Справа № 320/8939/20
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2020-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

22 грудня 2020 року справа № 320/8939/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сидорчук А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Ольшаницької сільської ради Рокитнянського району Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовом до Ольшаницької сільської ради Рокитнянського району Київської області, в якому позивач з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 30.10.2020 просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Ольшаницької сільської ради Рокитнянського району Київської області №657-35-УІІ від 11.09.2020 про передачу майна на зберігання в частині передачі майна на зберігання ФГ "Партнер Агро" з переліку об`єктів комунальної власності (зерносклад, вагова, зерносклад, слюсарня), які знаходяться на земельній ділянці площею 1,4355 га з кадастровим номером :05:011:0027 на території АДРЕСА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення Ольшаницької сільської ради Рокитнянського району Київської області №658-35-УІІ від 11.09.2020 про передачу майна на зберігання в частині передачі майна на зберігання ТОВ "Уні корн" з переліку об`єктів комунальної власності (адмінбудівля, склад, склад), які знаходяться на земельній ділянці площею 0,6592 га з кадастровим номером :08:091:0050 на території АДРЕСА_2 .

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.10.2020 відкрито провадження в адміністративній справі №320/8939/20 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Витребувано докази у справі від позивача та відповідача.

30.10.2020 на адресу суду від представника позивача - адвоката Головачевої О.М. надійшла заява від 23.10.2020 про збільшення позовних вимог із додатками, яку 02.11.2020 було передано судді Кушновій А.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.11.2020 прийнято до розгляду заяву представника позивача - адвоката Головачевої О.М. про збільшення позовних вимог від 23.10.2020. Вирішено здійснювати подальший розгляд адміністративної справи №320/8939/20 за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання на 26.11.2020.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.11.2020 судове засідання відкладено у зв`язку з клопотанням відповідача на 15.12.2020.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.12.2020 судове засідання відкладено у зв`язку з клопотанням позивача на 22.12.2020.

У судове засідання, призначене на 22.12.2020 сторони у справі не з`явились, про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання були повідомлені належним чином та завчасно.

21.12.2020 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з відрядженням представника.

Суд зазначає, що 22.12.2020 від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства та клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши клопотання про закриття провадження у справі, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України указав, що фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні цього Суду у справі Занд проти Австрії висловлено думку, що термін судом, встановленим законом у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пунктом 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Водночас помилковим є застосування статті 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних/господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Разом з тим, суд зазначає, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до пункту шостого частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання наявності або відсутності прав.

Відповідно до частини 2 статті 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом:

визнання наявності або відсутності прав;

визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом;

відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання;

припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення;

присудження до виконання обов`язку в натурі;

відшкодування збитків;

застосування штрафних санкцій;

застосування оперативно-господарських санкцій;

застосування адміністративно-господарських санкцій;

установлення, зміни і припинення господарських правовідносин;

іншими способами, передбаченими законом.

Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами (частина 3 статті 20 Господарського кодексу України).

Приписами частини 1, 2, 5, 8 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Отже рішення суб`єкта владних повноважень у сфері володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації цього рішення виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України або за статтею20 Господарського кодексу та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Натомість розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають з владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів.

Враховуючи вказане, можна зробити висновок, що в порядку цивільного або господарського судочинства може бути оскаржене таке рішення органу місцевого самоврядування, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, і за результатами його реалізації у фізичної чи юридичної особи виникає право цивільне.

Конституційний Суд України в рішенні від 16.04.2009 №7-рп/2009 зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні - це акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Органи місцевого самоврядування можуть бути як суб`єктами приватних правовідносин, так і суб`єктами публічних правовідносин. Причому правовий статус державних чи місцевих органів влади визначається виключно нормами публічного права, незалежно від того, які права публічно-правового характеру (цивільні чи публічні) вони мають намір реалізувати.

Так, предметом спору у даній справі є оскарження рішень Ольшаницької сільської ради Рокитнянського району Київської області:

- від 11.09.2020 №657-35-УІІ про передачу майна на зберігання в частині передачі майна на зберігання ФГ "Партнер Агро" з переліку об`єктів комунальної власності (зерносклад, вагова, зерносклад, слюсарня), які знаходяться на земельній ділянці площею 1,4355 га з кадастровим номером :05:011:0027 на території АДРЕСА_1 ;

- від 11.09.2020 №658-35-УІІ про передачу майна на зберігання в частині передачі майна на зберігання ТОВ "Уні корн" з переліку об`єктів комунальної власності (адмінбудівля, склад, склад), які знаходяться на земельній ділянці площею 0,6592 га з кадастровим номером :08:091:0050 на території АДРЕСА_2 .

