Справа № 826/14586/18
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

24 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 826/14586/18

адміністративне провадження № К/9901/32724/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Яковенка М. М.,

суддів: Дашутіна І. В., Шишова О. О.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року у справі № 826/14586/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28 квітня 2017 року № 2.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 квітня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві подано апеляційну скаргу на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 квітня 2020 року у справі № 826/14586/18, яку ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2020 року залишено без руху через її невідповідність статті 296 КАС України, а саме: скаржником не додано документ про сплату судового збору.

Копію вказаного рішення вручено скаржнику 16 червня 2020 року.

Зважаючи на приписи Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 № 731-IX, строк на усунення недоліків сплинув 06 серпня 2020 року.

Апелянтом подано клопотання про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги., яке вмотивоване тим, що станом на момент усунення недоліків зупинені операції з бюджетними коштами за всіма рахунками відповідача.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року у задоволенні клопотання про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги відмовлено, внаслідок чого, апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на, повернути скаржнику, оскільки зазначені в ухвалі Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2020 року, недоліки апеляційної скарги скаржник не усунув.

Головне управління Державної податкової служби у м. Києві 01 жовтня 2020 року повторно подало апеляційну скаргу, разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що ним раніше подавалася апеляційна скарга, яка була повернута судом апеляційної інстанції через несплату судового збору, проте повернення апеляційної скарги не позбавляє права апелянта на повторне звернення з апеляційною скаргою. Крім того апелянт зазначає, що звертався із клопотанням про усунення недоліків, в якому долучав платіжне доручення про сплату судового збору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 квітня 2020 року відмовлено. Апеляційну скаргу залишено без руху та запропоновано Головному управлінню ДПС у м. Києві протягом десяти днів, з дня вручення даної ухвали усунути недоліки апеляційної скарги, шляхом:

- звернення до суду з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 квітня 2020 року із зазначенням інших підстав для його поновлення.

- сплати судового збору в розмірі 1057 грн. 20 коп.

На виконання вимог ухвали суду скаржником подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Клопотання вмотивоване тим, що ним раніше подавалася апеляційна скарга, яка була повернута судом апеляційної інстанції через несплату судового збору. У той же час, відповідач звертався до суду з клопотанням про усунення недоліків, у строк, встановлений ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2020 року, оскільки рішенням уряду карантин на території країни продовжено до 31 жовтня 2020 року. Посилаючись на пункт 3 Прикінцевих положень КАС України, апелянт зазначає, що під час дії карантину суд за заявою учасників справи поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Проте, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року у задоволенні клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження відмовлено, внаслідок чого, відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 квітня 2020 року у справі № 826/14586/18.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд виходив із того, що вказані скаржником причини пропуску строку не можна вважати поважними, оскільки невиконання вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, не є поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження, адже не є такою, що не залежить від волі особи, яка її подає. Крім того, суд апеляційної інстанції наголосив, що матеріали справи не місять доказів сплати відповідачем судового збору. У свою чергу суд врахував, що рішення суду першої інстанції прийнято 02 квітня 2020 року. Водночас, апеляційна скарга подана 01 жовтня 2020 року, тобто через пів року з моменту винесення оскаржуваного рішення. При цьому, посилання апелянта на запровадження карантину на території України, суд апеляційної інстанції відхилив за необґрунтованістю, оскільки строки, які були продовжені під час дії карантину, сплинули 06 серпня 2020 року. Проте, з апеляційною скаргою відповідач звернувся лише 01 жовтня 2020 року. Разом з тим, жодних обґрунтувань щодо пропуску строку на апеляційне оскарження з підстав запровадження обмежень, впроваджених у зв`язку з карантином, зокрема, які саме обмеження, запроваджені у зв`язку з карантином та яким чином завадили скаржнику вчасно звернутись до суду з апеляційною скаргою, відповідачем у клопотанні не зазначено.

01 грудня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року у справі № 826/14586/18, у якій скаржник просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та направити справу для подальшого розгляду до суду апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, скаржник посилається на те, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права і, як наслідок, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у справі.

При цьому скаржник зазначає, що відповідачем апеляційну скаргу вперше подано у строк, визначений статтею 295 КАС України. Окрім того, скаржник зазначив, що ситуація з обмеженим фінансування судового збору унеможливлювала реалізацію права на апеляційне оскарження рішення суду у встановлений Кодексом адміністративного судочинства України строк.

Перевіряючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з такого.

Відповідно до вимог пункту 5 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України визначено строк на апеляційне оскарження судового рішення, а пунктом першим частини п`ятої статті 296 цього Кодексу закріплено вимоги щодо форми та змісту апеляційної скарги, в тому числі щодо надання документа про сплату судового збору.

За правилами частини третьої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт четвертий частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України).

Крім того, згідно з частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, суб`єкта владних повноважень подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги суб`єктом владних повноважень у справі, про розгляд якої він не був повідомлений або до участі в якій не був залучений, якщо суд ухвалив рішення про його права та (або) обов`язки.

Статтею 44 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).

Отже, наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку апеляційного оскарження.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.

Окрім цього, пунктом другим частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом віднесено до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває стаття 8 цього Кодексу, й визначає, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Такі положення наведених правових норм процесуального права знайшли своє відображення і у статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України, частина перша якої вказує, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

Отже, органи державної влади, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх процесуальних обов`язків.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, по заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження з поважних причин.

У ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору чи тимчасова відсутність таких коштів. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись принципу "належного урядування" та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що вказані скаржником причини пропуску строку не можна вважати поважними, оскільки невиконання вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, не є поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження, адже не є такою, що не залежить від волі особи, яка її подає. Крім того, суд апеляційної інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що матеріали справи не місять доказів сплати відповідачем судового збору. У свою чергу суд врахував, що рішення суду першої інстанції прийнято 02 квітня 2020 року. Водночас, апеляційна скарга подана 01 жовтня 2020 року, тобто через пів року з моменту винесення оскаржуваного рішення. При цьому, посилання апелянта на запровадження карантину на території України, суд апеляційної інстанції правильно відхилив за необґрунтованістю, оскільки строки, які були продовжені під час дії карантину, сплинули 06 серпня 2020 року. Проте, з апеляційною скаргою відповідач звернувся лише 01 жовтня 2020 року. Разом з тим, жодних обґрунтувань щодо пропуску строку на апеляційне оскарження з підстав запровадження обмежень, впроваджених у зв`язку з карантином, зокрема, які саме обмеження, запроваджені у зв`язку з карантином та яким чином завадили скаржнику вчасно звернутись до суду з апеляційною скаргою, відповідачем у клопотанні не зазначено.

Таким чином, подана касаційна скарга є необґрунтованою. Правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що, в свою чергу, у розумінні частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 333 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року у справі № 826/14586/18.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя доповідач М. М. Яковенко

Судді І. В. Дашутін

О. О. Шишов