Справа № 237/2238/20
Суддя: Кучко Я. Ю.
Дата ухвалення: 2020-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер справи 237/2238/20
Номер провадження 2-а/237/31/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.20 м. Курахове

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кучко Я.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Махно Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Курахове Мар`їнського району Донецької області справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Батальйону патрульної поліції в м. Краматорськ та м. Слов`янськ в особі інспектор взводу № 1 роти № 3 БПП в м. Краматорськ та в м. Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП лейтенанта поліції Корзун Анастасії Василівни, Управління патрульної поліції у Донецькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Позовна заява обґрунтована наступним. Позивач зазначає, що постановою працівника поліції Корзун А.В. його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП за те, що в м. Краматорськ по вул. О. Тихого він керував зі швидкістю 75 км/год, перевищивши встановлене обмеження швидкості руху в населеному пунктів на 25 км/год, зафіксоване лазерним вимірювачем швидкості руху truCAM. Позивач стверджує, що він дійсно рухався в м. Краматорськ по вул. О.Тихого, однак швидкість його руху складала 50 км/год. Вимірювання швидкості руху автомобіля було проведено за допомогою несертифікованого технічного засобу, а тому накладення адміністративного стягнення є неправомірним, оскільки тим засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM», який зареєстрований у Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за № У3197-12, вилучений з Державного реєстру на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 1362 від 02.11.2015 року, тому сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки № UA-MI/1-2903-2012 від 29 серпня 2012 року не чинний з 02.11.2015 року. Також позивач стверджує, що поліцейським було проігноровано обов`язок складання протоколу у випадку заперечення водія проти правопорушення.

Відповідач ОСОБА_2 подала до суду відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечувала у повному обсязі та зазначила, що використання лазерного вимірювача швидкості руху truCAM є правомірним, оскільки засоби вимірювальної техніки, які були введені в експлуатацію до моменту їх виключення з Державного реєстру дозволяється використовувати за умови позитивних результатів їх повірки. Відповідач стверджує, що в силу вимог ч. 2 ст. 258 КУпАП обов`язок складати протокол був відсутній, оскільки розгляд даної категорії справ віднесений до компетенції Національної поліції.

Позивач скористався своїм правом на подання до суду заяв по суті справи та надіслав на адресу суду відповідь на відзив у якому зазначає, що наданий позивач відеозапис truCAM не є оригінальним та не є належною копією, оскільки не засвідчений електронним цифровим підписом. Також позивач зазначає, що відповідачем не вжито жодних дій щодо надання можливості позивачу реалізувати своє право на отримання правової допомоги, що свідчить про порушення порядку розгляду справи.

Ухвалою суду від 04 листопада 2020 року у якості співвідповідача до участі у справі було залучено Управління патрульної поліції у Донецькій області

Позивач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідач ОСОБА_2 у відзиві на позов справу просить розглянути без її участі.

Відповідно до ч. 1 ст. 205, 286 КАС України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з оригіналу постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 785229 ОСОБА_1 було притягнуто 01 червня 2020 року до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, який, як зазначено в постанові, 01 червня 2020 року о 12 годині 42 хвилини в м. Крамтаорськ по вул. О. Тихого біля будинку 70 водій ОСОБА_1 рухався зі швидкістю 75 км/год, перевищивши встановлене обмеження швидкості руху в населеному пунктів на 25 км/год, зафіксоване вимірювальним лазерним вимірювачем швидкості руху TRUCAM, чим порушив п. 12.4 ПДР України.

За статтею 8 Конституції України саме Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до пункту 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 12.4 Правил дорожнього руху встановлено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною 1 статті 122 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Стосовно доводів позивача про неможливість використання пристрою TruCAM LTI 20/20 у зв`язку із виключенням відомостей про вказаний технічний пристрій з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки суд зазначає наступне.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UА-МІ/1-2903-2012 від 29.08.2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12.

Чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію.

Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №437 від 05.04.2012 та становить 1 рік.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №193 від 08.02.2016.

Копією свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 15 січня 2020 року, чинного до 15 січня 2021 року, підтверджується, що лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № TC000744 за результатами повірки відповідає вимогам технічної документації на вимірювач.

Отже, лазерний вимірювач швидкості TruCam LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Отже, покази приладу TruCam LTI 20/20 оцінюються інспектором як доказ в розумінні ст. 251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

До матеріалів справи працівником поліції було долучено диск із відеозаписом з пристрою TruCam, похідну від вказаного відеозапису таблицю на якій зафіксовано транспортний засіб з номерним знаком НОМЕР_1 та відеозапис з нагрудної камери поліцейського.

Надаючи правову оцінку вказаному відеозапису з пристрою TruCam та похідної від нього фото таблиці суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП).

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. Дотримання даних вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови у судовому порядку.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Отже, зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтею 283 КУпАП та у ній, зокрема, необхідно зазначити технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, у випадку здійснення вказаної дії.

