Справа № 522/23448/16-а
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2020-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2020 р.м. ОдесаСправа № 522/23448/16-а

Головуючий в 1 інстанції: Єршова Л.С. рішення суду першої інстанції прийнято у м. Одеса 01 жовтня 2020 року

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Яковлєва О.В.,

суддів Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області, а саме: визнання протиправними дій та рішення пенсійного органу № 450 від 22 листопада 2016 року щодо відмови у перерахунку пенсії на підставі заяви від 11 листопада 2016 року та долученої до неї довідки військового прокурора Південного регіону України від 03 листопада 2016 року № 18-227 про заробітну плату (грошове забезпечення); скасування рішення № 450 від 22 листопада 2016 року про відмову у проведенні перерахунку призначеної; зобов`язання пенсійного органу провести з 01 грудня 2016 року перерахунок пенсії за вислугу років з розрахунку 90 % із середнього заробітку, зазначеного у довідці військового прокурора Південного регіону України від 03 листопада 2016 року № 18-227 про заробітну плату (грошове забезпечення) без обмеження граничного розміру пенсії та виплатити різницю в розмірі перерахованої та виплаченої пенсії з 01 грудня 2015 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2020 року задоволено позовні вимоги.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги пенсійного органу обґрунтовано тим, що висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог не відповідає нормам чинного законодавства, так як положення ЗУ «Про прокуратуру», які визначали умови та порядок перерахунку пенсії колишнім працівникам прокуратури у зв`язку з підвищенням заробітної плати працюючим працівникам прокуратури, втратили чинність з 15 липня 2015 року.

Внаслідок чого, на час звернення позивача до пенсійного органу за перерахунком пенсії на підставі наданої довідки, у зв`язку з підвищення посадових окладів працівникам прокуратури постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013, останній не мав права на її перерахунок.

Крім того, пенсійний орган вважає, що набрання чинності рішенням Конституційного Суду України № 7-р(ІІ)/2019 від 13 грудня 2019 року не є окремою підставою для здійснення перерахунку пенсії позивача.

Також, апелянт вважає, що судом першої інстанції невірно обрано спосіб захисту порушеного права позивача, керуючись судовим рішенням Верховного Суду у зразковій справі, яке не набрало законної сили.

В свою чергу, позивачем подано відзив на отриману апеляційну скаргу з якого вбачається, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення, так як після набрання чинності рішенням Конституційного Суду України № 7-р(ІІ)/2019 від 13 грудня 2019 року позивач набув права на здійснення спірного перерахунку пенсії.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 вересня 2010 року відповідно до вимог ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» (« 1789-ХІІ») управлінням Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси позивачу ОСОБА_1 призначена пенсія за вислугою років в розмірі 90 відсотків від розміру його грошового забезпечення (а.с.17).

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» підвищено посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців органів прокуратури.

Тому, 11 листопада 2016 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України у Приморському районі міста Одеси із заявою про перерахування пенсії з урахуванням відомостей, наведених у довідці військового прокурора Південного регіону України від 03 листопада 2016 року № 18-227вих16 (а.с. 15).

В свою чергу, листом від 24 листопада 2016 року № 650/Р-11 управління Пенсійного фонду України у Приморському районі міста Одеси повідомило позивача про скасування норм щодо пенсійного забезпечення в частині призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», а Кабінетом Міністрів України порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не визначено.

При цьому, за наслідком розгляду заяви від 11 листопада 2016 року та довідки про заробітну плату від 03 листопада 2016 року № 18-227вих-16, позивачу відмовлено у проведенні перерахунку пенсії рішенням № 450 від 22 листопада 2016 року про відмову у перерахунку пенсії (а.с. 12 - 13, 14).

Не погоджуючись з отриманою відмовою у здійсненні перерахунку пенсії, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як у межах спірних правовідносин пенсійним органом протиправно відмовлено позивачу у здійсненні перерахунку розміру його пенсії, з чим частково погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 26 листопада 1993 року № 1789-ХІІ (в редакції, що діяла на час призначення пенсії), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержувані перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Відповідно до ч. 2 ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 26 листопада 1993 року № 1789-ХІІ (в редакції, що діяла на час призначення пенсії), розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Згідно ч. 12 ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 26 листопада 1993 року № 1789-ХІІ (в редакції, що діяла на час призначення пенсії), обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Судовою колегією встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності відмови пенсійного органу у перерахунку пенсії позивача на підставі наданої останнім довідки.

Так, із зібраних матеріалів справи вбачається, що позивачу довічно призначено пенсію, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ.

