Справа № 640/3104/20
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2020 року м. Київ № 640/3104/20

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Прокуратури міста Києва

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Прокуратури міста Києва, в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Прокуратури міста Києва у компенсації ОСОБА_1 за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні та зобов`язати Прокуратуру міста Києва нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні, а саме: 07.02.2015 року, 28.02.2015 року, 01.03.2015 року, 02.05.2015 року, 14.06.2015 року, 13.09.2015 року, 18.10.2015 року, 03.09.2016 року, 01.10.2016 року, 03.12.2016 року, 18.12.2016 року, 01.01.2017 року, 04.02.2017 року, 04.03.2017 року, 01.04.2017року, 07.05.2017 року, 28.05.2017 року, 11.06.2017 року, 05.08.2017 року, 26.08.2017 року, 31.12.2017 року, 14.01.2018 року, 18.02.2018 року, 24.03.2018 року, 09.04.2018 року, 28.04.2018 року, 06.05.2018 року, 02.06.2018 року, 29.07.2018 року, 26.08.2018 року, 23.09.2018 року, 21.10.2018 року, 18.11.2018 року, 10.02.2019 року, 08.03.2019 року, 31.03.2019 року, 28.04.2019 року, 12.05.2019 року, 23.06.2019 року, 20.07.2019 року, 04.08.2019 року, 25.08.2019 року, 05.10.2019 року, 01.12.2019 року, 01.01.2020 року, обраховану відповідно до статті 107 Кодексу законів про працю України;

- визнати протиправною відмову Прокуратури міста Києва у компенсації ОСОБА_1 за роботу в надурочний час та зобов`язати Прокуратуру міста Києва нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за роботу в надурочний час, а саме 02.03.2015 року, 31.03.2015 року, 29.07.2016 року, 05.05.2017 року, 23.06.2017 року, 04.08.2017 року, 14.08.2017 року, 17.11.2017 року, 08.12.2017 року, 05.01.2018 року, 02.02.2018 року, 30.03.2018 року, 27.04.2018 року, 25.05.2018 року, 15.06.2018 року, 23.06.2018 року, 13.07.2018 року, 13.08.2018 року, 21.09.2018 року, 19.10.2018 року, 16.11.2018 року, 30.11.2018 року, 11.02.2019 року, 25.02.2019 року, 15.03.2019 року, 22.03.2019 року, 24.04.2019 року, 22.05.2019 року, 19.06.2019 року, 31.07.2019 року, 17.10.2019 року, 13.12.2019 року, 24.01.2020 року, обраховану відповідно до статті 106 Кодексу законів про працю України;

- зобов`язати Прокуратуру міста Києва нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (інфляційні втрати), розраховану за методикою Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 «Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», починаючи з 21.12.2019 року по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказами, розпорядженнями керівника місцевої прокуратури позивача неодноразово було залучено до роботи у вихідні, святкові та неробочі дні, а також у надурочний час. З метою отримання грошової компенсації за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні та щодо оплати роботи у надурочний час позивач звернувся до в.о. прокурора міста Києва з відповідною заявою, у відповідь на яку позивач отримав Лист Прокуратури міста Києва, яким повідомлено, що у запитувані періоди у табелі обліку використання робочого часу Київської місцевої прокуратури № 1 будь-яких відміток про надурочну роботу, а також у вихідні та святкові дні не було.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.02.2020 року відкрито провадження у справі № 640/3104/20 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

До суду надійшов відзив представника відповідача щодо позовної заяви, відповідно до якого відповідач зазначає, що Правилами внутрішнього службового розпорядку прокурорсько-слідчих працівників органів прокуратури м. Києва передбачена можливість залучення прокурорів до роботи у позаурочний час, а також можливість залучення до чергування у вихідні, святкові і неробочі дні та після закінчення робочого часу. Правилами передбачено, що за роботу у зазначені дні прокурорам надається грошова компенсація у розмірі та порядку, що визначено законодавством про працю, або надається інші дні відпочинку за їх заявами, а оскільки позивач з заявами про надання йому днів відпочинку у зв`язку із його чергуванням до прокуратури міста не звертався, накази з цього питання відповідачем не видавались.

