Справа № 420/3770/19
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

24 грудня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/3770/19

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Федусика А.Г.

суддів: Бойка А.В. , Шевчук О.А.

розглянувши можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року. по справі № 420/3770/19 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України , Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Судовим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10.12.2019 р. позов задоволено.

На зазначене рішення суду Головне управління ДФС в Одеській області в січні 2020 року подано апеляційну скаргу.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2020 р. апеляційна скарга була залишена без руху в зв`язку з несплатою судового збору та надано 5-ти денний строк для усунення недоліків поданої апеляційної скарги.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2020 р. апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області повернуто скаржнику.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п.1 постанови "Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України" від 18 грудня 2018 року №1200 КМУ постановив утворити Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.

Також, згідно п.2 вказаної постанови встановлено, що:

Державна податкова служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок);

Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності;

Забезпечення діяльності Державної податкової служби та Державної митної служби у 2018 та 2019 роках здійснюватиметься в межах видатків, передбачених Державній фіскальній службі;

Крім того, положеннями п.1, 2 та 4 постанови КМУ від 19 червня 2019 року №537 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" передбачено:

- утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1.

- реорганізувати деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2.

- визначити територіальні органи Державної податкової служби правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови, у відповідних сферах діяльності.

В переліку територіальних органів Державної податкової служби, що утворюються, вбачається наявність Головного управління ДПС в Одеській області.

Водночас, в переліку територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються, передбачено Головне управління ДПС в Одеській області, як орган, до якого приєднується територіальний орган ДФС, та Головне управління ДФС в Одеській області, як орган який реорганізується.

З наведеного вбачається набуття Головним управлінням ДПС в Одеській області майна, прав та обов`язків Головного управління ДФС в Одеській області у відповідних сферах діяльності, до яких, на думку колегії суддів, відноситься як реалізація державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, так і реалізація вказаним органом відповідних процесуальних прав (зокрема, щодо оскарження судових рішень), що виникли як похідні від основних прав та обов`язків щодо реалізації податкової політики.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Одеського окружного адміністративного суду, Головне управління ДПС в Одеській області, як правонаступник Головного управління ДФС в Одеській області, 11 січня 2020 року подало апеляційну скаргу.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

- на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що спірне рішення суду першої інстанції було винесене 10 грудня 2019 року та 27 грудня 2019 року ГУ ДФС було отримано копію спірного рішення суду першої інстанції, разом з тим, дана апеляційна скарга здана на пошту для відправлення ГУДПС в Одеській області (правонаступник ГУДФС в Одеській області) 18 грудня 2020 року (21 грудня 2020 року скарга надійшла до суду першої інстанції), тобто після спливу місячного строку, передбаченого для апеляційного оскарження, що є підставою для залишення апеляційної скарги без руху.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 15 травня 2020 року справа №820/1212/17, скільки по вказаній справі апелянтом на підтвердження поважності пропуску строку було надано докази того, що стан бюджетного фінансування витрат відповідного призначення впродовж грудня 2018 року - серпня 2019 року, примусове виконання судових рішень про стягнення грошових коштів на користь інших осіб не давали можливості сплатити судовий збір. На підтвердження цих доводів відповідач надав копії листів від 16.04.2019 №2494/8/28-10-10-10-02 та від 07.06.2019 №3680/8/28-10-10-02 та копію доповідної записки від 22.01.2019 №4355/28-10-50-05-15, зміст яких свідчить про звернення відповідача до вищого органу про виділення коштів для сплати судового збору. При цьому під час подання апеляційної скарги по даній справі, ДПС надано лише кошторис Головного управління ДФС в Одеській області за 2020 рік.

Крім того, грунтовною відмінністю є розмір належного до сплати судового збору, оскільки від такого розміру напряму залежить спроможність реалізувати обов`язок по його сплаті. Так, по вказаній справі Верховного Суду №820/1212/17 судовий збір складав 3 200 807,54 грн., водночас по даній справі судовий збір сплачено у сумі 2305,20 грн., тобто спроможнсть апелянтів по вказаних справах щодо сплати судового збору є кардинально відмінною.

Додатково колегія суддів зазначає, що усталеною є судова практика, в тому числі і Верховного Суду, щодо питання оцінки поважності причин пропуску строку через неможливість сплати суб`єктом владних повноважень судового збору з огляду на відсутність у нього коштів для здійснення таких видатків. Верховний Суд неодноразово наголошував, що відсутність у суб`єкта владних повноважень коштів для своєчасної сплати судового збору є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.

У ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору податковим органом чи тимчасова відсутність таких коштів. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись принципу "належного урядування" та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.

Сама ж по собі сплата суб`єктом владних повноважень судового збору після спливу встановленого КАС України та наданого судом строку не може бути безумовною підставою для поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до статті 129 Конституції України та статей 2, 8 КАС України, однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 травня 2008 року "Надточій проти України" принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Обов`язок сплати судового збору слугує гарантуванню принципу рівності всіх осіб у правах щодо доступу до суду. При цьому, судовий збір виконує не тільки фіскальну, а й дисциплінуючу функцію. Він є одним із способів стимулювання належного виконання учасниками відповідних правовідносин своїх прав та обов`язків, передбачених законами України.

Так, позивачем при зверненні до суду з позовом, судовий збір було сплачено у повному обсязі та без повернення позову в зв`язку з його не сплатою, а тому надання відповідачу можливості сплатити судовий збір при надходженні фінансування незважаючи на сплив процесуального строку апеляційного оскарження судового рішення (в даному випадку сплата судового збору відбулася 02 вересня 2020 року, тобто майже через рік з дня винесення спірного судового рішення першої інстанції) може бути розцінено, як надання йому певних процесуальних переваг перед іншим учасником судового процесу - юридичною особою, яка сплатила відповідний збір саме при подачі позову, що на практиці означатиме звуження його права на звернення до суду.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України відповідач, який діє як суб`єкт владних повноважень, однак, має однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на апеляційне оскарження судового рішення, повинен забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання апеляційної скарги, її форми та змісту для чого, як особа, зацікавлена у її поданні, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини "Устименко проти України" зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Колегія суддів зауважує, що поновлення строку на апеляційне оскарження (тим більше при поданні скарги вдруге) рішення суду першої інстанції, яке було прийнято в 2019 році за участі представника відповідача буде суперечити принципу правової визначеності у публічно-правових відносинах, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема при адмініструванні податків та зборів, що справляються в Україні, визначенні компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків.

Отже, оскільки апелянтом не надано належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження спірного рішення суду першої інстанції, не наведено достатніх обставин для поновлення пропущенного строку, колегія суддів приходить до висновку про належність залишити без руху апеляційну скаргу з наданням строку для наведення поважних підстав для поновлення строку.

За змістом ч.3 ст.298 КАС України вбачається, що апеляційна скарга, подана з пропуском строку підлягає залишенню без руху з наданням апелянту часу для подання заяви про поновлення строку або вказання інших підстав для поновлення строку.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 169, 296, 298 КАС України, суддя -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви Головного управління ДПС в Одеській області про заміну ним Головного управління ДФС в Одеській області, як правонаступника - відмовити.

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без руху.

Надати апелянту час для усунення недоліків поданої апеляційної скарги строком 10 (десять) днів з дня вручення копії даної ухвали, шляхом звернення до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або зазначення інших підстав для поновлення строку.

Ухвала у касаційному порядку не підлягає оскарженню.

Суддя-доповідач Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Шевчук О.А.