Справа № 826/8760/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2020 року м. Київ № 826/8760/17

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-промислова компанія

Співдружність Україна»

до Головного управління ДФС в м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-промислова компанія Співдружність Україна» з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в м. Києві, в якому просить суд:

- скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС в м. Києві № та № від 07.07.2017 року;

- скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС в м. Києві № та № від 31.07.2017 року;

- скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС в м. Києві № від 29.08.2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до висновку акту перевірки відповідачем неправомірно встановлено, що позивачем порушено: п. 185.1 ст. 185, п.198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 та п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню та суми задекларованого від`ємного значення, на підставі якого Головне управління ДФС в м. Києві прийняло повідомлення-рішення № та № від 07.07.2017 року.

На думку позивача, відповідач безпідставно встановив фіктивність договірних відносин, нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами, чим порушив вимоги податкового законодавства.

Позивач зазначає, що дії відповідача суперечать ст. 61 Конституції України, яка передбачає, що юридична відповідальність має індивідуальний характер. Водночас, акт перевірки не містить будь-яких посилань на зловживання з боку позивача, а вказує лише на те, що треті особи формували свій податковий кредит за рахунок придбання різноманітних товарів, у той час як реалізовували сільськогосподарську продукцію; в акті перевірки відсутні будь-які претензії відповідача до первинної та іншої дослідженої під час перевірки документації по операціям позивача з контрагентами.

Окремо позивач вказує на чисельні процесуальні порушення відповідача щодо проведення перевірки, акт якої послугував підставою винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.07.2017 року відкрито провадження у справі № 826/8760/17 суддею Качур І.А. та призначено розгляд справи по суті.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.09.2017 року відкрито провадження у справі № 826/11311/17 суддею Кузьменко В.А. та призначено розгляд справи по суті.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.08.2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/10097/17 суддею Федорчуком А.Б. та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.12.2017 року суддею Кузьменко В.А. об`єднано адміністративні справи №826/8760/17 та №826/10097/17 в одне провадження та присвоєно об`єднаній адміністративній справі загальний №826/8760/17 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.06.2020 року суддею Качур І.А. об`єднано адміністративні справи №826/11311/17 та №826/8760/17 в одне провадження та присвоєно об`єднаній адміністративній справі загальний №826/8760/17.

Відповідно до протоколу судового засідання від 16.05.2018 року суд протокольно ухвалив подальший розгляд та вирішення адміністративного позову здійснювати у межах об`єднаної адміністративної справи №826/8760/17 у письмовому провадженні.

До суду надійшли заперечення відповідача на адміністративний позов, відповідно до яких відповідач зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки перевіркою Головного управління ДФС в м. Києві встановлено порушення позивачем п. 185.1 ст. 185, п.198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 та п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України з метою завищення заявленої суми бюджетного відшкодування ПДВ за лютий 2017 року на 2 919 947, 00 грн., за березень 2017 року - 5 005 871, 00 грн. та завищено суму від`ємного значення за березень 2017 року на 741 296, 00 грн.

На думку відповідача, результати перевірки не підтвердили реальність проведення господарських операцій постачання сільськогосподарської продукції між:

- третіми особами (ТОВ «РАЙН-ТЕХ», ТОВ «ГРАНТ ЮГ», ТОВ «ТАЙМС-ІКС», ТОВ «КАБАЛ»), ТОВ «ОБРІЙ-НК» та позивачем;

- ТОВ «ЮГ АГРО-ПРАЙД 1» та позивачем;

- ТОВ «АГРОБІЗНЕС ЮГ» та позивачем.

Таким чином, відповідачем зроблено висновок про відсутність підстав для податкового обліку операцій з вказаним контрагентами, а отже, порушуючи норми податкового законодавства, завищено податковий кредит по податку на додану вартість на загальну суму 8 667 114, 00 грн.

До суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача, відповідно до якої позивач вказує, що відповідач посилається на обставини, які жодним належним доказом не доведені і є лише припущенням. Водночас, позивачем долучено об`ємний пакет документів, що в повному обсязі спростовують твердження відповідача про відсутність у контрагентів достатніх ресурсів для здійснення постачання товару.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДФС в м. Києві відповідно до п. 200.11 ст. 200 Податкового кодексу України в порядку, встановленому на підставі п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Агро-промислова компанія Співдружність Україна» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за лютий 2017 року (податкова декларація з податку на додану вартість від 17.03.2017 року № ) за березень 2017 року (податкова декларація з податку на додану вартість від 18.04.2017 року № ), за квітень 2017 року (податкова декларація з податку на додану вартість від 17.05.2017 року № ), за травень 2017 року (податкова декларація з податку на додану вартість від 19.06.2017 року № 6).

За результатами перевірки складено акт від 15.06.2017 року № 309/26-15-14-04-01/37817784, відповідно до висновків якого встановлено, що на порушення п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України ТОВ «Агро-промислова компанія Співдружність Україна» завищено заявлену суму бюджетного відшкодування ПДВ за лютий 2017 року на 2 919 947, 00 грн., за березень 2017 року - 5 005 871, 00 грн. та завищено суму від`ємного значення за березень 2017 року на 741 296, 00 грн.

За результатами перевірки складено акт від 13.07.2017 року № 485/26-15-14-04-01/37817784, відповідно до висновків якого встановлено, що на порушення п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України ТОВ «Агро-промислова компанія Співдружність Україна» завищено заявлену суму бюджетного відшкодування ПДВ за квітень 2017 року на 1 595333, 00 грн. та завищено суму від`ємного значення за квітень 2017 року на 25 589, 00 грн.

За результатами перевірки складено акт від 04.08.2017 року № 544/26-15-14-04-01/37817784 відповідно до висновків якого встановлено, що на порушення п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України ТОВ «Агро-промислова компанія Співдружність Україна» завищено заявлену суму бюджетного відшкодування ПДВ за травень 2017 року на 373 298, 00 грн.

Контролюючим органом зроблено висновок про те, що господарські операції здійснені позивачем не мали реального характеру, оскільки стали наслідком фіктивних договірних відносин з контрагентами (ТОВ «ОБРІЙ-НК», ТОВ «ЮГ АГРО-ПРАЙД 1», ТОВ «АГРОБІЗНЕС ЮГ».