Крім того, відповідачем зазначено, що до відділу фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури м. Києва будь-які накази керівника для здійснення виплат за роботу в надурочний час, вихідні, святкові та неробочі дні не надходили. Відмітки про надурочну роботу, у вихідні, святкові та неробочі дні відносно позивача також відсуни у табелі обліку використання робочого часу Київської місцевої прокуратури № 1.

Відтак, на думку відповідача, Прокуратура міста Києва у спірних правовідносинах діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача, відповідно до якої позивач зазначає, що він дійсно не звертався з заявами про надання йому днів відпочинку, а звертався з заявою про надання йому грошової компенсації за роботу у вихідні, святкові, неробочі дні та за роботу у позаурочний час у розмірі та порядку, визначеному законодавством про працю та як це передбачено Правилами внутрішнього службового розпорядку. Щодо посилання відповідача на те, що у табелі обліку використання робочого часу Київської місцевої прокуратури № 1 відсутні необхідні відмітки позивач зазначає, що відповідальність за достовірність обліку явки на роботу покладається на особу, що відповідає за складання табеля на керівників структурних підрозділів прокуратури та місцевих прокуратур. Відсутність даних про надурочну роботу, а також роботу у вихідні, святкові і неробочі дні у табелі обліку використання робочого часу, на думку позивача, не може бути підставою для відмови працівнику надати компенсацію за таку роботу та не має бути тягарем позивача.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на посаді прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 з 15.12.2015 року (з 21.08.2014 року перебував на посаді прокурора Голосіївської районної прокуратури міста Києва).

На підставі розпоряджень прокурора Голосіївського району міста Києва: №2-р від 29.01.2015 року, №4-р від 25.02.2015 року, №8-р від 30.04.2015 року, №11-р від 31.05.2015 року, №16-р від 04.09.2015 року, №18-р від 30.09.2015 року, позивача було залучено до роботи у вихідні, святкові та неробочі дні, та до роботи в надурочний час: 07.02.2015 року, 28.02.2015 року, 01.03.2015 року, 02.05.2015 року, 14.06.2015 року, 13.09.2015 року, 18.10.2015 року.

На підставі наказів керівника Київської місцевої прокуратури №1: №29 від 30.08.2016 року; №30 від 30.09.2016 року; №36 від 30.11.2016 року; №39 від 26.12.2016 року; №2 від 31.01.2017 року; №6 від 01.03.2017 року; №9 від 31.03.2017 року; №12 від 28.04.2017 року: №14 від 02.06.2017 року; №15 від 12.06.2017 року, №19 від 31.07.2017 року; №28 від 30.11.2017 року; №1 від 02.01.2018 року; №6 від 01.02.2018 року; №7 від 01.03.2018 року; №9 від 30.03.2018 року; №10 від 27.04.2018 року; №17 від 23.05.2018 року; №20 від 22.06.2018 року; №22 від 30.07.2018 року; №23 від 29.08.2018 року; №26 від 28.09.2018 року; №29 від 31.10.2018 року; №б/н від 01.02.2019 року; №5 від 28.02.2019 року; №8 від 29.03.2019 року; №10 від 26.04.2019 року: №12 від 30.05.2019 року; №13 від 01.07.2019 року; №14 від 31.08.2019 року; №16 від 30.09.2019 року; №22 від 29.11.2019 року; №26 від 23.12.2019 року позивача було залучено до роботи у вихідні, святкові та неробочі дні, а саме: 03.09.2016 року (вихідний), 01.10.2016 року (вихідний), 03.12.2016 року (вихідний), 18.12.2016 року (вихідний), 01.01.2017 року (святковий), 04.02.2017 року (вихідний), 04.03.2017 року (вихідний), 01.04.2017 року (вихідний). 07.05.2017 року (вихідний), 28.05.2017 року (вихідний), 11.06.2017 року (вихідний), 05.08.2017 року (вихідний), 26.08.2017 року (вихідний), 31.12.2017 року (вихідний), 14.01.2018 року (вихідний), 18.02.2018 року (вихідний), 24.03.2018 року (вихідний), 09.04.2018 року (вихідний), 28.04.2018 року (вихідний), 06.05.2018 року (вихідний), 02.06.2018 року (вихідний), 29.07.2018 року (вихідний), 26.08.2018 року (вихідний), 23.09.2018 року (вихідний), 21.10.2018 року (вихідний), 18.11.2018 року (вихідний), 10.02.2019 року (вихідний), 08.03.2019 року (святковий), 31.03.2019 року (вихідний), 28.04.2019 року (неробочий), 12.05.2019 року (вихідний), 23.06.2019 року (вихідний), 20.07.2019 року (вихідний), 04.08.2019 року (вихідний), 25.08.2019 року (вихідний), 05.10.2019 року (вихідний), 01.12.2019 року (вихідний), 01.01.2020 року (святковий).

На підставі наказів керівника Київської місцевої прокуратури №1: №23 від 21.07.2016 року; №13 від 28.04.2017 року; №15 від 12.06.2017 року; №19 від 31.07.2017 року; №27 від 01.11.2017 року; №28 від 30.11.2017 року; №1 від 02.01.2018 року; №6 від 01.02.2018 року; №7 від 01.03.2018 року; №9 від 30.03.2018 року; №10 від 27.04.2018 року; №17 від 23.05.2018 року; №20 від 22.06.2018 року; №22 від 30.07.2018 року; №23 від 29.08.2018 року; №26 від 28.09.2018 року; №29 від 31.10.2018 року; №б/н від 01.02.2019 року; №5 від 28.02.2019 року; №8 від 29.03.2019 року; №10 від 26.04.2019 року; №12 від 30.05.2019 року; №13 від 01.07.2019 року; №16 від 30.09.2019 року; №22 від 29.11.2019 року; №22 від 29.11.2019 року; №26 від 23.12.2019 року позивача було залучено до роботи в надурочний час, а саме: 02.03.2015 року, 31.03.2015 року, 29.07.2016 року, 05.05.2017 року, 23.06.2017 року, 04.08.2017 року, 14.08.2017 року, 17.11.2017 року, 08.12.2017 року, 05.01.2018 року, 02.02.2018 року, 30.03.2018 року, 27.04.2018 року, 25.05.2018 року, 15.06.2018 року, 23.06.2018 року, 13.07.2018 року, 13.08.2018 року, 21.09.2018 року, 19.10.2018 року, 16.11.2018 року, 30.11.2018 року, 11.02.2019 року, 25.02.2019 року, 15.03.2019 року, 22.03.2019 року, 24.04.2019 року, 22.05.2019 року, 19.06.2019 року, 31.07.2019 року, 17.10.2019 року, 13.12.2019 року, 24.01.2020 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 21.12.2019 року звернувся до в.о. прокурора міста Києва з заявою про надання грошової компенсації за роботу у вихідні, святкові, неробочі дні та щодо оплати роботи в надурочний час.

Листом Прокуратури міста Києва № 18-6вих20 від 08.01.2020 року позивача повідомлено, що у запитувані періоди у табелі обліку використання робочого часу Київської місцевої прокуратури № 1 будь-яких відміток про надурочну роботу, а також у вихідні та святкові дні не було.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 22.01.2020 року повторно звернувся до в.о. прокурора міста Києва з заявою про надання грошової компенсації за роботу у вихідні, святкові, неробочі дні та щодо оплати роботи в надурочний час.

З матеріалів справи відповідь відповідача на повторну заяву позивача не вбачається.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у грошовій компенсації за роботу у вихідні, святкові, неробочі дні та роботу в надурочний час протиправними, а також зважаючи на те що така невиплата зумовлює стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 94 Кодексу законів про працю України (далі також - КЗпП України) визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 67 КЗпП України встановлено, що при п`ятиденному робочому тижні працівникам надаються два вихідних дні на тиждень, а при шестиденному робочому тижні - один вихідний день.

Загальним вихідним днем є неділя. Другий вихідний день при п`ятиденному робочому тижні, якщо він не визначений законодавством, визначається графіком роботи підприємства, установи, організації, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації, і, як правило, має надаватися підряд з загальним вихідним днем.

У випадку, коли святковий або неробочий день (стаття 73) збігається з вихідним днем, вихідний день переноситься на наступний після святкового або неробочого.

З метою створення сприятливих умов для використання святкових та неробочих днів (стаття 73), а також раціонального використання робочого часу Кабінет Міністрів України не пізніше ніж за три місяці до таких днів може рекомендувати керівникам підприємств, установ та організацій перенести вихідні та робочі дні у порядку і на умовах, установлених законодавством, для працівників, яким встановлено п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями.

Власник або уповноважений ним орган у разі застосування рекомендації Кабінету Міністрів України не пізніше ніж за два місяці видає наказ (розпорядження) про перенесення вихідних та робочих днів на підприємстві, в установі або організації, погоджений з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником).

Статтею 71 КЗпП України закріплюється, що робота у вихідні дні забороняється. Залучення окремих працівників до роботи у ці дні допускається тільки з дозволу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) підприємства, установи, організації і лише у виняткових випадках, що визначаються законодавством і в частині другій цієї статті.

Залучення окремих працівників до роботи у вихідні дні допускається в таких виняткових випадках:

1) для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій і негайного усунення їх наслідків;

2) для відвернення нещасних випадків, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, загибелі або псування майна;

3) для виконання невідкладних, наперед не передбачених робіт, від негайного виконання яких залежить у дальшому нормальна робота підприємства, установи, організації в цілому або їх окремих підрозділів;

4) для виконання невідкладних вантажно-розвантажувальних робіт з метою запобігання або усунення простою рухомого складу чи скупчення вантажів у пунктах відправлення і призначення.

Залучення працівників до роботи у вихідні дні провадиться за письмовим наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Стаття 72 КЗпП України встановлює, що робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі.

Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами статті 107 цього Кодексу.

Стаття 73 КЗпП України встановлює такі святкові дні:

1 січня - Новий рік

7 січня і 25 грудня - Різдво Христове

8 березня - Міжнародний жіночий день

1 травня - День праці

9 травня - День перемоги над нацизмом у Другій світовій війні (День перемоги)

28 червня - День Конституції України

24 серпня - День незалежності України

14 жовтня - День захисника України.

Робота також не провадиться в дні релігійних свят:

7 січня і 25 грудня - Різдво Христове

один день (неділя) - Пасха (Великдень)

один день (неділя) - Трійця.

У дні, зазначені у частинах першій і другій цієї статті, допускаються роботи, припинення яких неможливе через виробничо-технічні умови (безперервно діючі підприємства, установи, організації), роботи, викликані необхідністю обслуговування населення. У ці дні допускаються роботи із залученням працівників у випадках та в порядку, передбачених статтею 71 цього Кодексу.

Робота у зазначені дні компенсується відповідно до статті 107 цього Кодексу.

Оплата роботи у святкові і неробочі дні відповідно до статті 107 КЗпП України регулюється наступним чином.

Робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі:

1) відрядникам - за подвійними відрядними розцінками;

2) працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки;

3) працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму.

Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день.

На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

Стаття 106 КЗпП України також встановлює особливості оплати роботи в надурочний час. Так, за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. За відрядною системою оплати праці за роботу в надурочний час виплачується доплата у розмірі 100 відсотків тарифної ставки працівника відповідної кваліфікації, оплата праці якого здійснюється за погодинною системою, - за всі відпрацьовані надурочні години. У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті.

Компенсація надурочних робіт шляхом надання відгулу не допускається.

Судом встановлено, що у наказі Прокурора міста Києва від 28.03.2018 року №40 «Про введення в дію Правил внутрішнього службового розпорядку прокурорсько-слідчих працівників органів прокуратури міста Києва» встановлено, що тривалість робочого часу прокурорсько-слідчих працівників органів прокуратури міста Києва становить 40 годин на тиждень:

початок роботи о 9 годині - упродовж робочого тижня;

перерва на обід з 13 години до 13 години 45 хвилин - упродовж робочого тижня;

кінець робочого дня в понеділок, вівторок, середу та четвер о 18 годині, у п`ятницю - о 16 годині 45 хвилин;

вихідні - субота і неділя.

