Справа № 520/4914/19
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 р.Справа № 520/4914/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Спаскіна О.А. , П`янової Я.В. ,

за участю секретаря судового засідання Губарєвої В.А.

представників сторін: позивача - Шефеля В.О., відповідача - Луценко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 року (суддя Мар`єнко Л.М.; м. Харків; повний текст рішення складено 19.12.2019) по справі № 520/4914/19

за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

до Державного підприємства "Завод імені В.О.Малишева"

про стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

Слобожанське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова (далі по тексту також позивач, Слобожанське ОУПФУ м. Харкова) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного підприємства «Завод імені В.О.Малишева» (далі по тексту також відповідач, ДП «Завод імені В.О. Малишева»), в якому просить суд стягнути з Державного підприємства „Завод ім. В. О. Малишева на користь Слобожанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова заборгованість з відшкодуванню пільгових пенсій за списком №1 та списком №2 в сумі 5 537 320,50 грн. на р/р НОМЕР_1 у філії ХОУ АТ "Ощадбанк", МФО 351823.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є юридичною особою, перебуває обліку в ГУПФ України в Харківський області, що є правонаступником Слобожанського ОУПФ України м. Харкова. На теперішній час сума заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пенсій призначених на пільгових умовах, на підставі п. "а" та п.п. б-з ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" складає 5537320,50 грн. Вказана заборгованість відповідачем не сплачена.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем не було направлено відповідачу щорічні розрахунки до 20-го січня поточного року із зазначенням сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій на поточний рік, які належать до сплати щомісяця. Тобто, позивачем попередньо не визначено розмір таких витрат на рік, а отже, не може змінюватись те, що не визначено з самого початку. У зв`язку з цим, відповідач не може відстежити чи призначались пенсії певним особам, чи працювали такі особи на підприємстві, яким чином розмір таких пенсій змінюється. Також представник відповідача зазначив, що позивачем не надано розрахункових документів, які б підтверджували факт перерахування (виплати) ним пільгових пенсій та витрати на їх доставку.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 замінено позивача - Слобожанське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 по справі № 520/4914/19 у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області до Державного підприємства "Завод імені В.О.Малишева" про стягнення заборгованості з відшкодування пільгових пенсій за списком №1 та списком №2 в сумі 5 537 320,50 грн. - відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 по справі № 520/4914/19 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, посилаючись на положення п.2 розд. XV «Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», п.6.4 Інструкції про порядок обчислення страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України №21-1 від 19.12.2003. вказує, що видавши довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, боржник підтвердив право своїм працівникам на призначення пільгової пенсії за списками №1 та №2 відповідно до пунктів «а», «б»-«з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за роботу зі шкідливими і важкими умовами праці. Крім того, вказує, що факт перерахування коштів пенсіонерам не може бути предметом доказування в даній справі. А також зазначає про те, що позивачем надіслано відповідачу розрахунки фактичних витрат на доставку пільгових пенсій та в свою чергу останні отримано відповідачем, про що свідчать копії рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення долучені до матеріалів справи.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін. Вказує на відсутність доказів направлення позивачем щорічного розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списками №1 та №2, складених відповідно до вимог Інструкції та надісланого ДП "Завод ім. В.О. Малишева" до 20 січня поточного року з доказами відправлення, а також доказів перерахування (виплати) Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області коштів особам, які зазначені в розрахунку ціни позову.

Таким чином, відповідач не має можливості встановити чи працювали особи, які зазначені в розрахунках на ДП «Завод ім. В.О. Малишева», повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списками №1 та №2; чи набули необхідного стажу, що дає право на призначення такої пенсії особам, які зазначені в розрахунку ціни та в якому розмірі набули такий стаж, працюючи на ДП «Завод ім. В.О. Малишева»; чи були взагалі призначені пільгові пенсії за списками № 1 та №2 особам, які зазначені в розрахунку ціни позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що Державне підприємство „Завод ім. В. О. Малишева зареєстровано як юридичну особу. На час виникнення спірних правовідносин відповідач перебував на пенсійному обліку в Слобожанському ОУПФ України м. Харкова (правонаступником якого є ГУ ПФ України в Харківській області) як платник страхового збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

На час звернення до суду з даним позовом за відповідачем обліковувалась заборгованість по фактичним витратам на виплату та доставку пенсій, призначеним відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «а», «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за списками №1 та №2 за період червень-серпень 2016 року за списком №2 (1074399,96грн.), грудень 2016 року-червень 2017 року за списком №1 (2218009,40 грн.) та грудень 2016 року-червень 2017 року за списком №2 (2244910,99 грн.) в загальному розмірі 5537320,50 грн..