В даному випадку, позивач у листопаді 2016 року звернувся до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії, внаслідок збільшення посадових окладів працівників прокуратури, на підставі відповідної довідки.

В свою чергу, на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії положення статті 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, які визначали право на перерахунок пенсій працівникам прокуратури втратили чинність.

При цьому, Закон України «Про прокуратуру» 1697-VII з 01 січня 2015 року не містить аналогічної норми, яка б визначала умови та порядок перерахунку пенсій у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Відповідно до ч. 20 ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру» (чинної на час звернення до пенсійного органу), умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Однак, станом на час звернення позивача за перерахунком пенсії, Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт не прийнято.

Тому, враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що у листопаді 2016 року не було підстав для перерахунку пенсії позивача, у зв`язку з підвищенням заробітної плати працюючих прокурорсько-слідчих працівників.

Вказаний висновок колегії суддів узгоджується з численною судовою практикою Верховного Суду України та Верховного Суду, а також узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини, що викладена в рішенні «Великода проти України» від 03 червня 2014 року, в якому суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Між тим, колегія суддів зазначає, що здійснюючи розгляд даної справи судом першої інстанції зроблено висновок про необхідність зупинення провадження у справі до прийняття Конституційним Судом України рішення щодо конституційності положення частини двадцятої статті 86 ЗУ «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, Конституційним Судом України 13 грудня 2019 року ухвалено рішення № 7-р(II)/2019, яким вирішено:

1) визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 ЗУ «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України;

2) положення частини двадцятої статті 86 ЗУ «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

3) установити такий порядок виконання цього Рішення:

- частина двадцята статті 86 ЗУ «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

- частина двадцята статті 86 ЗУ «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції:

« 20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».

При цьому, згідно ч. 1 ст. 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Частиною 3 ст. 152 Конституції України встановлено, що матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

В даному випадку, як зазначено вище, приймаючи рішення про відмову у здійсненні перерахунку пенсії позивача, пенсійним органом не порушено діючих на той час нормативно-правових актів.

З іншого боку, Конституційним Судом України у грудні 2019 року встановлено, що нормативна база на підставі якої прийнято оскаржуване рішення пенсійного органу є неконституційною, а тому колегія суддів вважає, що позивач повинен мати змогу одержати певну сатисфакцію внаслідок порушення своїх прав, враховуючи той факт, що розгляд його справи не припинявся та триває з 2016 року.

В даному випадку, колегія суддів керується вищевказаним конституційним принципом, що держава відповідає перед людиною за свою діяльність, насамперед, коли внаслідок дії неконституційного закону порушено її права.

Тобто, держава має забезпечити для людини, яка зазнала несправедливості, ефективне поновлення її прав, зважаючи на рішення КСУ, шляхом надання можливості на здійснення справедливого судового розгляду.

Тому, колегія суддів, враховуючи триваючий з 2016 року процес розгляду даної справи, вважає за необхідне забезпечити можливість поновлення порушених прав позивача у межах спірних правовідносин, керуючись чинними на даний час нормативно-правовими актами.

В свою чергу, як зазначено колегією суддів вище, у позивача з 13 грудня 2019 року фактично виникло право на перерахунок пенсії на підставі наданої ще у 2016 році довідки прокуратури, так як 13 грудня 2019 року Конституційним Судом України поновлено дію ч. 20 ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру» у первісній редакції.

Між тим, рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09 лютого 1999 року зроблено висновок про те, що надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам може мати місце у разі якщо вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (у деліктних правовідносинах), або бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

При цьому, аналізуючи первісну редакцію зазначеної норми, колегія суддів зазначає, що перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

Тобто, колегія суддів вважає, що в даному випадку законодавцем прямо встановлено вказівку про те, що пенсіонер набуває право на отримання різниці перерахованої пенсії за минулий час (за 12 місяців), зокрема, з дня набрання чинності цього закону, або поновлення його дії.

В даному випадку, колегія наголошує, що позивач звернувся до пенсійного органу за спірним перерахунком пенсії ще у 2016 році, а тому отримуючи 13 грудня 2019 року право на перерахунок пенсії, позивач також отримав право на виплату йому різниці перерахованої пенсії за минулий час (за 12 місяців).

При цьому, враховуючи доводи апеляційної скарги відповідача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що захист порушених прав особи має бути ефективним та таким, що виключатиме майбутнє порушення прав особи та не створюватиме необхідність повторного звернення до суду.

В даному випадку, вказаний висновок колегія суддів відповідає правовій позиції, викладеній у численних рішеннях Верховного Суду України (від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15, від 02 лютого 2016 року у справі № 804/14800/14).

