Справа № 400/3591/20
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2020-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 грудня 2020 р. № 400/3591/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020

про:визнання протиправним та скасування рішення від 07.11.2019 № 4724-Д-07; зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач), в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 4724-Д-07 від 07.11.2019 про відмову позивачу у зарахуванні до спеціального стажу роботи проходження строкової військової служби на посаді фельдшера в період з 11.04.1978 по 19.04.1980 та навчання в клінічній ординатурі в період з 15.10.1990 по 01.09.1992; зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до спеціального стажу, що дає право на призначення і виплату грошової допомоги як працівнику охорони здоров`я, за періоди строкової військової служби на посаді фельдшера з 11.04.1978 по 19.04.1980 та навчання в клінічній ординатурі з 15.10.1990 по 01.09.1992; зобов`язати відповідача виплатити позивачу грошову допомогу в розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 28.10.2019 звернувся до відповідача із заявою про виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій на день призначення пенсії відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2002 № 1058-IV «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV), у відповідь на яку відповідач повідомив про відсутність підстав для її задоволення, мотивуючи це недостатністю у позивача спеціального стажу та незарахуванням до спеціального стажу періодів проходження позивачем строкової військової служби на посаді фельдшера з 11.04.1978 по 19.04.1980 та навчання в клінічній ординатурі з 15.10.1990 по 01.09.1992.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в позові, посилаючись на те, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується із наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV будь-якого іншого виду пенсії. Відповідач зазначає, що страховий стаж позивача на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, становить 31 рік 10 місяців 6 днів, що є недостатнім для виплати відповідної грошової винагороди.

Відповідно до частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у письмовому провадженні.

Безпосередньо, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши докази, що містяться у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд установив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

З 11.04.1978 по 19.04.1980 позивач проходив строкову військову службу на посаді фельдшера у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується записом у трудовій книжці позивача та довідкою Заводського районного військового комісаріату від 20.06.2019 № 1359.

З 15.10.1990 по 01.09.1992 позивач навчався у клінічній ординатурі на кафедрі акушерства та гінекології № 2 Київського ордена Трудового Червоного Прапора медичного інституту імені академіка О.О. Богомольця, що підтверджується копією посвідчення та архівною довідкою від 11.11.2019 № 120/09-170.

З 18.06.2019 позивач отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону № 1058-IV, що підтверджується листом відповідача від 07.11.2019 № 4724-Д-07 та визнається сторонами.

Страховий стаж позивача за період проходження строкової військової служби на посаді фельдшера з 11.04.1978 по 19.04.1980 та навчання в клінічній ординатурі з 15.10.1990 по 01.09.1992 не зарахований до спеціального стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років. Спеціальний стаж без урахування зазначених вище періодів становить 31 рік 10 місяців 6 днів, що сторонами визнається у заявах по суті справи.

Вирішуючи спір між сторонами в частині наявності підстав для зарахування до спеціального стажу преріоду проходження строкової військової служби на посаді фельдшера, суд виходить з такого.

Пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991

№ 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців.

Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, визначені заклади і установи охорони здоров`я та посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Приміткою 3 до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

До 1 січня 1992 року питання пенсійного забезпечення було врегульовано Законом СРСР «Про державні пенсії», статтею 58 якого було визначено, що пенсії за вислугу років, встановлені постановами Уряду СРСР для окремих категорій спеціалістів (учителів, медичних працівників, та інших), призначених до введення в дію цього Закону, зберігаються. Раді Міністрів СРСР доручено визначити порядок подальшого призначення та виплати пенсій за вислугу років.

На виконання статті 58 Закону СРСР «Про державні пенсії» постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 № 1397 затверджено Положення про порядок обрахунку стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я.

Постановою Ради міністрів СРСР від 17.12.1959 № 1397«Про пенсії за вислугу років працівникам просвіти, охорони здоров`я та сільського господарства», яка діяла на час проходження позивача строкової військової служби, передбачено, що до складу переліку установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років віднесено лікарняні установи всіх типів і найменувань, в тому числі клініки і клінічні частини, госпіталі, лепрозорії, психіатричні колонії, амбулаторно-поліклінічні заклади всіх типів і найменувань (поліклініки, амбулаторії, диспансери всіх профілів, установи швидкої медичної допомоги і переливання крові, медсанчастини, оздоровчі пункти, медичні кабінети і пункти, фельдшерські та фельдшерсько-акушерські пункти, станції санітарної авіації, рентгенівські станції і пункти, медичні лабораторії та інші).

Підпунктом «г» пункту 1 Положення про порядок обрахунку стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 № 1397 встановлено, що лікарям та іншим працівникам охорони здоров`я до стажу роботи за спеціальністю, окрім роботи в установах, організаціях і посадах, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, зараховується служба в складі Збройних Сил СРСР.