Враховуючи, що відповідачем в добровільному порядку не відшкодовано витрати на виплату та доставку пільгових пенсій в розмірі 5537320,50 грн. за вказаний період, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено правильність обчислення змін фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період червень-серпень 2016 року, грудень 2016 року, січень-червень 2017 року, а також не доведено обґрунтованість визначеної ним суми заборгованості належними, достатніми та безперечними доказами.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з таких підстав.

Відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 №461 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» - окремі роботи та умови праці на підприємстві відповідача відповідають Списку №1 та Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до п. «б-з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах; трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі; жінки, які працюють трактористами-машиністами, машиністами будівельних, шляхових і вантажно-розвантажувальних машин, змонтованих на базі тракторів і екскаваторів, - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 15 років на зазначеній роботі; жінки, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років за умови виконання встановлених норм обслуговування; жінки, зайняті протягом повного сезону на вирощуванні, збиранні та післязбиральній обробці тютюну, - після досягнення 55 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років; робітниці текстильного виробництва, зайняті на верстатах і машинах, - за списком виробництв і професій, затверджуваним у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років; жінки, які працюють у сільськогосподарському виробництві та виховали п`ятеро і більше дітей, - незалежно від віку і трудового стажу, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України; водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абз. 1 цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом (до набрання чинності Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» діяв Закон України «Про збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Таким чином, витрати на виплату та доставку пенсій, призначених особам, відповідно до пунктів «а», «б» - «з» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за списком №1 та списком №2, покриваються підприємствами та організаціями. При цьому обов`язок підприємств та організацій з відшкодування цих витрат, понесених Пенсійним фондом України після 01.01.2004, не пов`язаний з датою призначення такої пенсії чи часом набуття необхідного для цього пільгового стажу.

За наведеного правового регулювання, необхідність відшкодування відповідачем позивачу фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за списками №1 та №2, передбачена діючим законодавством.

Процедура стягнення заборгованості зі сплати внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески), сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій та інших платежів до бюджету Пенсійного фонду України, нарахування і сплати фінансових санкцій та пені, а також відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах визначається Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за № 64/8663 (далі - Інструкція).

Відповідно до абзаців першого та другого підпункту 2.1.1 пункту 2.1 Інструкції №21-1, платниками страхових внесків є страхувальники - роботодавці: підприємства, установи й організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування - фіксований податок, єдиний податок та фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру.

Згідно з пунктом 6.4 Інструкції №21-1, розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у повідомленнях про розрахунок сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які надсилаються підприємствами до 20-го січня поточного року та протягом десяти днів з новопризначених пенсій.

Згідно з пунктом 6.7 Інструкції №21-1, підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання тощо), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства у розрахунку, який направляється підприємству в місячний строк з дня прийняття рішення про зміну розміру пенсії або про припинення виплати пенсії.

Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 «Прикінцевих положень» Закону, сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць.

Зазначені норми чинного законодавства передбачають наявність у підприємств обов`язку відшкодовувати Пенсійному органу витрати на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених працівникам таких підприємств. При цьому, підставою для відшкодування підприємством органам Пенсійного фонду витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за відповідний період.

Виходячи з наведеного, колегія суддів зауважує, що розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, оформлений належним чином у відповідності до Інструкції 21-1 (додаток 8-а), є єдиним документом, який підтверджує фактичні витрати на виплату та доставку пенсій за списками №1 та № 2.

