Справа № 240/19897/20
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 106030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Попової О. Г.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просить:
- визнати протиправною відмову Міністерства оборони України призначити одноразову грошову допомогу у зв`язку зі зміною групи інвалідності, на підставі довідок МСЕК серії 12ААБ № 548764 від 24.06.2019 та серії 12ААБ № 865921 від 10.03.2020 - у розмірі різниці між 300 та 250 кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому встановлено другу групу інвалідності (2020);
На думку позивача, відповідач безпідставно відмовив у виплаті одноразової грошової допомоги із застосування прожиткового мінімуму, встановленого на 01 січня 2020 року і застосував прожитковий мінімум, встановлений на 01 січня 2019 року, чим порушує його право на соціальний захист та отримання належної суми грошової допомоги, яке підлягає захисту в судовому порядку.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження в порядку статті 262 КАС України.
Через відділ документального забезпечення суду 24.12.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування якого зазначив, що позивачу вперше встановлено III групу інвалідності, внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини з 74 06 2019 року. Отже, розрахунок одноразової грошової допомоги здійснювався відповідно до прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2019 року. Згідно із статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2019 рік розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2019 року становив 1921 грн. Як слідує з матеріалів справи, у зв`язку з встановленням III групи інвалідності. Позивачу призначено і виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, у сумі 480 250 грн. Надалі, з 10.03.2020 року, під час повторного огляду. Позивачу встановлено II групу інвалідності внаслідок тієї ж причини. У зв`язку з встановленням позивачу II групи інвалідності, одноразова грошова допомога призначена у розмірі різниці між 300 та 250 кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2019 рік), в сумі 96 050 грн. (300 - 250) х 1921 = 96 050. З огляду на викладене, підстави для задоволення позову - відсутні.
Ухвалою судді від 28.12.2020 у задоволенні заяви Міністерства оборони України про залучення до участі у справі третьої особи відмовлено.
У відповідності до положень частини п`ятої статті 262, частини першої статті 263 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Згідно з частиною четвертою статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Частиною п`ятою статті 250 КАС України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , проходив військову службу в Збройних Силах України.
Наказом командувача військ Оперативного командування «Північ» від 31.01.2019 №17 позивач був звільнений з військової служби в запас. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.03.2019 № 67 виключений зі списків особового складу з 15.03.2019 року (а.с.12).
Згідно довідки Житомирського обласного МСЕК № 2 серія 12 ААБ №548764 Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією № 2 позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності, з 24.06.2019 року, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини (а.с.13).
У зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, на підставі довідки МСЕК серія 12ААБ № 548764 від 24.06.2019 ОСОБА_1 призначено одноразову грошову допомогу у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2019), в сумі 480250 грн. 00 коп.
10.03.2020 року Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією № 2 ОСОБА_1 повторно встановлено другу групу інвалідності, з 10.03.2020 року, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини (довідка Житомирського обласного МСЕК № 2 серія 12 ААБ №865921) (а.с.14).
У вересні 2020 року позивач письмово звернувся до відповідача із заявою доплатити недоплачену частину одноразової грошової допомоги, належної у зв`язку зі зміною групи інвалідності, на підставі довідок МСЕК серії 12ААБ № 548764 від 24.06.2019 та серії 12ААБ № 865921 від 10.03.2020 - у розмірі різниці між 300 та 250 кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому встановлено другу групу інвалідності (2020).
Не погоджуючись з рішенням у частині визначення розміру одноразової грошової допомоги позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та перевіряючи дії відповідача на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд зазначає наступне.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII).
Відповідно до у ст. 1 Закону №2011-XII, встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно ч. 1 ст. 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті (п.4 ч.2 ст.16 Закону №2011-XII).
Згідно положень п. "б" ч. 1 ст. 16-2 даного Закону (в редакції, чинній на момент звернення позивача за призначенням допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності) встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок №975).
Відповідно до ч. 2 п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Предметом даного спору є безпосередньо протиправність рішення Міністерства оборони України в частині неправомірного визначення прожиткового мінімуму станом на 1 січня 2019 року, прийнятого за основу розрахунку одноразової грошової допомоги.
Позивач вважає, що відповідач під час нарахування та виплати одноразової грошової допомоги повинен був враховувати прожитковий мінімум станом на 1 січня календарного року в якому здійснюється виплата такої допомоги.
Суд вважає помилковими вимоги позивача про виплату йому одноразової грошової допомоги в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня року, в якому здійснюється виплата, враховуючи наступне.
За змістом пункту "б" частини 1 статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Частиною 2 пункту 3 вказаного Порядку №975 визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
У підпункті 1 пункту 6 вказаного Порядку визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Отже, зазначені правові норми пов`язують право на отримання одноразової грошової допомоги з днем встановлення інвалідності. Положеннями вказаного Порядку чітко визначено, що у разі зміни групи інвалідності при повторному огляді, днем встановлення інвалідності є дата, коли інвалідність було встановлено вперше. Розмір одноразової грошової допомоги, у разі встановлення інвалідності II групи, визначається з прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому інвалідність встановлено вперше.
Як встановлено Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією № 2 позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності, з 24.06.2019 року, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини (див. копію довідки Житомирського обласного МСЕК № 2 серія 12 ААБ №548764) (а.с.13).
Отже, з наведених вище обставин слідує, що позивачу вперше встановлена ІІІ група інвалідності, з 24.06.2019.
Таким чином, одноразова грошова допомога позивачу, як інваліду ІІ групи, повинна бути визначена (обрахована) виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який був встановлений на 1 січня календарного року, в якому інвалідність встановлено вперше, а саме 2019 року.
Відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб становив 1921,00 грн.
Враховуючи наведене вище, суд вважає, що Міністерство оборони України правомірно нарахувало та здійснило виплату одноразової грошової допомоги позивачу в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, а саме у 2019 році, а тому рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, в частині визначення розміру призначеної ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги є таким, що прийнято на підставі норм чинного законодавства.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно до статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач під час прийняття рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги діяв правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства України, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.
Зважаючи на відсутність документально підтверджених витрат по сплаті судового збору, питання про його розподіл судом не вирішується.
Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства Українита може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 28 грудня 2020 року.

Суддя О.Г. Попова