Справа № 560/7979/20
Суддя: Божук Д.А.
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/7979/20
УХВАЛА
іменем України

28 грудня 2020 рокум. Хмельницький

Суддя Хмельницького окружного адміністративного суду Божук Д.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить:

1. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.11.2018 року по 05.06.2020 року включно.

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.11.2018 року по 05.06.2020 року включно в розмірі 251 499 (двісті п`ятдесят одна тисяча чотириста дев`яносто дев`ять) грн. 69 коп.

Ухвалою суду від 08.12.2020 позовну заяву залишено без руху через невідповідність вимогам, встановленим статтями 160-161 КАС України, та надано строк для усунення недоліків - 10 днів з дня вручення копії вказаної ухвали.

Вказано, що недоліки можуть бути усунені позивачем шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів наявності поважних причин його пропуску.

На виконання вимог ухвали суду позивачем надіслано листа від 14.12.2020, в якому повідомив, що з метою досудового врегулювання спору 26.11.2020 він звернувся із заявою до військової частини НОМЕР_1 про нарахування та виплату суми середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні - невиплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій. Того ж дня, листом від 26.11.2020 відповідачем відмовлено у задоволенні вказаної заяви з підстав відсутності у чинному законодавстві відповідних положень. Таким чином, письмово відмовивши у задоволенні заяви на виплату середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, відповідачем було порушено його право, що фактично стало підставою для звернення до суду.

Оцінивши наведені підстави для поновлення строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Процесуальна можливість для звернення з позовом до суду пов`язана з певним часовим проміжком, протягом якого така особа може реалізувати право на звернення без застосування до неї наслідків пропуску такого строку.

Законодавець пов`язує початок обчислення строку не з тим, коли особа суб`єктивно з`ясувала для себе або почала усвідомлювати, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона об`єктивно повинна була дізнатися про ці рішення, дії чи бездіяльність, що мають вплив на неї, чи мала особа реальну можливість дізнатися про наявність порушення раніше.

Для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Позивач у позовній заяві вказує, що остаточний розрахунок з ним було здійснено військовою частиною 05 червня 2020 року шляхом зарахування на картковий рахунок грошових коштів в сумі 24817,09 гривень.

Проте до суду з цим позовом позивач звернувся лише 02.12.2020 (шляхом направлення позовної заяви поштовим зв`язком), тобто майже через шість місяців після отримання належних до виплати коштів при звільненні, та з пропуском строку звернення до суду, що встановлено в ухвалі суду від 08.12.2020.

Суд зазначає, що поновлення строку звернення до суду може здійснюватися з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, або хибна помилка про не пропуск строку, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Разом з цим, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Щодо доводів в обґрунтування пропуску звернення з позовом до суду стосовно звернення до відповідача від 26.11.2020, яке позивач вважає процедурою досудового врегулювання, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.4 ст.122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Проте жодним з нормативно-правових актів не передбачено ні можливості, ні обов`язку досудового порядку вирішення спору щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Тому факт звернення ОСОБА_1 до відповідача із заявою від 26.11.2020 суд не визнає досудовим порядком вирішення спору, що може створити об`єктивні передумови для визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом та стати належною підставою для поновлення пропущеного процесуального строку для звернення до суду.

Крім цього, відповідно до ч.5 ст.122 КАС України та норм КЗпП не передбачено можливості збільшення строку звернення до суду в разі реалізації особою права досудового врегулювання спору.

Суд зазначає, що поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від позивача унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Обставини, зазначені позивачем в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду, не є такими, оскільки належних обґрунтувань та доказів на підтвердження наявності поважних причин його пропуску, а саме наявності обставин, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду позивачем не наведено.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнані неповажними, суд вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачу.

Керуючись пунктом 9 частини 4 статті 169, статтею 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - повернути позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Головуючий суддяД.А. Божук