З матеріалів позовної заяви вбачається, що 01.03.2018 між Ольшаницькою сільською радою Рокитнянського району Київської області та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 на підставі рішення Ольшаницької сільської ради Рокитнянського району Київської області від 01.03.2018 №275-18-УІІ "Про розгляд звернення депутата Ольшаницької сільської ради ОСОБА_2 " було укладено Договір №1 про зберігання нерухомого майна (з правом користування), а саме цілісного майнового комплексу, бувшого колгоспу "Комінтерн", розташованого на території Ольшаницької сільської ради Рокитнянського району Київської області строком на 10 років (а.с.30-36).

Відповідно до акту прийому-передачі приміщень та майна, які знаходяться на території колишнього колгоспу "Комінтерн" від 01.03.2018, голова Ольшаницької сільської ради Рокитнянського району Київської області Пахаленко П.А. (надалі - Поклажодавець) та ФОП ОСОБА_1 (надалі - Зберігач) склали акт, згідно якого Поклажодавець передав, а Зберігач прийняв на відповідальне зберігання рухоме та нерухоме майно, що перебуває на балансі Сільськогосподарського акціонерного товариства "Ольшаниця" (а.с.27-29).

11.09.2020 на сесії Ольшаницької сільської ради Рокитнянського району Київської області сьомого скликання прийняті рішення:

- №657-35-УІІ, яким, зокрема, передано директору ФГ "Партнер Агро" Василенко Г.Б. на зберігання майно з переліку об`єктів комунальної власності (зерносклад, вагова, зерносклад, слюсарня), які знаходяться на земельній ділянці площею 1,4355 га з кадастровим номером :05:011:0027 на території АДРЕСА_1 (а.с.139);

- №658-35-УІІ, яким, зокрема, передано директору "Уні Корн" ОСОБА_3 майно з переліку об`єктів комунальної власності (адмінбудівля, склад, склад), які знаходяться на земельній ділянці площею 0,6592 га з кадастровим номером :08:091:0050 на території АДРЕСА_2 (а.с.138).

З матеріалів справи слідує, що земельна ділянка площею 1,4355 га з кадастровим номером :05:011:0027 перебуває у комунальній власності Ольшаницької сільської ради Рокитнянського району Київської області, про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №225091282 від 22.09.2020 (а.с.95-96).

Щодо земельної ділянки площею 0,6592 га з кадастровим номером :08:091:0050 на території Ольшаницької сільської ради Рокитнянського району Київської області наявна в матеріалах справи інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 225091282 від 22.09.2020 свідчить про відсутність інформації щодо форми власності та власника вказаної земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав (а.с.97).

Не погодившись з рішеннями Ольшаницької сільської ради Рокитнянського району Київської області №657-35-УІІ від 11.09.2020 та №658-35-УІІ від 11.09.2020, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання їх протиправними та скасування.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що оскаржувані рішення є безпідставними, незаконними та протиправними, виходячи з того, що дані рішення про передачу майна в оренду третім особам були прийняті відповідачем, не зважаючи на чинні договірні відносини з позивачем щодо права користування спірним майном колишнього колгоспу "Комінтерн". Позивач вважає, що він є належним користувачем спірного нерухомого майна, у той час коли у третіх осіб ФГ "Партнер Агро" та ТОВ "Уні Корн" відсутнє зареєстроване у встановленому законом порядку право оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :05:011:0027 та :08:091:0050.

Крім того, позивач вважає вказані рішення протиправними, виходячи з того, що відповідно до протоколу 35 сесії 7 скликання Ольшаницької сільської ради Рокитнянського району Київської області від 11.09.2020 по рішенням №657-35-УІІ та №658-35-УІІ, рада прийняла рішення про передачу майна на зберігання з переліку об`єктів комунальної власності, однак протокол не містить інформації про осіб, яким таке майно має бути передане. Отже Ольшаницька сільська рада 11.09.2020 не приймала рішення про передачу майна на зберігання з переліку об`єктів комунальної власності конкретним особам, зокрема, ФГ "Партнер Агро" та ТОВ "Уні Корн", а лише прийняла рішення щодо можливості передачі такого майна.

