Справа № 640/30168/20
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 грудня 2020 року 10:25 № 640/30168/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., при секретарі судових засідань Левкович А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Міністерства оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6)

до Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

(01001, м. Київ, вул. Городецького, 13)

про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -

за участю сторін:

представника позивача - не прибув,

представника відповідача - Юлдашева Ю.М.,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Міністерство оборони України з адміністративним позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, у якому просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, винесену в рамках виконавчого провадження (ВП №63116336) від 18 листопада 2020 року про накладення штрафу на Міністерство оборони України у розмірі 5 100,00 грн.

Мотивуючи заявлені вимоги представник позивача зазначив, що рішення суду про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги не виконано з поважних причин, адже поважними причинами невиконання судового рішення у строки, встановлені державним виконавцем є ненадання уповноваженому органу довідки МСЕК стягувачем для встановлення відсотку втрати працездатності, а також відсутність ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва за наслідками розгляду заяви Міністерства оборони України про роз`яснення рішення цього ж суду від 16 грудня 2019 року, що є підставою для зупинення дії строку, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Додатково представник позивача повідомив, що на виконання рішення суду комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, 10 вересня 2020 року (протокол №131, затверджений Міністерством оборони України 12 вересня 2020 року) прийнято рішення з метою подальшого прийняття рішення про призначення допомоги ОСОБА_1 документи, надані ним через уповноважений орган були повернуті на доопрацювання, що дозволено Порядком №975.

При цьому, позивач акцентує увагу суду на тому, що пунктом 11 Порядку № 975 серед переліку документів, що подаються на розгляд комісії прямо передбачена наявність довідки МСЕК.

Пояснює, що відповідач був повідомлений про перешкоджання виконанню рішення суду стягувачем шляхом не надання довідки МСЕК про встановлення відсотка втрати працездатності.

Представник відповідача у відзиві на адміністративний позов зазначив, що оскаржувана постанова про накладення штрафу є правомірною, оскільки дії комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині прийняття рішення про повернення документів на доопрацювання ОСОБА_1 суперечать статті 129-1 Конституції України, резолютивній частині рішення суду та є протиправними.

На думку представника відповідача, з боку боржника існують ознаки свідомого перешкоджання у виконанні рішення суду, яке набрало законної сили.

У призначене судове засідання представник позивача не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у передбачений статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України спосіб.

Відповідно до вимог частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року в адміністративній справі №640/18220/18 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, адміністративний позов задоволено частково, вирішено:

- визнати неправомірними дії Міністерства оборони України, щодо відмови в призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги за фактом настання І групи інвалідності, пов`язаної з пораненням, під час виконання обов`язків військової служби у складі діючої армії;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити позивачу одноразову грошову допомогу за фактом настання І групи інвалідності, пов`язаної з пораненням під час виконання обов`язків військової служби у складі діючої армії в розмірі, визначеному п.п. 5, 6, 7 ч. 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час встановлення позивачу І групи інвалідності - 03.07.2013), який визначається на час настання інвалідності у відповідних відсотках від десятирічного максимального посадового окладу за першим тарифним розрядом, передбаченим для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, але в розмірі не меншому від 100-кратного розміру прожиткового мінімуму (у відповідних відсотках), встановленого законом для працездатних осіб на час виплати допомоги та в порядку встановленому постановою Кабінету Міністрів України №499 від 28 травня 2008 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб»;

- в іншій частині позовних вимог відмовити.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2020 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

14 серпня 2020 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист на зобов`язання Міністерства оборони України призначити позивачу одноразову грошову допомогу за фактом настання І групи інвалідності, пов`язаної з пораненням під час виконання обов`язків військової служби у складі діючої армії в розмірі, визначеному п.п. 5, 6, 7 ч. 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час встановлення позивачу І групи інвалідності - 03.07.2013), який визначається на час настання інвалідності у відповідних відсотках від десятирічного максимального посадового окладу за першим тарифним розрядом, передбаченим для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, але в розмірі не меншому від 100-кратного розміру прожиткового мінімуму (у відповідних відсотках), встановленого законом для працездатних осіб на час виплати допомоги та в порядку встановленому постановою Кабінету Міністрів України №499 від 28 травня 2008 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб».

Наявними матеріалами справи підтверджується, що 23 вересня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, пунктом 2 якої зобов`язано боржника (Міністерство оборони України) виконати рішення суду протягом 10 робочих днів у відповідності до частини 2 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».

02 листопада 2020 року державним виконавцем на адресу боржника направлено вимогу щодо причин невиконання рішення суду, а також заходів, які вживалися з метою його фактичного виконання.

У відповідь на вимогу державного виконавця, 12 листопада 2020 року на адресу Міністерства юстиції України надійшла заява про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним виконанням рішенням суду. До заяви додано витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 10 вересня 2020 року №131, яким повернуто на доопрацювання документи ОСОБА_2 , оскільки останнім (заявником) не додано довідки органів МСЕК про встановлення відсотка втрати працездатності, а тому прийняти рішення щодо визначення розміру ОГД неможливо.