Відповідно до пункту 2 розділу Ш вищевказаного наказу за потреби прокурор може залучатись до чергування у вихідні, святкові, неробочі дні та після закінчення робочого дня.

Чергування прокурором здійснюється згідно з графіком, який затверджується наказом прокурора міста Києва, керівника місцевої прокуратури.

За роботу у зазначені дні прокурорам надається грошова компенсація у розмірі та порядку, що визначені законодавством про працю, або надаються інші дні відпочинку за їх заявами.

Так, з метою оперативного вирішення невідкладних питань прокурорсько-слідчої діяльності, виїзду на місця надзвичайних подій, оперативного реагування на інформацію про вчинення тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, а також подій, які набули суспільного резонансу, відповідними наказами та розпорядженнями були встановлені чергування працівників прокуратури у вихідні дні та робочі дні та залучено до роботи в надурочний час:

- на підставі розпоряджень прокурора Голосіївського району міста Києва: №2-р від 29.01.2015 року; №4-р від 25.02.2015 року; №8-р від 30.04.2015 року; №11-р від 31.05.2015 року; №16-р від 04.09.2015 року; №18-р від 30.09.2015 року працівників залучено до роботи у вихідні, святкові та неробочі дні, а також до роботи в надурочний час;

- на підставі наказів керівника Київської місцевої прокуратури №1: №29 від 30.08.2016 року; №30 від 30.09.2016 року; №36 від 30.11.2016 року; №39 від 26.12.2016 року; №2 від 31.01.2017 року; №6 від 01.03.2017 року; №9 від 31.03.2017 року; №12 від 28.04.2017 року: №14 від 02.06.2017 року; №15 від 12.06.2017 року, №19 від 31.07.2017 року; №28 від 30.11.2017 року; №1 від 02.01.2018 року; №6 від 01.02.2018 року; №7 від 01.03.2018 року; №9 від 30.03.2018року; №10 від 27.04.2018 року; №17 від 23.05.2018 року; №20 від 22.06.2018 року; №22 від 30.07.2018 року; №23 від 29.08.2018 року; №26 від 28.09.2018 року; №29 від 31.10.2018 року; №б/н від 01.02.2019 року; №5 від 28.02.2019 року; №8 від 29.03.2019 року; №10 від 26.04.2019 року: №12 від 30.05.2019 року; №13 від 01.07.2019 року; №14 від 31.08.2019 року; №16 від 30.09.2019 року; №22 від 29.11.2019 року; №26 від 23.12.2019 року - працівників залучено до роботи у вихідні, святкові та неробочі дні;

- на підставі наказів керівника Київської місцевої прокуратури №1: №23 від 21.07.2016 року; №13 від 28.04.2017 року; №15 від 12.06.2017 року; №19 від 31.07.2017 року; №27 від 01.11.2017 року; №28 від 30.11.2017 року; №1 від 02.01.2018 року; №6 від 01.02.2018 року; №7 від 01.03.2018 року; №9 від 30.03.2018 року; №10 від 27.04.2018 року; №17 від 23.05.2018 року; №20 від 22.06.2018 року; №22 від 30.07.2018 року; №23 від 29.08.2018 року; №26 від 28.09.2018 року; №29 від 31.10.2018 року; №б/н від 01.02.2019 року; №5 від 28.02.2019 року; №8 від 29.03.2019 року; №10 від 26.04.2019 року; №12 від 30.05.2019 року; №13 від 01.07.2019 року; №16 від 30.09.2019 року; №22 від 29.11.2019 року; №22 від 29.11.2019 року; №26 від 23.12.2019 року працівників залучено до роботи в надурочний час.

