Справа № 640/21377/20
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2020 року м. Київ № 640/21377/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку спрощеного провадження справу

за позовом ОСОБА_1

до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

визнати неправомірними дії Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі Бялого М.Г. щодо виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва № 640/9832/19 від 18.02.2020 щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01 січня 2018 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", у порядку і розмірах визначених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 "Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 82 % сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум;

визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бялого М.Г. про закінчення виконавчого провадження від 25.08.2020 ВП № 61359288;

зобов"язати Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) поновити виконавче провадження за виконавчим листом Окружного адміністративного суду міста Києва № 640/9832/19 від 18.02.2020.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на Конституцію України, закони України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», «Про виконавче провадження» та зазначає, що державним виконавцем не вжито всіх можливих заходів примусового виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва № 640/9832/19 від 18.02.2020 та за відсутності фактичного виконання судового рішення закінчив виконавче провадження.

Відповідачем відзив на позов не подано.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бялим М.Г. від 25.08.2020 закінчено виконавче провадження № 61359288 по примусовому виконанню виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва № 640/9832/19 від 18.02.2020 про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01 січня 2018 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", у порядку і розмірах визначених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 "Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим особам", виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 82% сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

Вказана постанова прийнята на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» та з огляду на те, що державним виконавцем вчинено всі дії передбачені діючим законодавством для виконання рішення суду за яким боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

У постанові зазначено, що державним виконавцем 26.02.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа. В зв`язку з невиконанням боржником рішення суду, керуючись статтями 63,75 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем 05.05.2020 винесено постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 5100 грн. Одночасно, у відповідності до вимог Закону, державним виконавцем повторно надано боржнику десятиденний строк на виконання рішення суду. В подальшому, в зв`язку з невиконанням Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві судового рішення, державним виконавцем 25.08.2020, керуючись статтями 63,75 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про накладення на боржника штрафу у подвійному розмірі. Керуючись статтею 382 Кримінального кодексу України, статтями 63,75 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем 25.08.2020 на адресу Шевченківського управління поліції ГУНП України у м. Києві направлено повідомлення про вчинення посадовими особами Головного управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві кримінального правопорушення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ (далі - Закон України "Про виконавче провадження").

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Крім того, як передбачено пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Отже, законодавство України про виконавче провадження гарантує як стягувачу так і боржнику рівність прав під час виконавчого провадження та гарантії їх захисту, що обумовлено проведенням з боку державного виконавця неупередженого та об`єктивного провадження виконавчих дій, а також вжиття всіх необхідних заходів для реалізації прав та інтересів обох сторін у виконавчому провадженні.

Пунктом 11 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Згідно з частиною 1 статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини шостої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Частина друга статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини 3 статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавче провадження підлягає закінченню лише після вжиття виконавцем усіх можливих заходів із примусового виконання рішення та у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав.

Крім того, суд звертає увагу, що за правилами статті 63 Закону України "Про виконавче провадження", за рішенням, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії, виконавець наділений правом лише перевіряти виконання рішення боржником, накладати штрафи та надсилати до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Як встановлено під час розгляду справи, 18.02.2020 Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист, який із заявою про примусове виконання судового рішення звернуто для виконання до відділу примусового виконання рішень відповідача.

26.02.2020 на підставі вказаного вище виконавчого листа державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 640/9832/19 виданого 18.02.2020 Окружним адміністративним судом міста Києва.

При цьому, суд зазначає, що ухвалою суду про відкриття провадження у справі витребувано від відповідача матеріали виконавчого провадження № 61359288, проте відповідачем вимогу суду не виконано.

Таким чином, суд позбавлений можливості надати оцінку вжитим державним виконавцем заходам примусового характеру, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, як вбачається з листа Головного управління Пенсійного фонду України від 24.06.2020 № 13248-15273/Л-02/8-2600/20 надісланого на звернення позивача, на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 640/9832/19 від 10.12.2019 Головним управлінням здійснено перерахунок пенсії позивача в порядку, встановленому судовим рішенням, та здійснено нарахування коштів. Кошти нараховані за період з 05.02.2020 (дата набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду) по 30.06.2020 в сумі 8016,58 грн будуть нараховані на розрахунковий рахунок у липні 2020 року. З 01.07.2020 встановлено для щомісячної виплати визначений судом розмір пенсії, в сумі 12 189,23 грн. Різниця пенсії на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва за період з 01.01.2018 по 04.02.2020 буде виплачена згідно із Порядком погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018.

Наведене свідчить, що часткове невиконання рішення суду зумовлено вимогами постанови Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018.

При цьому, як встановлено судом, в зв`язку з невиконанням боржником рішення суду, керуючись статтями 63,75 Закову України «Про виконавче провадження», державним виконавцем 05.05.2020 винесено постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 5100 грн. Одночасно, у відповідності до вимог Закону, державним виконавцем повторно надано боржнику десятиденний строк на виконання рішення суду. В подальшому, в зв`язку з невиконанням Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві судового рішення, державним виконавцем 25.08.2020, керуючись статтями 63,75 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про накладення на боржника штрафу у подвійному розмірі. Керуючись статтею 382 Кримінального кодексу України, статтями 63,75 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем 25.08.2020 на адресу Шевченківського управління поліції ГУНП України у м. Києві направлено повідомлення про вчинення посадовими особами Головного управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві кримінального правопорушення.

Таким чином, виходячи з аналізу викладеного, вбачається, що державним виконавцем, у зв`язку з тим, що боржником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві, не виконано рішення суду щодо зобов`язання вчинити дії, було винесено постанови про накладення на боржника штрафу у розмірі 5 100,00 грн та повторно накладено штраф - у розмірі 10 200,00 грн., а також в свою чергу, надіслано до Шевченківського УП ГУ Національної поліції України в місті Києві подання про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб за невиконання рішення суду, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно вимог статті 75 Закону України "Про виконавче провадження", у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, суд приходить до висновку, що державним виконавцем вжито допустимих заходів із примусового виконання рішення щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити з 01 січня 2018 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", у порядку і розмірах визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 "Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим особам", виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 82% сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум, зокрема, державним виконавцем вчинялись наступні дії: перевірено виконання рішення боржником, накладено штрафи, а також надіслано до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Таким чином, враховуючи те, що в рамках виконавчого провадження державний виконавець наділений компетенцією виключно на накладення на боржника штрафів та складення повідомлення до правоохоронного органу про невиконання рішення суду, що власне і було зроблено відповідачем, суд приходить до висновку про відсутність у відповідача альтернативної поведінки, окрім як прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження.

Обов`язковою умовою закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 11 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" є надіслання виконавчого документа до суду, який його видав.

Судом встановлено, що відповідно до інформації, наявної в КП «Діловодство спеціалізованого суду», відповідачем супровідним листом від 25.08.2020 № 61359288 направлено до Окружного адміністративного суду міста Києва постанову про закінчення виконавчого провадження від 25.08.2020 та виконавчий лист, виданий Окружним адміністративним судом міста Києва від 18.02.2020 № 640/9832/19, та вказані матеріали приєднані до матеріалів справи № 640/9832/19 27.08.2020, про що свідчить відповідний штамп вхідної кореспонденції Окружного адміністративного суду міста Києва.

Отже, виходячи з аналізу викладеного, суд приходить до висновку, про відсутність належних і допустимих доказів, які б підтверджували безпідставність і необґрунтованість закінчення відповідачем виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Інші доводи сторін не спростовують викладеного та не доводять протилежного.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про необгрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 139, 241-243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (провулок Музейний, 2-Д, м. Київ, 01001, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева