Справа № 460/4978/20
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/4978/20 пров. № А/857/12019/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Шинкар Т.І., Іщук Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року (ухвалене головуючим-суддею Недашківською К.М. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУ ПФУ, відповідач) №1700-0301-8/16107 від 09.06.2020 щодо відмови у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 та зобов`язати відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі Закон №1788-XII) з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.012020 №1-р/2020, з 22.05.2020.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26.08.2020 позов було задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволено позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що положення статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058-IV) на даний час не змінені, неконституційними не визнавалися, є чинними та відповідно підлягають застосуванню, а рішенням Конституційного Суду від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018 (746/15) визнано неконституційним положення статті 13 Закону №1788-XII в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 (далі Закон №213-VIII). Також судом першої інстанції не враховано майновий стан відповідача щодо стягнення судового збору.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 в період з 01.09.1991 по 31.12.1995, з 01.01.1996 по 21.11.1996, з 22.11.1996 по 20.01.2000 працювала на посаді телефоніста міжміського телефонного зв`язку Рівненського міського виробничо-технічного вузла електрозв`язку протягом повного робочого дня (з 36-годинним робочим тижнем), яка передбачена Списком №2 розділу ХХІХ, позицією 093, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994. Даний факт підтверджується записами трудової книжки серії НОМЕР_1 , уточнюючою довідкою ПАТ «Укртелеком» №97 від 26.02.2020 та довідкою про фактично відпрацьовані дні №104 від 02.03.2020.

22.05.22020 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

За результатами розгляду заяви позивача, ГУ ПФУ відмовило їй у призначенні пенсії, мотивуючи тим, що її страховий стаж становить 32 роки 10 місяців 8 днів, стаж роботи за списком №2 - 8 років 2 місяці 4 дні та роз`яснило, що згідно ст.114 Закону №1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, жінки, які народилися в період з 01.10.1968 по 31.03.1969 після досягнення віку 54 років. Працівники, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку жінкам на 1 рік за 2 роки такої роботи. Таким чином, пенсійний орган вважав, що ОСОБА_1 не має права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2, а набуде його при досягненні 56 років.

Вважаючи протиправним рішення органу ПФУ щодо відмови у призначенні пільгової пенсії, позивач звернулася в суд з даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню п. «б» ч.1 ст.13 Закону №1788-XII у редакції до набрання чинності Законом №213-VIII (рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020), а тому на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 позивач досягла необхідного віку та у неї наявний необхідний стаж для призначення такої пенсії. Крім того, суд першої інстанції вважав, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання ГУ ПФУ призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.«б» ч.1 ст.13 Закону №1788-XII в редакції, згідно рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, з дня звернення за призначенням пенсії, тобто з 22.05.2020.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України громадянам гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 таким є Закон №1058-IV, який був прийнятий на зміну положень Закону №1788-XII.

Отже, оскільки і Закон №1058-IV, і Закон №1788-XII регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають норми Закону №1058-IV, як акта права, прийнятого пізніше у часі, а положення Закону №1788-XII підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у положеннях Закону №1058-IV.

При цьому, суд наголошує на існуванні виключень із загального правила.

Згідно п. «б» ч.1 ст.13 Закону №1788-XII (у редакції Закону №213-VIII), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менш 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом №213-VIII раніше передбачений пункт «б» статті 13 Закону №1788-XII віковий ценз для жінок у 50 років було збільшено до 55 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу, за яким зокрема жінки, дати народження яких припадали на з 01.10.1968 по 31.03.1969 набували право на пенсію по досягненню 54 років.

При цьому, даною нормою передбачено, що працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону №1058-IV : чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31.12.2021.

Закон №213-VIII набув чинності з 01.04.2015.

Згідно п.2 розділу XV Закону №1058-IV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди : 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом №1788-XII. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом. Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженого Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону. Виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів «в» - «е» та «ж» статті 13 Закону №1788-XII, здійснюється до 01.01.2005 за рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 01.01.2005 - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Отже, і після набуття чинності нормами Закону №1058-IV, правила призначення пенсій за Списком №2 регламентувались пунктом «б» статті 13 Закону №1788-XII.

Такий стан правового регулювання існував до календарної дати набрання чинності нормами Закону України №2148-VIII від 03.10.2017 (11.10.2017), яким текст Закону №1058-IV був доповнений, зокрема, статтею 114, згідно з частини 1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Разом з тим, Законом України №2148-VIII від 03.10.2017 у новій редакції був викладений п.2 розділу XV Закону №1058-IV, де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV у редакції Закону України №2148-VIII від 03.10.2017 на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку : 50 років - по 31.03.1965 включно; 50 років 6 місяців - з 01.04.1965 по 30.09.1965; 51 рік - з 01.10.1965 по 31.03.1966; 51 рік 6 місяців - з 01.04.1966 по 30.09.1966; 52 роки - з 01.10.1966 по 31.03.1967; 52 роки 6 місяців - з 01.04.1967 по 30.09.1967; 53 роки - з 01.10.1967 по 31.03.1968; 53 роки 6 місяців - з 01.04.1968 по 30.09.1968; 54 роки - з 01.10.1968 по 31.03.1969; 54 роки 6 місяців - з 01.04.1969 по 30.09.1969; 55 років - з 01.10.1969 по 31.12.1970.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону : чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку для жінок застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31.12.2021.

В силу спеціальної вказівки у Законі України №2148-VIII від 03.10.2017 наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017.

Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №2 почали регламентуватись одночасно двома законами, зокрема, п. «б» ст.13 Закону №1788-XII у редакції Закону №213-VIII та п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV у редакції Закону №2148-VIII.

Правила вказаних законів були повністю уніфікованими.

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону №213-VIII.

Пунктом 1 резолютивної частини цього рішення визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII.

Відповідно до п.2 резолютивної частини вказаного рішення, наведені у ньому норми, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня його ухвалення.

Згідно п.3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України, застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам…».

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з 23.01.2020 в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме : п. «а» ст.13 Закону №1788-XII у редакції до Закону №213-VIII та п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV у редакції Закону №2148-VIII.

Так, пунктом «б» статті 13 Закону №1788-XII у редакції до набрання чинності Законом №213-VIII передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи : працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць : чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

У свою чергу, відповідно до статті 12 Закону №1788-XII, право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років та жінки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Тобто, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII у редакції до набрання чинності Законом №213-VIII (дана норма повинна застосовуватися з 23.01.2020 після рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020), ОСОБА_1 при наявності страхового стажу більше 32 років та пільгового стажу 8 років 2 місяці 4 дні, має право на пільгову пенсію при досягненні 51 року (55 років мінус 4 роки (1 рік за кожні 2 роки пільгового стажу)).

Відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV у редакції Закону №2148-VIII, позивач має право на пільгову пенсію при досягненні 56 років (60 років мінус 4 роки (1 рік за кожні 2 роки пільгового стажу)).

Таким чином, правила означених законів містять розбіжність відносно позивача щодо вікового цензу, який складає 51 рік за п. «б» ст.13 Закону №1788-XII у редакції до Закону №213-VIII та 56 років за п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV у редакції Закону №2148-VIII.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку, що у межах спірних правовідносин слід надати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для заявника закону.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що у рішенні від 23.01.2020 №1-р/2020 Конституційний Суд України, визнаючи такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, вказав, що особи, які належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону №1788 у редакції до внесення змін Законом №213-VIII. Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, з аналізу положень КАС України (ч.2 ст.2 та ч.2 ст.77), можливо дійти висновку, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - поза будь-яким розумним сумнівом, у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - баланс вірогідностей.

Обрані пенсійним фондом у спірному випадку мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на користь невладного суб`єкта - приватної особи (тобто на користь позивача).

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що до спірних правовідносин слід застосовувати п. «б» ст.13 Закону №1788 у редакції до набрання чинності Законом №213-VIII.

Частиною першою статті 45 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Як видно з матеріалів справи, із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 позивач звернулася 22.05.2020.

Таким чином, з огляду на підстави відмови у призначенні пенсії та за такого правового врегулювання спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно протиправності дій пенсійного органу щодо не призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 відповідно до поданої нею заяви.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду першої інстанції не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 12, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року по справі №460/4978/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді Т. І. Шинкар
Л. П. Іщук