Так, згідно з наявними в матеріалах справи розрахунками фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «а», «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідач повинен був сплатити суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах (за списками №1 та №2) за період червень-серпень 2016 року за списком №2 (1074399,96грн.), грудень 2016 року-червень 2017 року за списком №1 (2218009,40 грн.) та грудень 2016 року-червень 2017 року за списком №2 (2244910,99 грн.) в загальному розмірі 5537320,50 грн..

Отже, судовим розглядом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що у ДП «Завод імені Малишева» наявна сума заборгованості з відшкодування сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій.

При цьому, на виконання вимог Інструкції №21-1, зазначені розрахунки направлялись позивачем та вручені відповідачу, що підтверджується відмітками про отримання з підписом уповноваженої особи підприємства (т.1, а.с. 34-57, 59-64; т.3, а.с. 89, а.с. 185; т.5 а.с 34; т.7, а.с. 188-189).

Розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій позивачем оскаржені не були, а отже є узгодженими.

Таким чином, всі розрахунки щодо фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «а», «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за період червень-серпень 2016 року за списком №2 (1074399,96грн.), грудень 2016 року-червень 2017 року за списком №1 (2218009,40 грн.) та грудень 2016 року-червень 2017 року за списком №2 (2244910,99 грн.) в загальному розмірі 5537320,50 грн.. надіслані позивачу та підлягають сплаті.

Зазначені висновки колегії суддів узгоджуються з висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах від 29.09.2020 по справі № 820/1957/18, від 10.09.2020 820/6674/15, від 31.07.2019 № 820/829/17, від 31.10.2019 № 815/1929/14, від 22.06.2020 № 820/9134/15, від 13.05.2020 № 812/957/17, від 03.10.2018 по справі № 807/571/17.

Доводи заявника апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем обґрунтованості відповідних нарахувань, які б надавали можливість визначити та підтвердити необхідну суму до сплати по кожному пенсіонеру, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на зміст наведеної норми процесуального права та зважаючи на те, що вимогами заявленого позову є стягнення невідшкодованої суми витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, призначених за списками №1 та № 2, предметом доказування у даній справі мають бути обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення невідшкодованої суми у судовому порядку, встановлення факту їх сплати у добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту тощо. При цьому, питання правомірності включення до розрахунків певних сум не може бути предметом доказування, оскільки не є предметом позову у даній справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати його правовий аналіз.

Відповідачем доказів оскарження правомірності здійснення розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій по списку № 2 надано не було.

Враховуючи те, що предметом спору у цій справі є стягнення з відповідача сум по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах по спискам №1 та № 2 на підставі відповідних розрахунків, у суду відсутні повноваження на надання правової оцінки таким розрахункам.

Вказані висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 21.06.2018 року по справі №804/9020/13-а.

Доводи відповідача на необхідність доводити фактичність витрат на банківські послуги колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки пенсійні виплати здійснюються як через банківські установи, так і через поштові відділення зв`язку.

Враховуючи, що суму заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсії, призначених на пільгових умовах до Пенсійного фонду України у розмірі 5537320,50 грн. відповідачем у встановлені законодавством строки не сплачено, наявність у нього вказаної заборгованості підтверджується матеріалами справи, доказів погашення відповідачем зазначеної заборгованості не надано, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Відповідно до статей 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до положень пункту 25 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (№ 63566/00), пункту 13 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Петриченко проти України" (№ 2586/07) та пункту 280 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (№42310/04), суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції.

29. Крім цього, у пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини від 15 листопада 2007 року по справі «Бендерський проти України» (№ 22750/02) вказано, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (…). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (…). Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене вище, рішення суду першої інстанції прийнято при неповному з`ясуванні обставин у справі, з порушенням норм матеріального і процесуального права, що обумовлює задоволення апеляційної скарги, скасування рішення з прийняттям постанови про задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316/317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 року по справі № 520/4914/19 скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства „Завод ім. В. О. Малишева () на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області заборгованість по відшкодуванню пільгових пенсій за списком №1 та списком №2 в сумі 5 537 320,50 грн. на р/р НОМЕР_2 у філії ХОУ АТ "Ощадбанк", МФО 351823.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) О.А. Спаскін Я.В. П`янова
Повний текст постанови складено 24.12.2020 року