Щодо відносин позивача з контрагентом-постачальником ТОВ «ОБРІЙ-НК» зазначено наступне: ТОВ «ОБРІЙ-НК» не здійснювало вирощування кукурудзи про що свідчить відсутність земельних ділянок, відсутність управлінського та технічного персоналу, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів, спеціального обладнання, що свідчить про відсутність необхідних умов для реального настання результатів відповідної господарської діяльності для забезпечення процесу вирощування, збирання, зберігання сільгосппродукції (у тому числі кукурудзи); інформація щодо земельних ресурсів відсутня; встановлений факт придбання кукурудзи 3-го класу у ТОВ «РАЙН-ТЕХ» підприємство, яке не декларує ведення господарської діяльності, не подає фінансові звіти, а також встановлено, що ТОВ «РАЙН-ТЕХ» не здійснювало вирощування кукурудзи (відсутність земельних ділянок, відсутність управлінського та технічного персоналу, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів, спеціального обладнання, що свідчить про відсутність необхідних умов для реального настання результатів відповідної господарської діяльності для забезпечення процесу вирощування, збирання, зберігання сільгосппродукції (у тому числі кукурудзи), інформація щодо земельних ділянок також відсутня, крім того, ТОВ «РАЙН-ТЕХ» формує податковий кредит за рахунок придбання дитячих іграшок, а реалізує кукурудзу 3 класу); встановлений факт придбання кукурудзи 3-го класу у ТОВ «ГРАНТ ЮГ», підприємство, яке не подало податку звітність з ПДВ, не декларує ведення господарської діяльності, не подає фінансові звіти, а також встановлено, що ТОВ «ГРАНТ ЮГ» не здійснювало вирощування кукурудзи (відсутність земельних ділянок, відсутність управлінського та технічного персоналу, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів, спеціального обладнання, що свідчить про відсутність необхідних умов для реального настання результатів відповідної господарської діяльності для забезпечення процесу вирощування, збирання, зберігання сільгосппродукції (у тому числі кукурудзи), інформація щодо земельних ділянок також відсутня, крім того, ТОВ «ГРАНТ ЮГ» формує податковий кредит за рахунок придбання канцелярії, а реалізує кукурудзу 3 класу; встановлений факт придбання кукурудзи 3-го класу у ТОВ «ТАЙМС-ІКС», підприємство, яке не подало податку звітність з ПДВ, не декларує ведення господарської діяльності, не подає фінансові звіти, а також встановлено, що ТОВ «ТАЙМС-ІКС» не здійснювало вирощування кукурудзи (відсутність земельних ділянок, відсутність управлінського та технічного персоналу, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів, спеціального обладнання, що свідчить про відсутність необхідних умов для реального настання результатів відповідної господарської діяльності для забезпечення процесу вирощування, збирання, зберігання сільгосппродукції (у тому числі кукурудзи), інформація щодо земельних ділянок також відсутня, крім того, ТОВ «ТАЙМС-ІКС» формує податковий кредит за рахунок придбання канцелярії, а реалізує кукурудзу 3 класу; встановлений факт придбання кукурудзи 3-го класу у ТОВ «КАБАЛ», підприємство, яке не подало податку звітність з ПДВ, не декларує ведення господарської діяльності, не подає фінансові звіти, а також встановлено, що ТОВ «КАБАЛ» не здійснювало вирощування кукурудзи (відсутність земельних ділянок, відсутність управлінського та технічного персоналу, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів, спеціального обладнання, що свідчить про відсутність необхідних умов для реального настання результатів відповідної господарської діяльності для забезпечення процесу вирощування, збирання, зберігання сільгосппродукції (у тому числі кукурудзи), інформація щодо земельних ділянок також відсутня, крім того, ТОВ «КАБАЛ» формує податковий кредит за рахунок придбання сумок жіночих, вішалок, а реалізує кукурудзу 3 класу.

Щодо відносин позивача з контрагентом-постачальником ТОВ «ЮГ АГРО-ПРАЙД 1» зазначено наступне: ТОВ «ЮГ АГРО-ПРАЙД 1» не здійснювало вирощування кукурудзи про що свідчить відсутність земельних ділянок, відсутність управлінського та технічного персоналу, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів, спеціального обладнання, що свідчить про відсутність необхідних умов для реального настання результатів відповідної господарської діяльності для забезпечення процесу вирощування, збирання, зберігання сільгосппродукції (у тому числі кукурудзи), інформація щодо земельних ділянок також відсутня, крім того, ТОВ «ЮГ АГРО-ПРАЙД 1» формує податковий кредит за рахунок придбання скрапленого газу, труб, бензину, арматури, палива дизельного, а реалізує кукурудзу 3 класу.

Щодо відносин позивача з контрагентом-постачальником ТОВ «АГРОБІЗНЕС ЮГ» зазначено наступне: ТОВ «АГРОБІЗНЕС ЮГ» не здійснювало вирощування кукурудзи про що свідчить відсутність земельних ділянок, відсутність управлінського та технічного персоналу, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів, спеціального обладнання, що свідчить про відсутність необхідних умов для реального настання результатів відповідної господарської діяльності для забезпечення процесу вирощування, збирання, зберігання сільгосппродукції (у тому числі кукурудзи), інформація щодо земельних ділянок також відсутня, крім того, ТОВ «АГРОБІЗНЕС ЮГ» формує податковий кредит за рахунок придбання скрапленого газу, труб, бензину, палива дизельного, а реалізує кукурудзу 3 класу.