Відповідач у письмових поясненнях, які надійшли на адресу суду 17.11.2020, зазначив, що рішенням Господарського суду Київської області від 22.03.2017 у справі №77/14б-06/3-08 про банкрутство Сільськогосподарського акціонерного товариства "Ольшаниця" було встановлено, що у банкрута (САТ "Ольшаниця") на балансі перебувало нерухоме та рухоме майно, щодо якого на комітеті кредиторів банкрута від 02.04.2013 було прийнято рішення: так як таке майно не належить ні пайовикам, ні САТ "Ольшаниця" (що підтверджується довідками з органів державної реєстрації, а факт передачі зазначеного майна АТ "Ольшаниця" (правонаступником якого є САТ "Ольшаниця") - копію акту приймання-передачі майна згідно договору №37 від 23.07.1993, серійний номер 000025), звернутися в Ольшаницьку сільську раду Рокитнянського району Київської області з пропозицією прийняти у комунальну власність майно відповідно до залишкової вартості. Вказане рішення кредиторів ухвалене ухвалою суду від 25.09.2013" (а.с.147-150).

Відповідач зазначає, що у зв`язку із зазначеним рішенням Господарського суду Київської області Ольшаницькою сільською радою було розглянуто звернення депутата Ольшаницької сільської ради Танцюри А.Д. щодо необхідності забезпечення зберігання та утримання майна колишнього колгоспу "Комінтерн" та прийнято Рішення №275-18-VІІ від 01.03.2018 про укладення договору зберігання майна цілісного майнового комплексу колишнього колгоспу "Комінтерн" між Ольшаницькою сільською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , надавши зберігачу право користування зазначеним майном для здійснення підприємницької діяльності в порядку компенсації затрат по збереженню та утриманню майна в належному стані. Вказує, що відповідно до рішення Ольшаницької сільської ради №275-18-VІІ від 01.03.2018 мав бути укладений договір зберігання майна цілісного майнового комплексу колишнього колгоспу "Комінтерн" з метою його збереження. Разом з тим, фактично укладений Договір №1 зберігання майна (з правом користування) містить положення, притаманні договору оренди майна з правом викупу. Крім того, у зазначеному Договорі відсутнє положення, яке є обов`язковим для правовідносин по зберіганню майна. Таким чином, як зазначає відповідач, Договір №1 зберігання майна (з правом користування) від 01.03.2018, укладений з метою приховання іншого правочину - договору оренди з правом викупу, що у відповідності до ст. 235 ЦК України являється удаваним правочином та підставою для визнання його недійсним.

При цьому, відповідач у письмових поясненнях звернув увагу на те, що Ольшаницька сільська рада Рокитнянського району Київської області на даний час готує позов до Господарського суду Київської області до ФОП ОСОБА_1 про визнання Договору №1 зберігання майна (з правом користування) від 01.03.2018 недійсним, та станом на подання до суду вказаних письмових пояснень триває підготовка зазначеного позову до Господарському суду Київської області.

Суд зазначає, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Водночас, помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналогічної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 березня 2018 року у справі № 184/2470/13, в постанові від 06 червня 2018 року у справі № 826/631/15.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №536/233/16-ц викладено правовий висновок про те, що розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Таким чином, заявлений у цій справі позов має на меті захист права позивача як користувача нерухомого майна комунальної власності - цілісного майнового комплексу колишнього колгоспу "Комінтерн", розташованого на земельній ділянці на території Ольшаницької сільської ради Рокитнянського району Київської області відповідно до Договору зберігання майна (з правом користування) від 01.03.2018, укладеного між Ольшаницькою сільською радою та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

Крім того, судом встановлено, що станом на день постановлення цієї ухвали у провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа №911/3382/20 за позовом Ольшаницької сільської ради до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про визнання Договору №1 зберігання майна (з правом користування) від 01.03.2018, укладеного між Ольшаницькою сільською радою та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , недійсним з моменту укладення, що підтверджує наявність спору щодо користування нерухомим майном комунальної власності.

При визначенні підсудності справи суд виходить з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач. Позивач подав позов з метою захистити своє право користування нерухомим майном, яке, на його думку, порушено відповідачем.

З огляду на наведене та ураховуючи суть спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що даний спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, цей спір має вирішуватися в порядку господарського судочинства, за правилами якого можливий одночасний розгляд вимог про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, а також захисту права позивача як користувача нерухомого майна комунальної власності.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Зважаючи на те, що вирішуваний спір не є публічно-правовим, натомість його належить розглядати у порядку господарського судочинства, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

За приписами частини 1 статті 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Беручи до уваги наведену норму, суд роз`яснює позивачу, що він вправі звернутися з позовом до місцевого господарського суду в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Керуючись статтями 238, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Закрити провадження в адміністративній справі №320/8939/20 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Ольшаницької сільської ради Рокитнянського району Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

2. Роз`яснити позивачу його право звернутися до місцевого господарського суду в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

3. Копію ухвали видати (надіслати) особам, які беруть участь у справі (їх представникам), зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала у справі набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст ухвали складено 22.12.2020.

Суддя Кушнова А.О.