Справа № 520/5846/19
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 р.Справа № 520/5846/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Ганжук О.А.

представника відповідача Мазур Л.Б.

представника відповідача Новікова О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., м. Харків по справі № 520/5846/19

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України , Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (на 475 ліжок) (військова частина НОМЕР_1 )

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України ) (далі відповідач-1), Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (на 475 ліжок) (військова частина НОМЕР_1 ) (далі відповідач-2), в якому просив суд визнати протиправним та скасувати пункт 10 параграфу 2 наказу першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 07.05.2019 №24; визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.05.2019 №108; поновити капітана медичної служби ОСОБА_1 на військовій службі у Військово - медичному клінічному центрі Північного регіону (на 475 ліжок) (військова частина НОМЕР_1 ); стягнути з Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (на 475 ліжок) (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток (місячне грошове; забезпечення) за час вимушеного прогулу (станом на день винесення рішення у справі).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 у задоволенні вказаного адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 року у справі № 520/5846/19 та прийняти постанову, якою задовольнити позов.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що оскаржувані накази відповідача є протиправними та такими, що суперечать нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини. Зокрема зазначає, що згідно абз. 7 п. 2.13 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, передбачено, що систематичне невиконання умов контракту може бути встановлено за результатами атестування, наказу щодо проведення атестації щодо позивача у військовій частині не видавались. Також зазначає, що в порушення вимог абз. 3 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України в день виключення із списків особового складу військової частини його не було повністю забезпечено грошовим забезпеченням. При цьому, згідно вказаного Положення розірвання контракту у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем є крайнім реагуванням командування на порушення військовослужбовцем військової дисципліни, відсутність бажання виправляти неналежну поведінку, або підвищити рівень своєї підготовки.

Відповідачем-2 надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді начальника відділення медичного постачання (регіону) Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (на 475 ліжок) (військова частина НОМЕР_1 ).

У грудні 2018 року позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення, а саме самовільне залишення військової частини.

Наказом Міністерства оборони України від 07.05.2019 №24 позивач було звільнено у запас за підпунктом "ж" пунктом другим частиною п`ятою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.05.2019 №108 на виконання наказу від 07.05.2019 №24 позивача було виключено зі списків особового складу військової частини.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності оспорюваних наказів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною четвертою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-XII встановлено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до підпункту "ж" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.

Згідно ст.4 Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 551-XIV (надалі - Закон № 551-XIV) військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, серед іншого: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не опускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено, що за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк ( ст.6 Закону № 551-XIV).

Згідно ст.45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Усі дисциплінарні стягнення, крім позбавлення військового звання, накладені на військовослужбовців і не скасовані до дня звільнення їх у запас чи відставку, втрачають чинність з дня звільнення.

Статтею 83 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

На молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

Колегією суддів встановлено, що наказом командира військової частини «Про результати проведення службового розслідування» № А3306 від 17.05.2018 року № 71 за неналежне виконання посадових обов`язків щодо перевірки стану укомплектованості аптечок індивідуальних на наявність в них двох механічних засобів зупинки кровотечі, антибіотиків, подачу до Головного військово-медичного управління даних щодо потреб в медичному майні для поповнення дефектури в аптечках індивідуальних, сумках санітара, наплічниках санітара і санітарного інструктора, які не відповідають дійсності, несвоєчасне доукомплектування частин аптечками індивідуальними, джгутами, турнікетами, порушення вимог ст. 11,16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, начальника медичного постачання (регіону) капітана медичної служби ОСОБА_1 попереджено про неповну службову відповідальність (а.с.166-169).

Згідно наказу командира військової частини № НОМЕР_1 «Про результати проведення службового розслідування» від 06.11.2018 № 154 капітану медичної служби ОСОБА_1 , начальнику відділення медичного постачання (регіону), за порушення ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, незадовільне виконання службових обов`язків, в частині своєчасного узагальнення та подання даних щодо потреби в лікарських засобах та витратних матеріалах військових частин які ведуть бойові дії, нагадати про обов`язки військової служби та враховуючи наявність незнятого дисциплінарного стягнення «попередження про неповну службову відповідальність» до дисциплінарної відповідальності не притягнутий (а.с.174-175).

23.11.2018 року у період з 08:30 год. до 14:00 год. капітан медичної служби ОСОБА_1 був відсутній на службі без поважних причин (самовільно залишив частину) про що було складено протокол про адміністративне правопорушення від 28.11.2018 року № 7, передбачене ч. 4 ст. 172-11 КУпАП. Постановою Дзержинського районного суду міста Харкова від 18.12.2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 2465 грн. (а.с.160-163).

Наказом командира військової частини № НОМЕР_1 «Про результати проведення службового розслідування» від 19.03.2019 № 32 за порушення ст. 11, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.03.2019 року № 49, капітану медичної служби ОСОБА_1 оголошено сувору догану (а.с.164-165).