Контролюючим органом зазначено, що вказані факти свідчать про неможливість здійснення господарські операції у зв`язку з відсутністю факту (джерела) його законного ведення в обіг та відсутність факту реального одержання (купівлі) від ТОВ «ОБРІЙ-НК», ТОВ «ЮГ АГРО-ПРАЙД 1» та ТОВ «АГРОБІЗНЕС ЮГ» у досліджуваному та попередніх звітних періодах, засвідчує недійсність (неможливість) формування ним відповідного активу та доказує фіктивність введення в обіг ідентифікованого товару та нереальність здійснення постачання (продажу) кукурудзи 3 класу в адресу ТОВ «Агро-промислова компанія Співдружність Україна».

За результатами аналізу наявної інформації контролюючим органом встановлено відсутність придбання товару, а саме кукурудзи 3 класу, що свідчить про правочини позивача з вказаними контрагентами на загальну суму ПДВ 8 667 114, 00 грн. за лютий, березень 2017 року здійснені без мети настання реальних наслідків, а відтак у позивача не було підстав для податкового обліку вказаних операцій.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення № та № від 07.07.2017 року та № та № від 31.07.2017 року, № від 29.08.2017 року відповідно до яких до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції.

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх протиправними та такими, що порушують законні права та інтереси, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд входить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України (тут і далі - у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

За змістом пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з, у тому числі, придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як передбачено пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України).

При цьому, згідно пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Аналіз положень податкового законодавства дозволяє дійти висновку, що право на формування податкового кредиту виникає у платника податків за наявності: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; придбання товарів/послуг з метою їх використання в господарській діяльності; наявності розумних економічних причин (ділової мети) для здійснення господарських операцій; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); наявності у покупця податкової накладної, яка відповідає вимогам статті 201 Податкового кодексу України, зареєстрована та підписана уповноваженою особою.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону № 996-ХІV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом частини першої статті 9 вищезазначеного Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною другою статті 9 цього Закону передбачені обов`язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.

Таким чином, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що у періоді, що перевірявся позивач мав договірні взаємовідносини з TOB «ОБРІЙ-НК» (договір поставки сільськогосподарської продукції (кукурудзи) № JP/00325 від 17.01.2017 року), ТОВ «ЮГ АГРО-ПРАЙД 1» (договір поставки сільськогосподарської продукції (кукурудзи) № JP/00361 від 16.02.2017 року, № JP/00355 від 10.02.2017 року, № JP/00358 від 13.02.2017 року, № JP/00368 від 22.02.2017, № JP/00394 від 13.03.2017 року, № JP/00379 від 03.03.2017 року, № JP/00417 від 24.03.2017 року) та ТОВ «АГРОБІЗНЕС ЮГ» (договір поставки сільськогосподарської продукції (кукурудзи) № JP/00380 від 03.03.2017 року, № JP/00387 від 09.03.2017 року, № JP/00415 від 24.03.2017 року). Копії вказаних документів містяться в матеріалах справи, наряду з документами, що складені у зв`язку з виконанням умов вказаних договір з контрагентами, зокрема, товаро-транспортні накладні, платіжні доручення, витяги з реєстру про прийняття товару, видаткові накладні та податкові накладні.

Також містяться в матеріалах справи копії документів контрагента TOB «ОБРІЙ-НК» на підтвердження господарської діяльності та договірних відносин з третіми особами (договори поставок, договір оренди нерухомого майна (складу), податкові декларації та ін.); копії документів контрагента TOB «ЮГ АГРО-ПРАЙД 1» на підтвердження господарської діяльності та договірних відносин з третіми особами (довідка сільської ради (щодо використання земельних ділянок), договір оренди нежилого приміщення, податкові розрахунки сум доходів, нарахованого на користь платників податку і сум утриманого з них податку (щодо виконання робіт, пов`язаних з вирощуванням зернових, за цивільно-правовими договорами), витяги з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (щодо оренди земельних ділянок для вирощування зерна), інформація з інформаційно- статистичного спостереження 4-сг (щодо засіяння орендованих земель для вирощування кукурудзи), податкові декларації на прибуток, баланс та звіт про фінансові результати товариства та ін.; копії документів контрагента TOB «АГРОБІЗНЕС ЮГ» на підтвердження господарської діяльності та договірних відносин з третіми особами (підтвердження використання у своїй діяльності орендованих активів (складські приміщення, трактор, комбайн, вантажівки), довідка виконкому села (щодо використання земель них ділянок), договір оренди нерухомого майна (офіс), витяги з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (щодо оренди земельних ділянок для вирощування зерна), інформація з інформаційно- статистичного спостереження 4-сг (щодо засіяння орендованих земель для вирощування кукурудзи), податкові декларації на прибуток, баланс та звіт про фінансові результати товариства та ін.