Згідно з Переліком закладів охорони здоров`я Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 18.12.2013 № 871, медична служба (військової частини, корабля, підводного човна, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, навчального центру, військового ліцею), медичний пункт (військової частини, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, навчального центру, військового ліцею, державного під-приємства, організації та установи Міністерства оборони України) віднесені до амбулаторно-поліклінічних закладів охорони здоров`я Збройних Сил України.

Відповідно до вимог Закону № 1788-XII скористатись пільговим віком на пенсію можуть ті працівники охорони здоров`я, що мають необхідний стаж роботи на посадах в установах, організаціях, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, тобто умовою для зарахування до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію на вислугу років, періодів роботи працівників закладів і установ охорони здоров`я, є наявність факту роботи у ці періоди на відповідних посадах та у закладах, віднесених до Переліку.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку про те, що період військової служби в армії СРСР до 1 січня 1992 року підлягає зарахуванню до стажу роботи на посадах працівників охорони здоров`я, який дає право на пенсію за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена Верховним Судом у постанові від 13.02.2018 у справі № 738/1246/15-а

Як суд установив вище, під час проходження строкової військової служби в армії позивач обіймав посаду фельдшера.

Отже, період військової служби позивача підлягає до зарахування до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 701/1231/16-а.

За приписами частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи спір між сторонами в частині підстав для зарахування до спеціального стажу позивача періоду навчання в клінічній ординатурі з 15.10.1990 по 01.09.1992, суд виходить з такого.

Порядком обчислення стажу, що дає право на призначення допомоги та її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191, передбачено зарахування до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, періодів роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909.

Згідно з розділом 2 «Охорона здоров`я» цього Переліку, право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), які працювали у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої і невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, санітарно-епідеміологічних закладах, діагностичних центрах.

Згідно із пунктом «д» статті 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах з підготовки кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

У Положенні про клінічну ординатуру, затвердженому наказом Міністерства охорони здоров`я від 29.01.1998 №12, визначено, що клінічна ординатура є вищою формою підвищення кваліфікації лікарів- спеціалістів з певного фаху у вищих медичних закладах освіти ІІІ-ІУ рівнів акредитації, закладах післядипломної освіти, клінічних науково-дослідних інститутах, центрах та набутого досвіду практичної роботи лікарем-спеціалістом з певного фаху.

Пунктом 4.12 цього Положення передбачено, що термін навчання в клінічній ординатурі зараховується лікарю до його загального трудового стажу та стажу роботи за фахом.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що період навчання позивача в клінічній ординатурі входить до спеціального трудового стажу, що визначає право на пенсію за вислугу років та на виплату грошової допомоги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 442/4963/17, яка є обов`язковою для врахування судом на підставі частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку, що періоди проходження строкової військової служби на посаді фельдшера з 11.04.1978 по 19.04.1980 та навчання в клінічній ординатурі з 15.10.1990 по 01.09.1992 повинні бути зараховані до спеціального стажу позивача, який надає право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти мінімальних пенсій.

Суд погоджується з аргументом відповідача про те, що лист відповідача від 07.11.2019 № 4724-Д-07 не є рішенням суб`єкта владних повноважень. Суд зазначає, що цей лист є документом інформативного характеру, з якого позивач дізнався про підстави невиплати йому грошової допомоги.

У зв`язку з цим відсутні підстави для визнання цього листа протиправним та скасування, натомість належним способом захисту права позивача є визнання протиправною бездіяльності позивача, що полягає у незарахуванні відповідних періодів до спеціального стажу та невиплаті позивачу грошової допомоги, що, відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для виходу за межі позовних вимог.

Періоди з 11.04.1978 по 19.04.1980 та з 15.10.1990 по 01.09.1992 сумарно становлять, за розрахунком суду, 3 роки 10 місяців 26 днів.

Відповідач зарахував до спеціального стажу позивача 31 рік 10 місяців 6 днів.

Тобто до необхідних 35 років позивачу, на думку відповідача, не вистачало 3 років 1 місяця 24 днів.

З урахуванням спірного періоду страховий стаж позивача за вислугу років перевищує 35 років.

Наявність інших передбачених Законом № 1058-IV умов для виплати позивачу спірної грошової допомоги відповідач не оспорює.

Отже, наявні умови для виплати позивачу грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, відповідно до пункту 7-1 Розділу XV Закону № 1058-IV.

На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку з цим судовий збір у сумі 840,80 грн, сплачений позивачем за подання позовної заяви за квитанцією від 28.08.2020 № 0.0..1, підлягає до стягнення за рахунок бюджетних асигувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код за ) задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код за ), яка полягає у незарахуванні до страхового стажу роботи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", періодів проходження строкової військової служби на посаді фельдшера з 11.04.1978 по 19.04.1980 та навчання в клінічній ординатурі з 15.10.1990 по 01.09.1992.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код за ) зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", періоди проходження строкової військової служби на посаді фельдшера з 11.04.1978 по 19.04.1980 та навчання в клінічній ординатурі з 15.10.1990 по 01.09.1992.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код за ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Розділу XV Закону України від 09.07.20023 № 1058-IV „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код за ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя В.В. Птичкіна