Справа № 640/20685/19
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

24 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 640/20685/19

адміністративне провадження № К/9901/33603/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Шишова О.О.,

суддів - Дашутіна І.В., Яковенка М.М,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2020 у справі №640/20685/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄС АГРО" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕС АГРО" звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, Державної фіскальної служби України, в якому просить суд:

- визнати Рішення ГУ ДФС у м. Києві №1081908/41290251 від 20.02.2019 року про відмову в реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних протиправним, скасувавши його та зобов`язати ДФС України здійснити дії щодо реєстрації (зареєструвати) податкової накладної № 8 від 19.01.2019 року в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- визнати Рішення ГУ ДФС у м. Києві №1081909/41290251 від 20.02.2019 року про відмову в реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних протиправним, скасувавши його та зобов`язати ДФС України здійснити дії щодо реєстрації (зареєструвати) податкової накладної № 9 від 19.01.2019 року в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- визнати Рішення ГУ ДФС у м. Києві №1083375/41290251 від 21.02.2019 року про відмову в реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних протиправним, скасувавши його та зобов`язати ДФС України здійснити дії щодо реєстрації (зареєструвати) податкової накладної № 10 від 22.01.2019 року в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- визнати Рішення ГУ ДФС у м. Києві №1083376/41290251 від 21.02.2019 року про відмову в реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних протиправним, скасувавши його та зобов`язати ДФС України здійснити дії щодо реєстрації (зареєструвати) податкової накладної №11 від 31.01.2019 року в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- визнати Рішення ГУ ДФС у м. Києві №1087788/41290251 від 26.02.2019 року про відмову в реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних протиправним, скасувавши його та зобов`язати ДФС України здійснити дії щодо реєстрації (зареєструвати) податкової накладної №12 від 31.01.2019 року в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- визнати Рішення ГУ ДФС у м. Києві №1087789/41290251 від 26.02.2019 року про відмову в реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних протиправним, скасувавши його та зобов`язати ДФС України здійснити дії щодо реєстрації (зареєструвати) податкової накладної № 13 від 31.01.2019 року в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- визнати Рішення ГУ ДФС у м. Києві №1084719/41290251 від 22.02.2019 року про відмову в реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних протиправним, скасувавши його та зобов`язати ДФС України здійснити дії щодо реєстрації (зареєструвати) податкової накладної № 14 від 29.01.2019 року в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- визнати Рішення ГУ ДФС у м. Києві №1084720/41290251 від 22.03.2019 року про відмову в реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних протиправним, скасувавши його та зобов`язати ДФС України здійснити дії щодо реєстрації (зареєструвати) податкової накладної № 15 від 31.01.2019 року в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- визнати Рішення ГУ ДФС у м. Києві №1084721/41290251 від 22.02.2019 року про відмову в реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних протиправним, скасувавши його та зобов`язати ДФС України здійснити дії щодо реєстрації (зареєструвати) податкової накладної №16 від 31.01.2019 року в Єдиному реєстрі податкових накладних..

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року зазначений адміністративний позов задоволено.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (правонаступник Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві) про поновлення строку на апеляційне оскарження. У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (правонаступник Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві) на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.12.2019 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС АГРО» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними рішень, зобов`язання вчинити дії - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року, Головне управління ДПС у м.Києві оскаржило її в касаційному порядку та просить зазначену ухвалу скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, заявник посилається на те, що апеляційний суд допустив порушення норм процесуального права і, як наслідок, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у справі.

Перевіряючи доводи касаційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Установлено, що рішенням Окружного адміністративного суду 11 грудня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головним управління ДПС у м.Києві подана апеляційна скарга, яка ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2020 року апеляційна скарга була повернута, у зв`язку з відсутністю документів, що свідчать про те, що Зайкіна К.В. є адвокатом або представником юридичної особи (органу державної влади) у порядку її самопредставництва, то відповідно до пункту першого частини четвертої статті 298 КАС України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції..

17 липня 2020 року Головного управління ДПС у м.Києві повторно подало апеляційну скаргу.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року апеляційна скарга Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (правонаступник Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві) на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.12.2019 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС АГРО» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними рішень, зобов`язання вчинити дії- була залишена без руху. Апелянту був встановлений строк для усунення виявлених недоліків апеляційної скарги, шляхом надіслання на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду докази сплати судового збору та заяву про поновлення строку з зазначенням поважності причин такого пропуску, достатніх для його поновлення та належних доказів пропуску строку.

Також, суд апеляційної інстанції вказав, що апеляційна скарга подана після закінчення строків, встановлених статтею 295 КАС України, а апелянт в своїй заяві не зазначає поважних причин для порушення питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, то апеляційна скарга підлягає залишенню без руху, а апелянту надається строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом звернення з заявою про поновлення строків із зазначенням підстав для його поновлення.

За наведеного, апелянту необхідно надати заяву про поновлення строків із зазначенням поважних підстав для поновлення пропущеного строку.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (правонаступник Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві) про поновлення строку на апеляційне оскарження. У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (правонаступник Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві) на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.12.2019 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС АГРО» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними рішень, зобов`язання вчинити дії - відмовлено.

Із наявного у матеріалах справи зворотного повідомлення вбачається, що зазначена ухвала вручена апелянту 17.08.2020, тобто останнім днем для усунення недоліків апеляційної скарги є 27.08.2020.

На виконання вимог ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2020 апелянтом подано платіжне доручення про сплату судового збору.

Також, на виконання вимог зазначеної ухвали апелянтом подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Обґрунтовуючи клопотання податковий орган вказує на те, що апеляційну скаргу подано з пропуском строку через недостатнє (обмежене) фінансування, що, в свою чергу, унеможливлювало останнього здійснити сплату судового збору.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції визнаючи неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження, що ДФС та її територіальні органи (органи доходів і зборів) є державними органами, що здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 «Інші поточні платежі», розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Після прийняття Закону про Державний бюджет України на поточний бюджетний період до затвердження в установлений законодавством термін бюджетного розпису на поточний рік в обов`язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення).

У ситуації з державними органами, поважними причинами пропуску строку апріорі не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору податковим органом чи тимчасова відсутність таких коштів, тощо. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись раніше згаданого принципу «належного урядування» та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.

Ураховуючи викладене та беручи до уваги, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, суд вважає, що невжиття суб`єктом владних повноважень заходів щодо виділення коштів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень не може вважатися поважною причиною пропуску процесуального строку для звернення до суду.

Апелянтом сплачено судовий збір, проте сама по собі сплата судового збору без обґрунтування причин пропуску строку на апеляційне оскарження не є підставою для поновлення цього строку.

Та обставина, що апелянт звернувся з первинною апеляційною скаргою у строк, встановлений статтею 295 КАС України, не є підставою вважати пропуск строку поважним, оскільки невиконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху не є поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження, адже не є такою, що не залежить від волі особи, яка її подає, і не надає такій особі права у будь-який необмежений після спливу строку апеляційного оскарження час реалізовувати право на оскарження судових рішень.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважав, що поважними причинами пропущення строку на подання апеляційної скарги можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Таким чином, неспроможність відповідача належним чином організувати роботу або фінансування витрат на оплату судового збору суд апеляційної інстанції не визнав поважною причиною пропущення строку апеляційного оскарження. Наведені скаржником доводи не можуть бути свідченням того, що останній без зайвих зволікань скористався своїм правом на повторне подання апеляційної скарги, а також підтвердженням поважності причин пропущення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції вважав за необхідне відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Згідно частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України визначено строк на апеляційне оскарження судового рішення, а пунктом першим частини п`ятої статті 296 цього Кодексу закріплено вимоги щодо форми та змісту апеляційної скарги, в тому числі щодо надання документа про сплату судового збору.

За правилами частини третьої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт четвертий частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України).

Крім того, згідно з частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, суб`єкта владних повноважень подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги суб`єктом владних повноважень у справі, про розгляд якої він не був повідомлений або до участі в якій не був залучений, якщо суд ухвалив рішення про його права та (або) обов`язки.

Статтею 44 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).

Отже, наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку апеляційного оскарження.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.

Окрім цього, пунктом другим частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом віднесено до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває стаття 8 цього Кодексу, й визначає, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Такі положення наведених правових норм процесуального права знайшли своє відображення і у статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України, частина перша якої вказує, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

Отже, органи державної влади, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх процесуальних обов`язків.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Установлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, по заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження з поважних причин.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про визнання зазначених відповідачем підстав для поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження неповажними.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява 26737/95).

У решті обґрунтування касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судами попередніх інстанцій доводів та не спростовують висновків останніх.

Ураховуючи, що зміст оскаржуваного судового рішення та обставини, на які посилається скаржник в обґрунтування касаційної скарги, свідчать про правильне застосування судом норм процесуального права та не викликає сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, суд дійшов до висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.

За таких обставин подана касаційна скарга Головного управління ДПС у м.Києві на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року є необґрунтованою. У даному випадку правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що відповідно до частини другої статті 333 КАС України є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2020 у справі №640/20685/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄС АГРО" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. О. Шишов

Судді І. В. Дашутін

М. М. Яковенко