Враховуючи зазначене та наявні документи в матеріалах справи, суд встановив, що документальними підтвердженнями здійснення господарської діяльності позивача з контрагентами є первинні документи, надані в матеріалах справи.

Разом з тим, за результатами дослідження взаємовідносин платника податків з його контрагентами податковий орган робить висновок про неможливість господарських операцій за вищевказаними документами, а відтак про їх фіктивність.

Суд зазначає, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість необхідно з`ясовувати, зокрема, обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції та установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: непов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності), фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій, видача податкової накладної особою, яка не є платником ПДВ та, крім того, відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

У взаємозв`язку з вищенаведеним суд, вирішуючи спір по суті, також зазначає, що відповідно до статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи складені між позивачем та контрагентами первинні документи, що долучені до матеріалів справи, суд зазначає, що ці документи відповідають положенням законодавства та містять всі обов`язкові реквізити первинного документу, які передбачені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому вказані документи мають юридичну силу та підтверджують реальний рух активів, зміну зобов`язань та капіталу позивача.

Матеріалами справи підтверджено факт наявності у позивача бухгалтерських та інших фінансово-господарських документів оформлених згідно вимог чинного законодавства, що свідчать про реальність здійснення господарських операцій з контрагентом. Досліджені в процесі розгляду справи первинні документи розкривають зміст господарських операцій, підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності.

Суд приходить до висновку, позивачем дотримано вимоги щодо документування та підтвердження здійснених господарських операцій первинними документами, у відповідності до вимог пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

При цьому, довести правомірність своїх дій чи рішення відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Разом з тим, відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

У даному випадку, контролюючий орган відповідно до принципу офіційності повинен довести в суді фіктивність господарських операцій як підстави для нарахування платникові податків податкових зобов`язань та правомірності прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20 лютого 2018 року у справі №817/149/17 та від 29 березня 2018 року у справі №813/2758/16.

У той же час, контролюючий орган не подав доказів, які однозначно свідчили б про неправдивість одержаних від платника документів, підтверджували б фіктивний характер спірних операцій та недобросовісність позивача як платника податків, відповідачем не надано суду жодних доказів, які підтверджували б те, що вчинення правочину (укладення договору), на підставі якого виникли взаємовідносини між позивачем та контрагентами не відповідали дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав та обов`язків чи свідчили б про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності товариства, господарській меті з метою досягнення правових наслідків та які порушують публічний порядок, суперечать моральним засадам суспільства та спрямовані на заволодіння майном держави.

Відповідачем не доведено, що на момент вчинення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, останні не були зареєстровані у встановленому законом порядку та не мали свідоцтв платника податків на додану вартість.

При цьому, вирішуючи з урахуванням наведених вище обставин та норм законодавства спір по суті, суд виходить також з того, що при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Так, висновки про нереальність господарських операцій, зроблені у зв`язку з наявністю у відповідача податкової інформації про те, що контрагенти та треті особи формували свій податковий кредит з рахунок придбання різноманітних товарів, у той час як реалізовували сільськогосподарську продукцію, про неможливість здійснення ними поставок, можлива недостатність матеріально-технічної бази спільно з відсутністю претензій до позивача безпосередньо, не є такими, що можуть вважатися достатнім підтвердженням для свідчення про фіктивність господарських операцій.

Відтак, вказана інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів, складених за наслідками проведених господарських операцій між позивачем та його контрагентами та не є належними доказами в розумінні процесуального Закону.