У зв`язку з наведеним, 18 листопада 2020 року державним виконавцем в межах виконавчого провадження №63116336 прийнято постанову про накладення штрафу за невиконання без поважних причин рішення суду у розмірі 5 100,00 грн.

Незгода позивача із вказаною постановою від 18 листопада 2020 року зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII, визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до статі 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої, частиною четвертою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з частиною першою статті 75 Закону України "Про виконавче провадження", у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З викладених норм вбачається, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року в адміністративній справі №640/18220/18, зокрема, зобов`язано Міністерство оборони України призначити позивачу одноразову грошову допомогу за фактом настання І групи інвалідності, пов`язаної з пораненням під час виконання обов`язків військової служби у складі діючої армії в розмірі, визначеному п.п. 5, 6, 7 ч. 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час встановлення позивачу І групи інвалідності - 03.07.2013), який визначається на час настання інвалідності у відповідних відсотках від десятирічного максимального посадового окладу за першим тарифним розрядом, передбаченим для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, але в розмірі не меншому від 100-кратного розміру прожиткового мінімуму (у відповідних відсотках), встановленого законом для працездатних осіб на час виплати допомоги та в порядку встановленому постановою Кабінету Міністрів України №499 від 28 травня 2008 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб».

Так, виконавче провадження ВП №63116336 відкрито для примусового виконання судового рішення у справі №640/18220/18 про зобов`язання Міністерства оборони України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу.

Як зазначено позивачем, на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року в адміністративній справі №640/18220/18, комісією Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, розглянуто документи ОСОБА_1 та відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 10 вересня 2020 року №131 повернуто на доопрацювання документи ОСОБА_2 , оскільки останнім (заявником) не додано довідки органів МСЕК про встановлення відсотка втрати працездатності, а тому прийняти рішення щодо визначення розміру ОГД неможливо.

Відповідно до абзацу 2 пункту 13 Порядку №975, розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Разом з тим, як вбачається з рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року в адміністративній справі №640/18220/18, задовольняючи позов в частині скасування спірного рішення Міністерства оборони України, з метою дотримання процедури, встановленої Порядком №975, зобов`язано Міністерство оборони України призначити позивачу одноразову грошову допомогу за фактом настання І групи інвалідності, пов`язаної з пораненням під час виконання обов`язків військової служби у складі діючої армії. При цьому, зазначено, що право особи на одноразову грошову допомогу не може підлягати часовим обмеженням і залежати від того чи пройшов термін з часу первинного огляду і встановлення інвалідності (меншого відсотка втрати працездатності), оскільки першочергово є встановленим той факт, що особа отримала незворотні негативні зміни стану здоров`я внаслідок перебування на військовій службі.

Суд також враховує, що нормами Порядку №975 розмежовуються поняття встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Так, довідка МСЕК, у якій вказано відсоток втрати працездатності необхідна у разі визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Водночас, в межах спірних правовідносин рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року, яке набрало законної сили, встановлено факт надання ОСОБА_1 першої групи інвалідності, відтак доводи позивача щодо ненадання заявником довідки МСЕК, у якій вказано відсоток втрати працездатності, на думку суду, не може свідчити про перешкоджання виконанню рішення суду.

В частині доводів позивача про подання ним до суду заяви про роз`яснення судового рішення від 16 грудня 2019 року, прийнятого в справі №640/18220/18, суд зазначає, що частиною 4 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяви про роз`яснення судового рішення зупиняє перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення, а так само строку, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Вимогами частини 6 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Матеріалами справи підтверджується, що постанова про відкриття виконавчого провадження №63116336, пунктом 2 якої позивача зобов`язано виконати рішення Окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року, прийнята державним виконавцем 23 вересня 2020 року. Відтак, 10 денний строк на виконання рішення суду закінчився до моменту звернення позивача до суду із заявою про роз`яснення судового рішення. Крім того, зі змісту заяви про роз`яснення судового рішення вбачається, що необхідність її подання зумовлена не відсутністю довідки МСЕК, як про це вказано у протоколі комісії Міністерства юстиції України від 10 вересня 2020 року №131, а визначення дати, на яку рахувати розмір прожиткового мінімуму для розрахунку суми одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Слід зазначити, що частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції", п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі "Immobiliare Saffi "проти Італії", заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу №1 (пункт 53 рішення ЄСПЛ у справі "Войтенко проти України" від 29.06.2004).

Згідно рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів №13 (2010) "Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень" Консультативна рада Європейських суддів вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх ex-officio. Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним.

Так, враховуючи зазначені обставини, Міністерством оборони України рішення суду по справі №640/18220/18 не виконано, адже повернення стягувачу пакету документів на доопрацювання, не є свідченням належного виконання рішення від 16 вересня 2019 року, позаяк така підстава суперечить наведеному висновку суду.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

З урахуванням вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Міністерства оборони України відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому частиною першою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому статтями 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону №2147-VIII).

Суддя А.Б. Федорчук