Справа № 440/6784/20
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2020-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/6784/20
Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Ясиновського І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

20 листопада 2020 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, у якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з 01.08.2018 по 31.11.2018 у сумі 7944,76 грн;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену суму заборгованості з пенсії за період з 01.08.2018 по 31.11.2018 у сумі 7944,76 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що після вимушеного переїзду позивача було взято на облік, а також розпочато виплату пенсії за віком як внутрішньо переміщеній особі, яка здійснювалася до серпня 2018 року. Починаючи з серпня 2018 року виплату вказаної пенсії позивачу призупинено, а з грудня 2018 року виплата відновлена. При цьому, оскільки за період з 01.08.2018 по 31.11.2018 позивач пенсію за віком у розмірі 7944,76 грн не отримав, вважає, що така пенсія підлягає стягненню з ГУПФУ в Полтавській області.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

09 листопада 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, наголошуючи, що пенсійні кошти за спірний період у вказаній сумі обліковані в органі Пенсійного фонду та будуть виплачені після прийняття окремого порядку, як передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 (в редакції від 21.08.2019 за №788). Відсутність прийнятого Урядом нормативного акту, прийняття якого передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637, є об`єктивною причиною, яка унеможливлює проведення виплати суми коштів, які нараховані позивачу. Аналогічні пояснення листами Головного управління були надані позивачу на його звернення. Окремо наголосив на необхідності врахування принципу співмірності витрат на оплату адвоката /а.с. 27-28/.

Згідно з частиною третьою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

З урахуванням наведеної норми процесуального закону, подана 15.12.2020 відповідь на відзив не є заявою по суті справи.

Відповідно до приписів статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: 1) оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію; 2) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; 3) припинення за зверненням суб`єкта владних повноважень юридичних осіб чи підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців у випадках, визначених законом, чи відміни державної реєстрації припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців; 4) стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження та сума яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо в`їзду (виїзду) на тимчасово окуповану територію.

Справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 є пенсіонером по інвалідності, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , виданим 30.12.2009 /а.с.8/.

Згідно з довідкою від 10.11.2014 №1602-285 позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу з тимчасово окупованої території в м. Полтаві /а.с. 7/.

За даними ІКІС ПФУ: Підсистема Призначення та Виплати Пенсії позивача взято на пенсійний облік Полтавським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України /а.с. 33-34/.

За результатами розгляду заяви позивача від 10.09.2020 щодо виплати пенсії за минулий період ГУПФУ в Полтавській області листом від 17.09.2020 №5327-5226/Л/8-1600/20 проінформувало ОСОБА_1 про те, що в серпні 2018 року одержана інформація про відсутність (понад 60 днів) за місцем проживання. Тому виплату пенсії з 01.08.2018 було призупинено до з`ясування місця фактичного проживання. Після перевірки проведено її поновлення з місця припинення. Виплату щомісячного розміру розпочато з грудня 2018 року. Пенсійні кошти за період з 01.08.2018 по 30.11.2018 в сумі 7944,76 грн обліковані в органах Пенсійного фонду та будуть виплачені після прийняття окремого порядку, як передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 (в редакції від 21.08.2019 за №788) /а.с. 13-14/.

Вважаючи бездіяльність ГУПФУ в Полтавській області щодо невиплати заборгованості по пенсії за період з 01.08.2018 по 30.11.2018 в сумі 7944,76 грн протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд виходить за наступного.

Згідно статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 №137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (надалі за текстом - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

У відповідності до частини третьої статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до статті 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Суд зауважує, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений частиною першою статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 49 вказаного Закону поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Як свідчить аналіз положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", припинення виплати пенсії можливо лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених статтею 49 цього Закону.

Судовим розглядом встановлено, що відповідач фактично визнає ту обставину, що пенсійні кошти за період з 01.08.2018 по 30.11.2018 в сумі 7944,76 грн нараховані та обліковані в органі Пенсійного фонду, як заборгованість по виплаті пенсії ОСОБА_1 , однак наполягає на тому, що виплату таких коштів буде здійснено після прийняття окремого порядку, як передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 (в редакції від 21.08.2019 за №788).

З цього приводу суд вважає за доцільне зазначити, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Жодних змін до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з приводу особливостей виплати пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, заборгованості по пенсії Верховною Радою не приймалось.

Відтак, посилання відповідача на неприйняття окремого порядку, що передбачає виплату пенсіонерам - переміщеним особам заборгованості по пенсійних виплатах, як на підставу для невиплати пенсії позивачу за період 01.08.2018 по 30.11.2018 в сумі 7944,76 грн, суд оцінює критично.

Таким чином, на переконання суду, не виплачуючи заборгованість по пенсії ОСОБА_1 за період з 01.08.2018 по 30.11.2018 в сумі 7944,76 грн, ГУПФУ в Полтавській області допускає протиправну бездіяльність.

У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява №38722/02) Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

При розгляді цієї справи судом встановлений факт протиправних дій відповідача, який знаходиться у безпосередньому причинному зв`язку з негативними наслідками для позивача, пов`язаними з неотриманням останнім належних йому сум пенсії. Крім того, судом встановлено, що вказана бездіяльність суперечить встановленим функціональним обов`язкам відповідача та не відповідає спеціальним нормативним актам, які регулюють його діяльність.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом визнання протиправною бездіяльності ГУПФУ в Полтавській області щодо невиплати йому заборгованості по пенсії за віком за період з 01.08.2018 по 30.11.2018 в сумі 7944,76 грн, а також стягнення з ГУПФУ в Полтавській області на користь ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої суми заборгованості по пенсії за віком за період 01.08.2018 по 30.11.2018 в сумі 7944,76 грн.

Приписами частини 1 статті 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки, присуджені позивачу виплати є періодичними, рішення підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що позивач, будучи особою з інвалідністю ІІ групи, звільнений від сплати судового збору.

Вирішуючи клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн, суд виходить з такого.

Згідно зі ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд зауважує, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд встановив, що 17.11.2020 між позивачем (Клієнт) та адвокатом Яковенко С.І. (адвокат) укладено договір №2 про надання правової допомоги /а.с.15/.

До позову надано копію узгодження погодинної вартості роботи адвоката, попереднього розрахунку вартості послуг на правову допомогу на загальну суму 7000,00 грн, а також копію акту приймання передавання наданих послуг від 20.11.2020, в якому зазначено детальний опис робіт (наданих послуг) на суму 7000,00 грн, у тому числі: надання усної консультації Клієнту - 500 грн, ознайомлення з письмовими доказами (заяви Клієнта, відповіді ГУ УПФ, тощо) - 1000 грн, написання позовної заяви та підготовка її до подання до суду (у тому числі ознайомлення з судовою практикою з аналогічних спорів) - 400 грн, представництво у суді першої інстанції - 1500 грн, квитанцію від 20.11.2020 № 73351 /а.с. 16-19/.

Суд наголошує, що заявлена сума витрат майже тотожна з розміром невиплаченої позивачеві суми пенсії, що характеризує такі витрати на правничу допомогу як неспівмірні.

Оцінюючи обґрунтованість заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, суд зауважує, що дана справа відноситься до категорії справ незначної складної, судова практика стосовно розгляду яких є сталою, відтак заявлені витрати на надання усної консультації Клієнту, ознайомлення з письмовими доказами (заяви Клієнта, відповіді ГУ УПФ, тощо), ознайомлення з судовою практикою з аналогічних спорів суд зменшує до 200 грн. Витрати за написання позовної заяви та підготовка її до подання до суду суд зменшує до 300 грн. Вартість представництво у суді першої інстанції суд виключає з розрахунку, оскільки матеріали справи не містять відомостей на підтвердження факту виконання зазначеного виду послуг.

Таким чином обґрунтована сума витрат на правничу допомогу становить 500 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності,66, м. Полтава, 36014, ідентифікаційний код 13967927) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості по пенсії за віком за період з 01.08.2018 по 30.11.2018 в сумі 7944,76 грн.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої суми заборгованості по пенсії за віком за період 01.08.2018 по 30.11.2018 в сумі 7944,76 грн.

Допустити рішення суду до негайного виконання в межах виплати суми пенсії за один місяць.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрат, понесені позивачем на оплату правничої допомоги у розмірі 500 грн (п`ятсот гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.Г.Ясиновський