24.04.2019 до Харківського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд визнати незаконним та скасувати наказ №32 від 19.03.2019, стягнути матеріальну шкоду та скасувати дисциплінарне стягнення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2019 у справі №520/4146/19 залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2019 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення матеріальної шкоди, зняття дисциплінарного стягнення - відмовлено.

У вищезазначеній справі позивачем оскаржувався наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 19.03.2019 №32 про накладання на нього дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани. Даний наказ безпосередньо стосується предмету спору у даній справі, так як саме на його підстави був прийнятий наказ який і оскаржується позивачем у справі №520/5846/19 і є предметом спору.

Колегія суддів зазначає, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2019 у справі №520/4146/19 встановлено правомірність наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 19.03.2019 №32 про накладання на нього дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани на підставі якого було прийнято наказ, який є предметом даного спору.

Відповідно до п. 228-1. Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 звільнення з військової служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем здійснюється в разі, коли протягом останніх 12 місяців за неналежне виконання або відмову від виконання взятих на себе під час укладення контракту про проходження військової служби чи контракту про навчання обов`язків він два або більше разів у сукупності притягувався до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни в Міністерстві оборони України, чи після попередження військовослужбовця про неповну службову відповідність він не виправив своєї поведінки і це стягнення не відіграло своєї ролі, а також у разі відмови курсанта, з яким укладено контракт про навчання, від проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського складу або офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу.

З аналізу вищевказаного пункту Положення слідує, що підставою для звільнення з військової служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту є притягнення два або більше разів у їх сукупності протягом останніх 12 місяців військовослужбовця до кримінальної, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни.

Враховуючи, що позивача протягом останніх 12 місяців перед прийняттям наказу про звільнення було притягнено до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни два рази та до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення один раз, що у сукупності складає три рази, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування пункту 10 параграфу 2 наказу першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 07.05.2019 №24 та наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.05.2019 №108.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для скасування оспорюваних наказів, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення відповідачем вимог абз. 3 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, оскільки в день виключення із списків особового складу військової частини позивача не було повністю забезпечено грошовим забезпеченням та щодо не проведення атестації, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. В позовній заяві зазначаються, зокрема, зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

За змістом частини першої, пункту 5 частини другої статті 162 КАС України у відзиві на позовну заяву відповідач викладає заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права.

Частиною першої статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Частиною першою статті 47 КАС України встановлено, що позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Підставу позову складають обставини та норми закону, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Згідно з ч. 1, 3, 5 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Отже, апеляційний суд позбавлений можливості вирішувати спір з тих підстав, які не були заявлені позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Вказаний висновок відповідає правовому висновку Верховного Суду у постановах від 28.11.2019 у справі № 520/9666/18, від 31.03.2020 року у справі № 0740/983/18.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач обґрунтовував свій позов про протиправність та скасування пункту 10 параграфу 2 наказу першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 07.05.2019 №24; наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.05.2019 №108 посилаючись лише на п. 228-1. Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008. Інших підстав позову позивач не заявляв, а суд першої інстанції, відповідно, не вирішував.

Вимоги про не забезпечення позивача грошовим забезпеченням на день виключення із списків особового складу військової частини та підстави позову щодо не проведення відповідачем атестації були заявлені позивачем вже на стадії апеляційного розгляду справи в апеляційній скарзі.

Колегія суддів зазначає, що такі обґрунтування не можуть бути враховані судом апеляційної інстанції під час вирішення спірних правовідносин у цій справі, оскільки на стадії апеляційного провадження суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції в силу імперативної норми частини п`ятої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вказаний висновок відповідає правовому висновку Верховного Суду у постановах від 28.11.2019 у справі № 520/9666/18, від 31.03.2020 року у справі № 0740/983/18.

Між тим, колегією суддів зауважує, що відповідачем надано витяг з протоколу засідання атестаційної комісії № 15 від 28.12.2018 року військової частини НОМЕР_1 за висновоком якого ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді у зв`язку з чим доцільно звільнити позивача за ч. 5 п. 2 підп. «ж» у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем (а.с.199).

На підставі наведеного, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність проведення атестації позивача перед звільненням.

Щодо доводів позивача про неправомірність розгляду судом першої інстанції його справи у порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно ст.1, 2, 4 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 4 ст. 257 КАС України).

Справами ж незначної складності, за визначенням частини 6 статті 12 КАС України, є справи, зокрема, щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Враховуючи, що вказаний позов пов`язаний зі звільненням позивача з публічної служби та у відповідності до частини 6 статті 12 КАС України відноситься до справ незначної складності, які можуть бути розглянути у порядку спрощеному позовному провадженні, колегія суддів відхиляє доводи позивача щодо неправомірність розгляду судом першої інстанції справи у порядку спрощеного позовного провадження.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що судове рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача у справі.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 року по справі №520/5846/19 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 року по справі №520/5846/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 24.12.2020 року