Справа № 300/3376/20
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2020 р. справа № 300/3376/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Остап`юка С.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення; зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

20.11.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення від 30.10.2020 за № 2596 про відмову у призначенні пенсії; зобов`язання зарахувати до страхового стажу період роботи з 08.02.1979 до 22.01.1985 та з 08.02.1982 до 22.01.1985; зобов`язання призначити пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 23.10.2020.

25.11.2020 ухвалою суду відкрито провадження за вказаним позовом, а справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що з досягненням відповідного пенсійного віку звернувся із заявою та відповідними документами про призначення йому пенсії за віком. Однак, відповідач не зарахував, підтверджений трудовою книжкою, періоди роботи з 02.07.1978 до 12.11.1979 в Болехівському солеварному заводі та з 08.02.1982 до 22.01.1985 в Долинському солекомбінаті, оскільки запис на звільнення з роботи винесено з порушенням Інструкції ведення трудових книжок. Вважає відмову у призначення пенсії протиправною.

Відповідач направив відзив на позовну заяву, в якому позовних вимог не визнав, просив в задоволенні позову відмовити на тій підставі, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 02.07.1978 до 12.11.1979 в Болехівському солеварному заводі та з 08.02.1982 до 22.01.1985 в Долинському солекомбінаті, оскільки запис на звільнення з роботи винесено з порушенням Інструкції ведення трудових книжок (виправлення в наказі на звільнення).

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у заявах по суті справи, встановив наступне.

23.10.2020 ОСОБА_1 , з досягненням 60-ти річного віку звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в призначенні пенсії за № 2596 від 30.10.2020 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказаним рішенням встановлено, що страховий стаж позивача становить 26 років 2 місяці. До страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 02.07.1978 до 12.11.1979 в Болехівському солеварному заводі та з 08.02.1982 до 22.01.1985 в Долинському солекомбінаті, оскільки запис на звільнення з роботи винесено з порушенням Інструкції ведення трудових книжок (виправлення в наказі на звільнення). Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком з 01.01.2020 мають чоловіки після досягнення 60 років за наявності страхового стаже не менше 27 років. Право на пенсію за віком відповідно до цього Закону позивач набуде у віці 63 роки.

Предметом розгляду даної адміністративної справи є не зарахування до страхового стажу періоди роботи позивача з 02.07.1978 до 12.11.1979 в Болехівському солеварному заводі, з 08.02.1982 до 22.01.1985 в Долинському солекомбінаті та відмова у призначенні пенсії за віком, з підстав внесення виправлення, у трудовій книжці, в наказі на звільнення.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року не менше 27 років.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до пункту 1.1 «Загальні положення» Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Також, відповідно пункту 1 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постанов Кабінету Міністрів України за №637 від 12.08.1993, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Суд встановив, що на момент звернення позивача за призначенням пенсії за віком йому виповнилося 60 років. Відповідачем самостійно обчислено страховий стаж роботи позивача 26 років 2 місяці. До цього стажу не зараховано період роботи позивача з 02.07.1978 до 12.11.1979 в Болехівському солеварному заводі, з 08.02.1982 до 22.01.1985 в Долинському солекомбінаті, з підстав внесення виправлення, у трудовій книжці, в наказі на звільнення.

Щодо не зарахування позивачу вказаних періодів роботи позивача з підстав внесення виправлень у трудовій книжці, суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

В даній адміністративній справі внесене в графі № 7 трудової книжці позивача виправлення не дає суду підстав сумніватися щодо місця роботи позивача в Болехівському солеварному заводі та в Долинському солекомбінаті, а не зарахування відповідачем періодів роботи з 02.07.1978 до 12.11.1979 в Болехівському солеварному заводі та з 08.02.1982 до 22.01.1985 в Долинському солекомбінаті, є безпідставними.

Таким чином, трудовою книжкою позивача підтверджено період роботи з 02.07.1978 до 12.11.1979 в Болехівському солеварному заводі та з 08.02.1982 до 22.01.1985 в Долинському солекомбінаті.

Як наслідок, суд встановив, що на момент звернення позивача до відповідача за призначенням пенсії за віком у нього був наявний необхідний вік 60 років та страховий стаж роботи більше 27 років.

За таких обставин, є протиправною відмова відповідача у зарахуванні позивачу до страхового стажу роботи періоди з 02.07.1978 до 12.11.1979 в Болехівському солеварному заводі та з 08.02.1982 до 22.01.1985 в Долинському солекомбінаті та в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Для відновлення прав позивача на належну пенсію, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії від 30.10.2020 за № 2596, та зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу роботи позивача періоди його роботи з 02.07.1978 до 12.11.1979 в Болехівському солеварному заводі та з 08.02.1982 до 22.01.1985 в Долинському солекомбінаті, та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 23.10.2020.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення.

Стаття 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначає види судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 даного Кодексу до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно частини 2 статті 134 даного Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з пунктом 1 частини 3 зазначеної статті Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частина 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Документально підтвердженими судовими витратами в даній справі є витрати позивача на сплату судового збору згідно з квитанцією №0.0..1 на суму 840, 80 гривень та витрат, пов`язаних з розглядом справи (на професійну правничу допомогу) згідно договору про надання правничої допомоги від 11.11.2020, ордеру на надання правової допомоги серії ІФ № 094147, акту виконаних робіт адвокатом Кажуком Василем Богдановичем, та квитанції за № 76 від 11.11.2020 на суму 1 800 гривень.

Розмір витрат позивача на оплату послуг адвоката є співмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторони.

Як наслідок, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають стягненню витрати позивача сплату судового збору в розмірі 840, 80 гривень та на професійну правничу допомогу в розмірі 1 800 гривень.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області за № 2596 від 30.10.2020 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області (індекс 76018, вулиця Січових Стрільців, будинок 15, місто Івано-Франківськ, ) зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) період роботи з 02.07.1978 до 12.11.1979 в Болехівському солеварному заводі та з 08.02.1982 до 22.01.1985 в Долинському солекомбінаті.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області (індекс 76018, вулиця Січових Стрільців, будинок 15, місто Івано-Франківськ, ) призначити з 23.10.2020 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області (індекс 76018, вулиця Січових Стрільців, будинок 15, місто Івано-Франківськ, ) сплачений судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 800 (одна тисяча вісімсот) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Остап`юк С.В.