Справа № 640/32225/20
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2020-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

22 грудня 2020 року м. Київ № 640/32225/20

Cуддя Окружного адміністративного суду міста Києва Аверкова В.В., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

за позовом 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Шаркон ЛТД";

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабеан ЛТД";

3) Приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу

Криворучка Віктора Петровича

до Міністерства юстиції України

про визнання протиправним та скасування наказу від 02 грудня 2020 року № 4188/5,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Шаркон ЛТД", Товариство з обмеженою відповідальністю "Лабеан ЛТД", приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Криворучко Віктор Петрович звернулися до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, в якому просять суд визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 02 грудня 2020 року № 4188/5 "Про задоволення скарги".

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Позивачі оскаржують наказ Міністерства юстиції України від 02 грудня 2020 року № 4188/5, яким:

- скаргу Благодійного фонду Володимира Безим`яного від 09 липня 2020 року задоволено частково;

- скасовано рішення від 30 червня 2020 року № 52891861, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучком Віктором Петровичем;

- скасовано рішення від 31 серпня 2020 року №№ 53826408, 53830614, 53820892, 53821097, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталією Володимирівною;

- анулювано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 ;

- тимчасово блоковано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 строком на 3 (три) місяці.

Щодо позовних вимог позивачів 1 та 2, суд зазначає наступне.

З позовної заяви вбачається, що позивачі 1 та 2, зокрема, зазначено, що внаслідок виконання оскаржуваного наказу, відповідачем буде вчинено дії, які у свою чергу призведуть до видалення із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів, із яких вбачається реєстрація за позивачами 1 та 2 права власності на належне ним нерухоме майно - будівлі та споруди ринку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

У випадку скасування зазначених у пунктах 2 та 3 оскаржуваного наказу реєстраційних дій, вчинених приватними нотаріусами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , буде порушено права позивачів 1 та 2 на зазначене вище нерухоме майно, так як за відсутності у Державному реєстрі речових прав реєстраційних записів про право власності на це майно, позивачі 1 та 2 не зможуть вчиняти щодо цього майна будь-яких реєстраційних дій, а тому по суті належним чином володіти та розпоряджатися цим майном, і у повній мірі реалізовувати усі правомочності щодо цього майна.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Абзацом 2 пункту 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у цьому Кодексі термін публічно - правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно - владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Під суб`єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно - правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Тобто, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно - правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Суд зазначає, що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

З матеріалів позову вбачається, що виникнення спірних правовідносин у даній адміністративній справі зумовлено незгодою позивачів 1 та 2 з наказом Міністерства юстиції України від 02 грудня 2020 року «Про задоволення скарги», яким задоволено скаргу Благодійного фонду Володимира Безим`яного від 09 липня 2020 року та скасовано рішення, які прийнятті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучком В.П. та приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Н.В. щодо державної реєстрації права власності на будівлі та споруди, розташовані за адресою: Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Науки, буд. 22.

Суд звертає увагу, що позовні вимоги позивачів 1 та 2 спрямовані саме на поновлення порушеного цивільного (майнового) права.

З наведеного можна зробити висновок про те, що правовідносини, що склалися між сторонами, є цивільно-правовими та не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі, оскільки в цьому випадку є спір про право цивільне, а саме про визнання правв, що виникають із відносин права власності, тобто, володіння, розпорядження та користування майном.

Таким чином, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на об`єкт нерухомого майна, то спір стосується цивільного права і за суб`єктним складом сторін має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Зазначена вище правова позиція неодноразової висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 29 травня 2019 року у справі №826/9341/17.

Отже, позовні вимоги позивачів 1 та 2 не мають публічно-правовий характер та не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а враховуючи суб`єктний склад такі позовні вимоги мають вирішуватись порядку господарського судочинства та віднесені до юрисдикції відповідного господарського суду.

Щодо позовних вимог позивача 3, суд звертає увагу на наступне.

Оскаржуваним наказом, зокрема, анулювано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 .

З огляду на положення статті 20 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно фізичної особи, вирішуються окружним адміністративним судом.

Відповідно до статті 25 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної особи, вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Таким чином, позов позивача 3 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу від 02 грудня 2020 року № 4188/5 "Про задоволення скарги" підсудний окружному адміністративному суду.

Згідно з частиною п`ятою статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Відповідно до пункту 6 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

З огляду на те, що позивачами порушено правила об`єднання позовних вимог, оскільки в позовній заяві об`єднані вимоги, щодо яких законом визначена різна предмета юрисдикція, а саме: господарського суду та окружному адміністративному суду, позовну заяву належить повернути позивачеві.

Згідно з частиною восьмою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 19, 20, 22, 27, 29, 169, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву повернути позивачам.

2. Копію ухвали разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати позивачам.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Аверкова