Зі змісту оскаржуваної постанови па справі про адміністративне правопорушення вбачається, що у графі «суть правопорушення, опис обставин, установлених при розгляді справи» працівником поліції зазначено, що фіксація правопорушення була здійснена за допомого лазерного вимірювача швидкості руху TRUCAM, водночас серійний номер вказаного технічного пристрою викладено нечітко, а саме «TRUCAM ***744», де «***» три графічні позначення які неможливо розібрати. Тобто зі вказаної постанови неможливо встановити серійний номер технічного пристрою на який було зафіксовано правопорушення.

В той же час, зі свідоцтва про повірку технічного засобу встановлено, що вказане свідоцтво видано відносно пристрою TruCAM LTI 20/20 № TC000744.

Таким чином з матеріалів справи неможливо однозначно встановити, що порушення правил дорожнього руху було зафіксовано працівником поліції саме на той технічний пристрій, результати успішної повірки якого були долучені до матеріалів справи, оскільки серійний номер пристрою TRUCAM, зазначений у постанові є нечітким та викладено нерозбірливим почерком, що свідчить пор дотримання відповідачем встановлених частиною третьою статті 283 КУпАП вимог до змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим суд не приймає у якості допустимого доказу наданий працівником поліції відеозапис з технічного пристрою «TRUCAM», а відтак є недопустимим і похідний від вказаного відеозапису доказ фото таблиця із зображенням автомобіля з номерний знаком НОМЕР_1

Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеного у постанові від 24 січня 2019 року по справі 428/2769/17 згідно якого у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, наданий відповідачем відеофайл не може вважатися допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Стосовно виконання відповідачем свого обов`язку з належного посвідчення поданих до суду доказів суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 99 КАС України надано законодавче тлумачення електронних доказів, чим є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Отже, наданий до суду диск з відеозаписом в розумінні вимог ст. 99 КАС є електронним доказом.

Приписами ч. 2 ст. 99 КАС України висунуто вимоги за яких поданий до суду електронний носій набуває статусу доказу по справі. Так, електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Невиконання наведених вимог процесуального закону позбавляє суд можливості оцінити такі докази на предмет їх належності та достовірності, та взагалі брати їх до уваги під час вирішення справи по суті.

Тобто, копії електронних доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого ознак цифрового підпису автора.

Водночас, судом встановлено, що на відеозаписі відсутній цифровий підпис як їх автора так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій.

Таким чином, наданий суду відеозапис з приладу ТruCAM не є допустимим доказом в розумінні ст. 74 КАС України.

Разом з тим суд зауважує, що до матеріалів справи не надано носій, на який безпосередньо здійснений запис правопорушення (в даному випадку - прилад ТruCAM чи його носій даних), який є оригіналом такого електронного доказу.

Аналогічний правовий підхід викладено в постанові Верховного Суду від 26.03.2019 по справі № 855/90/19, висновки якого, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковими для врахування судом при розгляді даної справи.

Також суд заначає, що фото таблиця на якій розміщено у наглядному вигляді інформацію з пристрою ТruCAM також не засвідена належним чином відповідачем у зв`язку з чим суд позбавлений можливості прийняти її у якості допустимого доказу наявності у діях ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В супереч зазначеній нормі КАС України відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження правомірності його дій при розгляді справи про адміністративне правопорушення та наявності доказів вини позивача у вчиненні правопорушення передбаченого саме ч. 1 ст. 122 КпАП України.

Саме по собі описання адміністративного правопорушення в постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічні правові позиції висловлені в Постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17, від 15 листопада 2018 року у справі №524/5536/17.

Статтею 251 КУпАП обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній зокрема необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Враховуючи зазначене, відповідачами не доведено наявність вини позивача у вчиненні ним адміністративного правопорушення, працівником поліції в ході судового розгляду не було долучено допустимих доказів наявності в діях ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, який би підтвердив факт порушення позивачем пункту 12.4. Правил дорожнього руху, що свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірність прийнятої ним постанови.

Стосовно доводів позивача про порушення працівником поліції його права на захист суд зазначає наступне.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать також консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони України, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.

Права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплені ст. 268 КУпАП, якої встановлено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Процесуальні положення щодо доказування в адміністративному процесі закріплені в статті 77 КАС України згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Позивачем до матеріалів справи не долучено належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення працівником поліції права позивача на правову допомогу. При цьому суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення підписаний позивачем ОСОБА_1 та на звороті протоколу наявна пам`ятка про права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема і про право на надання правової допомоги.

На підставі вищевикладеного, з врахуванням відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КуПАП, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 243-246, 250, 251, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 до Батальйону патрульної поліції в м. Краматорськ та м. Слов`янськ в особі інспектор взводу № 1 роти № 3 БПП в м. Краматорськ та в м. Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП лейтенанта поліції Корзун Анастасії Василівни, Управління патрульної поліції у Донецькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху задовольнити.

Постанову інспектора взводу № 1 роти № 3 БПП в м. Краматорськ та м. Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП лейтенанта поліції Корзун Анастасії Василівни сергія ДПО18 № 785229 від 01.06.2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень за ч. 1 ст. 122 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Мар`їнський районний суд Донецької області.

Суддя Я.Ю.Кучко