Зокрема, вказаними розпорядженнями та наказами позивача було залучено до роботи у вихідні, святкові та неробочі дні, та до роботи в надурочний час: 07.02.2015 року, 28.02.2015 року, 01.03.2015 року, 02.05.2015 року, 14.06.2015 року, 13.09.2015 року, 18.10.2015 року; залучено до роботи у вихідні, святкові та неробочі дні: 03.09.2016 року (вихідний), 01.10.2016 року (вихідний), 03.12.2016 року (вихідний), 18.12.2016 року (вихідний), 01.01.2017 року (святковий), 04.02.2017 року (вихідний), 04.03.2017 року (вихідний), 01.04.2017 року (вихідний). 07.05.2017 року (вихідний), 28.05.2017 року (вихідний), 11.06.2017 року (вихідний), 05.08.2017 року (вихідний), 26.08.2017 року (вихідний), 31.12.2017 року (вихідний), 14.01.2018 року (вихідний), 18.02.2018 року (вихідний), 24.03.2018 року (вихідний), 09.04.2018 року (вихідний), 28.04.2018 року (вихідний), 06.05.2018 року (вихідний), 02.06.2018 року (вихідний), 29.07.2018 року (вихідний), 26.08.2018 року (вихідний), 23.09.2018 року (вихідний), 21.10.2018 року (вихідний), 18.11.2018 року (вихідний), 10.02.2019 року (вихідний), 08.03.2019 року (святковий), 31.03.2019 року (вихідний), 28.04.2019 року (неробочий), 12.05.2019 року (вихідний), 23.06.2019 року (вихідний), 20.07.2019 року (вихідний), 04.08.2019 року (вихідний), 25.08.2019 року (вихідний), 05.10.2019 року (вихідний), 01.12.2019 року (вихідний), 01.01.2020 року (святковий); позивача було залучено до роботи в надурочний час, а саме: 02.03.2015 року, 31.03.2015 року, 29.07.2016 року, 05.05.2017 року, 23.06.2017 року, 04.08.2017 року, 14.08.2017 року, 17.11.2017 року, 08.12.2017 року, 05.01.2018 року, 02.02.2018 року, 30.03.2018 року, 27.04.2018 року, 25.05.2018 року, 15.06.2018 року, 23.06.2018 року, 13.07.2018 року, 13.08.2018 року, 21.09.2018 року, 19.10.2018 року, 16.11.2018 року, 30.11.2018 року, 11.02.2019 року, 25.02.2019 року, 15.03.2019 року, 22.03.2019 року, 24.04.2019 року, 22.05.2019 року, 19.06.2019 року, 31.07.2019 року, 17.10.2019 року, 13.12.2019 року, 24.01.2020 року.

Як встановлено судом, чинним законодавством передбачена грошова компенсація за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні, а також передбачена оплати роботи в надурочний час.

Суд критично ставиться до тверджень відповідача, що табелі обліку робочого часу не містять даних про роботу у вихідні, святкові та неробочі дні та в надурочний час, а позивач з заявами про надання йому днів відпочинку у зв`язку із його чергуванням до прокуратури міста не звертався, а відтак підстави задоволення заяви про грошову компенсацію у відповідача відсутні, оскільки вони не відповідають приписам законодавства з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 30 Закону України «Про оплату працю» встановлено, що роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Верховний Суд у Постанові від 17.01. 2019 року у справі №389/1299/17 вказав, що відсутність даних про роботу позивача у вихідні, святкові та неробочі дні у табелі обліку робочого часу не може бути підставою для відмови працівнику надати компенсацію за роботу у зазначені дні.

Суд також зауважує, що Рішенням Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005 встановлено, що звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу права і свобод - це зменшення, зокрема, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Крім того, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У пунктах 21, 24 Рішення у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006 року, Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium, Рішення від 20.11.1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Стретч проти Сполучного Королівства» (Stretch - United Kingdom, №44277/98, Рішення від 24.04.2003 року).

Отже, в розумінні ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач мав законні сподівання на здійснення грошової компенсації у визначених законодавством розмірі та порядку.

Відтак, суд дійшов висновку, що відмова Прокуратури міста Києва у компенсації позивачу у грошовій формі за роботу у вихідні, святкові, неробочі дні та за роботу в надурочний час з підстав того, що табелі обліку робочого часу не містять даних про роботу, є протиправною та суперечить положенням законодавства, а позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги зобов`язати Прокуратуру міста Києва нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (інфляційні втрати), розраховану за методикою Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 «Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», починаючи з 21.12.2019 року по день фактичного розрахунку, суд зазначає наступне.

Статтею 2 Закону України «Про оплату працю» встановлено, що у структуру заробітної плати входить передбачена заробітна плата, яка є винагородою за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Згідно з положеннями статті 34 Закону України «Про оплату працю» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Крім того, з метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» Кабінетом Міністрів України 21.02.2001 року прийнято Постанову №159, якою затверджено відповідний Порядок, п. 1 якого визначено, що його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відтак, у разі невиплати працівникові компенсації за роботу у вихідний, святковий, неробочий день та за роботу надурочний час з роботодавця підлягають стягненню також компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 14.09.2016 року у справі №6-1438цс16.

З огляду на зазначене, суд вважає, що позовні вимоги щодо зобов`язання Прокуратуру міста Києва нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (інфляційні втрати), розраховану за методикою Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 «Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», починаючи з 21.12.2019 року по день фактичного розрахунку, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. .

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1)на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3)обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4)безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6)розсудливо; 7)з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8)пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9)з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як убачається з матеріалів справи, позивач судовий збір не сплачувався, оскільки останній звільнений від сплати судового збору відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 2, 6, 8, 9, 77, 139, 241-243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Прокуратури міста Києва (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 45/9, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

2. Визнати протиправною відмову Прокуратури міста Києва у компенсації ОСОБА_1 за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні та зобов`язати Прокуратуру міста Києва нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні, а саме: 07.02.2015 року, 28.02.2015 року, 01.03.2015 року, 02.05.2015 року, 14.06.2015 року, 13.09.2015 року, 18.10.2015 року, 03.09.2016 року, 01.10.2016 року, 03.12.2016 року, 18.12.2016 року, 01.01.2017 року, 04.02.2017 року, 04.03.2017 року, 01.04.2017року, 07.05.2017 року, 28.05.2017 року, 11.06.2017 року, 05.08.2017 року, 26.08.2017 року, 31.12.2017 року, 14.01.2018 року, 18.02.2018 року, 24.03.2018 року, 09.04.2018 року, 28.04.2018 року, 06.05.2018 року, 02.06.2018 року, 29.07.2018 року, 26.08.2018 року, 23.09.2018 року, 21.10.2018 року, 18.11.2018 року, 10.02.2019 року, 08.03.2019 року, 31.03.2019 року, 28.04.2019 року, 12.05.2019 року, 23.06.2019 року, 20.07.2019 року, 04.08.2019 року, 25.08.2019 року, 05.10.2019 року, 01.12.2019 року, 01.01.2020 року, обраховану відповідно до статті 107 Кодексу законів про працю України;

3. Визнати протиправною відмову Прокуратури міста Києва у компенсації ОСОБА_1 за роботу в надурочний час та зобов`язати Прокуратуру міста Києва нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за роботу в надурочний час, а саме 02.03.2015 року, 31.03.2015 року, 29.07.2016 року, 05.05.2017 року, 23.06.2017 року, 04.08.2017 року, 14.08.2017 року, 17.11.2017 року, 08.12.2017 року, 05.01.2018 року, 02.02.2018 року, 30.03.2018 року, 27.04.2018 року, 25.05.2018 року, 15.06.2018 року, 23.06.2018 року, 13.07.2018 року, 13.08.2018 року, 21.09.2018 року, 19.10.2018 року, 16.11.2018 року, 30.11.2018 року, 11.02.2019 року, 25.02.2019 року, 15.03.2019 року, 22.03.2019 року, 24.04.2019 року, 22.05.2019 року, 19.06.2019 року, 31.07.2019 року, 17.10.2019 року, 13.12.2019 року, 24.01.2020 року, обраховану відповідно до статті 106 Кодексу законів про працю України.

4. Зобов`язати Прокуратуру міста Києва нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (інфляційні втрати), розраховану за методикою Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 «Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», починаючи з 21.12.2019 року по день фактичного розрахунку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст.ст. 293-297 КАС України. Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.А. Качур