При цьому, звертаючись до суду з даним адміністративним позовом позивач зазначає про необхідність зобов`язання здійснити перерахунок пенсії позивача у конкретному відсотковому розмірі від заробітної плати та без обмеження пенсії максимальним розміром.

В свою чергу, щодо можливої передчасності заявлених позивачем вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити.

В даному випадку, у ході розгляду даної справи пенсійний орган заперечував як право позивача на перерахунок, так і щодо перерахунку та виплати пенсії в розмірі 90 % від сум усіх складових заробітку та без обмеження максимального розміру.

Тому, з викладеної правової позиції пенсійного органу можна зробити висновок, що після визнання за позивачем права на перерахунок пенсії, відповідачем буде здійснено такий перерахунок не у тому відсотковому розмірі відносно заробітної плати, на який сподівається позивач, та з обмеженням її граничним розміром.

Тобто, перерахунок пенсії не у тому відсотковому розмірі відносно заробітної плати, який встановлено позивачу при призначенні пенсії, та з обмеженням її граничним розміром, змусить позивача повторно звертатись до суду з позовом.

Тому, позовні вимоги про захист права не можуть вважатися передчасними, якщо вони були предметом правовідносин, з яких виник спір.

В даному випадку, відмовляючи у перерахунку, відповідач не висловлювався щодо цих аспектів перерахунку, оскільки вважав, що позивач не має права на перерахунок взагалі.

Проте, як зазначено вище, позиція відповідача з цих питань відома з його відзиву, а тому на переконання колегії суддів, у разі визнання за позивачем права на перерахунок пенсії, вона не буде перерахована так, як про це просив позивач.

Внаслідок чого, аналізуючи зміст оскаржуваного рішення пенсійного органу, колегія суддів не вбачає підстав вважати помилковими висновки суду першої інстанції про необхідність зобов`язання суб`єкта владних повноважень здійснити перерахунок пенсії позивача, з метою ефективного захисту його порушених прав.

При цьому, колегія суддів вважає, що при здійсненні перерахунку пенсії має використовуватись її відсотковий розмір від розміру грошового забезпечення, встановлений при її призначенні за ЗУ «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, а не за Законом України «Про прокуратуру» № 1697-VII, так як новий закон встановлює відсотковий розмір пенсій для їхнього призначення, а не перерахунку.

З іншого боку, колегія суддів вважає помилковими посилання пенсійного органу на обмеження максимального розміру пенсій відповідної категорії громадян, встановлене ч. 15 ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру», так як частина вказаних обмежень діяла до 31 грудня 2017 року.

При цьому, варто враховувати, що пенсію позивачу призначено за ЗУ «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, а не за Законом України «Про прокуратуру» № 1697-VII.

Крім того, у рішенні Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року зазначено, що потреба у належному соціальному захисті працівників органів прокуратури випливає з характеру покладених на них службових обов`язків у зв`язку з виконанням ними функцій держави, є гарантією незалежності їх діяльності у ефективному судовому захисті прав громадян.

При цьому, необхідно врахувати висновки, викладені Конституційним Судом України у рішеннях від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016, від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, відповідно до яких обмеження пенсії максимальним розміром не може застосовуватись до окремих категорій працівників.

Тому, враховуючи, що пенсію позивачу призначено до набрання чинності зазначених обмежень ч. 15 ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру», які мають тимчасовий характер, колегія суддів погоджується з посиланнями позивача про необхідність перерахунку пенсії позивача без обмеження її максимальним розміром.

Внаслідок чого, враховуючи висновки Конституційного Суду України та вимоги ЗУ «Про прокуратуру», колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для здійснення перерахунку та виплати пенсії позивачу.

Тому, враховуючи допущені судом першої інстанції порушення вимог матеріального і процесуального права, з метою ефективного захисту прав позивача, колегія суддів вважає за необхідне скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції.

Тому, керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити частково.

Скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2020 року, прийнявши у справі нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням раніше здійснених виплат) без обмеження граничного розміру пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 13 грудня 2019 року, відповідно до ч. 20 ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру», виходячи з розрахунку 90 % від суми місячної заробітної плати, на підставі довідки військового прокурора Південного регіону України від 03 листопада 2016 року № 18-227вих-16 про розмір грошового забезпечення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити виплату ОСОБА_1 різницю перерахованої пенсії та отриманої пенсії за минулий час, а саме з 13 грудня 2018 року.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Градовський Ю.М. Крусян А.В.