Крім того, суд звертає увагу, що ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

У справі «Інтерсплав проти України» (Заява N 803/02 від 09.01.2007 року) Європейський суд з прав людини визнав, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Булвес» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) від 22.01.2009 р. надає змогу не допустити обмеження законного права платника податків на податковий кредит, віднесення певних сум до витрат, за умови реальності господарської операції, у випадку порушення його контрагентом та контрагентами такого контрагента податкової дисципліни. Вказаним Рішенням роз`яснено, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги є надмірним тягарем для платника податку, що порушить справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Підтвердженням того, що платника ПДВ не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, а також того, що платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати, слугує Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» від 18.03.2010 року (заява №6689/03). Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив. У рішенні у справі «Бізнес Суппорт Центр» проти Болгарії» зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника з тим, щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції.

Таким чином, позивач як платник податків самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та сплату лише ним самим податку до бюджету відповідно до законодавства України. Він не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни, як і не може нести відповідальність за неподання контрагентом первинних документів. У разі якщо контрагентом були допущені порушення норм податкового або іншого законодавства, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цього контрагента, а не сумлінного платника податків.

Така ж правова позиція підтримана Верховним судом у постановах, зокрема, від 24.01.2018 року у справі №824/942/13, від 14.03.2018 року у справі №803/1198/16.

Суд також зауважує, що відповідачем не подано доказів й на підтвердження недобросовісності позивача або можливої фіктивності його безпосередніх постачальників, зокрема: пояснень посадових осіб щодо їх непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваних суб`єктів господарювання, судових рішень, вироків тощо; не наведено будь-яких об`єктивних доводів щодо здійснення позивачем розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Відтак, вказані в акті перевірки висновки є лише припущеннями посадових осіб відповідача за відсутності належних та допустимих доказів, які надаються в передбаченому законодавством порядку.

У взаємозв`язку з вищенаведеним суд, вирішуючи спір по суті, зазначає, що надані позивачем на підтвердження реального здійснення господарських операцій із первинні документи, копії яких містяться у матеріалах справи, повністю відображають зміст та обсяги господарських операцій, відповідають господарським цілям та завданням статутної діяльності підприємств, що є свідченням добросовісності дій позивача при здійсненні вказаних операцій.

За результатом системного аналізу вимог податкового законодавства, на підставі оцінки наявних у справі доказів окремо та у їх сукупності, суд звертає увагу на те, що висновок про фіктивність господарських операцій може ґрунтуватись на належних, допустимих і достатніх доказах і не може ґрунтуватись на припущеннях. Контролюючий орган при вирішенні справи не обґрунтовував свою позицію безпідставного завищення заявленої суми бюджетного відшкодування ПДВ та завищення суми від`ємного значення позивачем за результатами здійснення вказаних господарських операцій та не довів суду шляхом надання належних та достовірних доказів.

Отже, спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем всупереч вимогам чинного законодавства та підлягають скасуванню.

Суд окремо звертає увагу, що дослідити процедурні порушення перевірки контролюючого органу суд не є можливим з наданих матеріалів справи. Позивач вказує на порушення контролюючим органом процесуальних норм Податкового кодексу України, проте доводи не спростовуються та не підтверджуються сторонами.

Згідно із частиною першою ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність та обґрунтованість прийнятих ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС в м. Києві: № та № від 07.07.2017 року, № та № від 31.07.2017 року, № від 29.08.2017 року.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно, беручи до уваги положення частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі здійсненні ним судові витрати.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 189 450,35 грн. Оскільки, позов задоволено у повному обсязі, на користь позивача слід присудити судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 189 450,35 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в м. Києві:

Керуючись вимогами статей 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-промислова компанія Співдружність Україна» (04053, м. Київ, пров. Киянівський, 7-А, ) до Головного управління ДФС в м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС в м. Києві № та № від 07.07.2017 року, № та № від 31.07.2017 року, № від 29.08.2017 року.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-промислова компанія Співдружність Україна» (04053, м. Київ, пров. Киянівський, 7-А, ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 189 450,35 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур