Справа № 360/2326/20
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2020-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

23 грудня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2326/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисельова Є.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кремінської районної державної адміністрації Луганської області про визнання протиправними дії, протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Кремінської районної державної адміністрації Луганської області (далі Кремінська РДА Луганської області, райдержадміністрація, відповідач), в якому з урахуванням уточнень позовних вимог просив суд:

- визнати протиправними дії Кремінської районної державної адміністрації Луганської області щодо звільнення ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати розпорядження виконуючого обов`язки голови Кремінської районної державної адміністрації Луганської області від 26.02.2020 № 20к Про звільнення ОСОБА_2 ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу житлово-комунального господарства, будівництва, інфраструктури та надзвичайних ситуацій Кремінської районної державної адміністрації Луганської області;

- стягнути з Кремінської районної державної адміністрації Луганської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.03.2020 до дати ухвалення рішення у справі.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 з 25.01.2016 займав посаду начальника відділу житлово-комунального господарства, будівництва, інфраструктури та надзвичайних ситуацій Кремінської районної державної адміністрації Луганської області.

09.12.2019 відповідачем ознайомлено позивача про наступне звільнення з 28.02.2020 з посади начальника відділу житлово-комунального господарства, будівництва, інфраструктури та надзвичайних ситуації Кремінської районної державної адміністрації Луганської області на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку зі змінами у структурі та скороченням чисельності працівників райдержадміністрації, згідно розпорядження голови районної державної адміністрації від 02.12.2019 № 1475 «Про оптимізацію структури райдержадміністрації та внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 15.05.2018 № 601».

10.02.2020 позивачем було отримано лист, яким запропоновано у зв`язку зі скороченням посади начальника відділу житлово-комунального господарства, будівництва, інфраструктури та надзвичайних ситуацій Кремінської РДА переведення з 01.03.2020 на посаду головного спеціаліста відділу житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури та цивільного захисту Кремінської райдержадміністрації. Одночасно було запропоновано в разі прийняття пропозиції надати згоду у письмовій формі до 14.02.2020.

26.02.2020 відповідачем видано розпорядження № 20к «Про звільнення ОСОБА_3 », згідно з яким позивача звільнено у зв`язку зі скороченням чисельності, штату державних службовців та зазначено, що у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю позивача вважати днем звільнення день виходу його з лікарняного.

Із посиланням на положення Закону України «Про державну службу», Кодексу законів про працю України позивач вважає розпорядження про звільнення із займаної посади протиправним, оскільки відповідачем на час звільнення рішення про скорочення чисельності або штату державних службовців, оформленого відповідно до чинного законодавства не прийнято. Також, разом з повідомленням про наступне звільнення відповідачем не було надано позивачу пропозицій щодо переведення на інші вакантні посади та не здійснено належних заходів щодо встановлення переважного права позивача зайняття рівноцінної посади.

Позивач та його представник у судовому засіданні 17.12.2020 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити. Надали аналогічні пояснення, викладеним у позовній заяві.

23.07.2020 до відділу діловодства та обліку звернень громадян (канцелярії) суду за вхідним реєстраційним номером 29668/2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просили у задоволенні позову відмовити, з наступних підстав.

Із посиланням на положення Закону України «Про місцеві державні адміністрації», постанову Кабінету Міністрів України «Деякі питання діяльності місцевих державних адміністрацій» від 25.03.2014 № 91 зазначають, що згідно Положення про житлово-комунального господарства, будівництва, інфраструктури, та надзвичайних ситуацій Кремінської РДА Луганської області, затвердженого розпорядженням голови райдержадміністрації від 03.05.2017 № 421, відділ житлово-комунального господарства, будівництва, інфраструктури та надзвичайних ситуацій Кремінської РДА Луганської області є її структурним підрозділом та не має статусу юридичної особи публічного права. Тобто, зазначений відділ на підставі вказаного вище розпорядження безпосередньо припиняє діяльність як юридична особа. Інші вказівки щодо вказаного структурного підрозділу, зокрема, його подальшого функціонування дане розпорядження не містить. При цьому, факт скорочення був встановлений роботодавцем шляхом затвердження чисельності структурних підрозділів, що чітко визначено у пунктах 1, 6 розпорядження від 02.12.2019 «Про оптимізацію структури райдержадміністрації» від 15.05.2019 № 601.

Щодо посилання позивача на створення у структурі райдержадміністрації (підпункт 6 пункту 1 Розпорядження) самостійного структурного підрозділу управління житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля зі штатною чисельністю 9 одиниць зазначають, що приписами пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 12 березня 2005 року № 179 «Про упорядкування структури апарату центральних органів виконавчої влади, їх територіальних підрозділів та місцевих державних адміністрацій» управління - структурний підрозділ місцевої державної адміністрації одногалузевого або однофункціонального спрямування, а відділ - структурний підрозділ місцевої державної адміністрації, що утворюється для виконання завдань за одним напрямом діяльності.

Тобто, відділ житлово-комунального господарства, будівництва, інфраструктури, та надзвичайних ситуацій та управління житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля це різні за правовим статусом структурні підрозділи, які мають лише деякі співзвучні слова у назві.

Крім цього, зазначають, що відповідно до пункту 2 наказу Міністерства фінансів України від 28 січня 2002 року № 57 «Про затвердження документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету» була затверджена типова форма штатного розпису, яка не передбачає у своєму змісті наявність розпорядчих документів щодо її затвердження.

Стосовно дати затвердження штатного розпису зазначають, що наявність затверджених розпорядженням структури райдержадміністрації, нової чисельності структурних підрозділів райдержадміністрації вже свідчить про дотримання встановлених пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» умов для застосування процедури звільнення за скоченням.

Щодо надання пропозицій разом зі звільненням щодо переведення на інші вакантні посади зазначають, що на виконання розпорядження голови райдержадміністрації від 02.12.2019 «Про оптимізацію структури райдержадміністрації та внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 15 травня № 601», у зв`язку зі змінами структури та скороченням чисельності працівників райдержадміністрації позивача було попереджено про наступне звільнення.

Вважають, що відповідачем виконано вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, оскільки позивачу було запропоновано наявну вакантну посаду за відповідною професією, спеціальністю, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Станом на дату попередження, в райдержадміністрації були вакантні посади голови райдержадміністрації та начальника відділу освіти райдержадміністрації. Ненадання пропозиції щодо вказаних вакансій обумовлено тим, що призначення на вказані посади обумовлено особливим порядком призначення, визначений Законом України «Про місцеві державні адміністрації» та відповідності критеріям освіти та кваліфікації.

Інші наявні вакансії чи робота на час попередження позивача про звільнення були відсутні. Обов`язок створення нових вакансій чи додаткових посад при звільнені за скороченням законодавством не передбачено.

Також, звертають увагу на те, що з 02.02.2020 набули зміни до КЗпП України, у зв`язку з чим у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті. Тобто, законодавець взагалі звільнив роботодавця від заходів по наданню пропозицій щодо іншої роботи.

Просять суд також врахувати, що незважаючи на відсутність відповідного обов`язку, 10.02.2020 позивачу було запропоновано вакантну посаду, проте згоди від позивача не надійшло.

Щодо не здійснення заходів по встановленню переважного права позивача в залишені на роботі зазначають, що відповідно до частини 6 статті 49-2 КЗпП України (в редакції станом на 02.02.2020) встановлено, що вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням наступної особливості у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті (також, з 14 лютого 2020 року аналогічні зміни були внесені до Закону України «Про державну службу») Тобто, роботодавець взагалі був звільнений від обов`язку пропонувати працівникові іншу роботу, а відповідно визначати переважне право (том 1 арк.спр. 69-77).

Представник відповідача в судовому засіданні 17.12.2020 підтримав відзив на позовну заяву, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 22.06.2020 позовну заяву залишено без руху (том 1 арк. спр. 33-34)

Ухвалою суду від 09.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду після усунення її недоліків та відкрито провадження у справі (том 1 арк. спр. 46-47).

Ухвалою суду від 06.08.2020 вирішено подальший розгляд адміністративної справи здійснювати в порядку загального позовного провадження (том 1 арк. спр. 141-142).

Ухвалою суду від 11.08.2020 витребувано докази у справі (том 1 арк. спр. 152-153).

Ухвалою суду від 05.10.2020 зупинено провадження у справі (том 2 арк. спр. 4).

Ухвалою суду від 24.11.2020 поновлено провадження у справі (том 2 арк. спр. 16).

Ухвалою суду від 24.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (том 2 арк. спр. 18).

Ухвалою суду від 09.12.2020 зупинено провадження у справі (том 2 арк. спр. 73).

Ухвалою суду від 24.11.2020 поновлено провадження у справі (том 2 арк. спр. 77).

Протокольною ухвалою без виходу суду до нарадчої кімнати від 17.12.2020 клопотання представників сторін про здійснення подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження задоволено, вирішено подальший розгляд справи здійснювати в письмовому провадженні.

Заслухавши пояснення позивача його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , з 25.01.2016 займав посаду начальника відділу житлово-комунального господарства, будівництва, інфраструктури та надзвичайних ситуацій Кремінської районної державної адміністрації Луганської області. Вказане підтверджується записом під порядковим номером 39 у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 26.11.1982 (том 1 арк. спр. 9-12).

09.12.2019 відповідачем ознайомлено позивача про наступне звільнення з 28.02.2020 з посади начальника відділу житлово-комунального господарства, будівництва, інфраструктури та надзвичайних ситуацій Кремінської районної державної адміністрації Луганської області на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку зі змінами у структурі та скороченням чисельності працівників райдержадміністрації, згідно розпорядження голови районної державної адміністрації від 02.12.2019 № 1475 «Про оптимізацію структури райдержадміністрації та внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 15.05.2018 № 601» (том 1 арк. спр. 13).

10.02.2020 позивачем отримано лист, яким запропоновано у зв`язку зі скороченням посади начальника відділу житлово-комунального господарства, будівництва, інфраструктури та надзвичайних ситуацій Кремінської РДА переведення з 01.03.2020 на посаду головного спеціаліста відділу житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури та цивільного захисту Кремінської райдержадміністрації. Одночасно було запропоновано в разі прийняття пропозиції надати згоду у письмовій формі до 14.02.2020 (том 1 арк. спр. 14).

26.02.2020 відповідачем видано розпорядження № 20к «Про звільнення ОСОБА_3 », згідно з яким позивача звільнено з посади начальника відділу житлово-комунального господарства, будівництва, інфраструктури та надзвичайних ситуацій Кремінської РДА Луганської області, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату державних службовців. Також зазначено, що у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 вважати днем звільнення день виходу його з лікарняного (том 1 арк. спр. 15).

03.03.2020 відповідачем видано розпорядження № 25к «Про виплату грошової компенсації ОСОБА_4 у зв`язку зі звільненням», в якому зазначено, зокрема: вважати останнім робочим днем ОСОБА_1 на посаді начальника відділу житлово-комунального господарства, будівництва, інфраструктури та надзвичайних ситуацій Кремінської РДА Луганської області 03.03.2020 (том 1 арк. спр. 16).

Вирішуючи справу в межах позовних вимог, суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами Конституції України, Законом України «Про державну службу», Кодексом законів про працю України.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно статті 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженості, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної, служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначає Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі Закон № 889-VIII) (в редакції, чинній на час спірних правовідносин).

Відповідно до статті 4 Закону № 889-VIII державна служба здійснюється з дотриманням таких принципів:

1) верховенства права - забезпечення пріоритету прав і свобод людини і громадянина відповідно до Конституції України, що визначають зміст та спрямованість діяльності державного службовця під час виконання завдань і функцій держави;

2) законності - обов`язок державного службовця діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

3) професіоналізму - компетентне, об`єктивне і неупереджене виконання посадових обов`язків, постійне підвищення державним службовцем рівня своєї професійної компетентності, вільне володіння державною мовою і, за потреби, регіональною мовою або мовою національних меншин, визначеною відповідно до закону;

4) патріотизму - відданість та вірне служіння Українському народові;

5) доброчесності - спрямованість дій державного службовця на захист публічних інтересів та відмова державного службовця від превалювання приватного інтересу під час здійснення наданих йому повноважень;

6) ефективності - раціональне і результативне використання ресурсів для досягнення цілей державної політики;

7) забезпечення рівного доступу до державної служби - заборона всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження;

8) політичної неупередженості - недопущення впливу політичних поглядів на дії та рішення державного службовця, а також утримання від демонстрації свого ставлення до політичних партій, демонстрації власних політичних поглядів під час виконання посадових обов`язків;

9) прозорості - відкритість інформації про діяльність державного службовця, крім випадків, визначених Конституцією та законами України;

10) стабільності - призначення державних службовців безстроково, крім випадків, визначених законом, незалежність персонального складу державної служби від змін політичного керівництва держави та державних органів.

Пункт 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII визначає, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Відповідно до частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення має право поворотного прийняття на службу за його заявою, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

З аналізу наведених норм слідує, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема, у разі скорочення чисельності або штату державних службовців є відсутність можливості пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі. При цьому, відповідне звільнення допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть, бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та другою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Як вбачається з матеріалів справи, Кремінською районною державною адміністрацією Луганської області 15.05.2018 прийнято розпорядження № 601 «Про затвердження структури Кремінської районної державної адміністрації» до якої, зокрема, входив відділ житлово-комунального господарства, будівництва, інфраструктури та надзвичайних ситуацій (том 1 арк. спр. 126-127).

01.04.2019 Кремінською районною державною адміністрацією Луганської області прийнято розпорядження № 226 «Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 15.05.2018 № 601» до якої, зокрема, входив відділ житлово-комунального господарства, будівництва, інфраструктури та надзвичайних ситуацій (том 1 арк. спр. 169).

22.11.2019 Луганською обласною військово-цивільною адміністрацією прийнято розпорядження від № 946 «Про оптимізацію структури та чисельності працівників районних державних адміністрацій, визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень голови облдержадміністрації керівника обласної військово-цивільної адміністрації», яким затверджений розподіл чисельності працівників районних державних адміністрацій (том 1 арк. спр. 128-129).

05.02.2020 тимчасовою комісією з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення проведено засідання, результати якого оформлені протоколом від 05.02.2020 № 2.

Зі змісту вказаного протоколу вбачається, що комісією розглянуті пропозиції стосовно кандидатур на посади нової структури райдержадміністрації, зокрема, рекомендовано суб`єкту призначення перевести на посаду начальника відділу житлово-комунального призначення господарства, містобудування, архітектури та цивільного захисту управління житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Кремінської районної державної адміністрації Луганської області ОСОБА_5 , яка станом на 05.02.2020 займала посаду начальника відділу містобудування та архітектури Кремінської районної державної адміністрації Луганської області (том 1 арк. спр. 104-112).

При цьому, зі змісту даного протоколу зовсім не можливо встановити підстави обґрунтованості надання переважного права на переведення зазначеної особи у відповідний відділ.

Також у даному протоколі зовсім не зазначено про підстави неможливості надання рекомендації позивачу для переведення у новостворений відділ або до інших відділів з урахуванням освіти, кваліфікації, досвіду тощо останнього.

Тобто, на засіданні вказаної комісії питання щодо визначення переважного права на залишення на роботі або відсутності такого права у ОСОБА_1 не виносилось, не з`ясовувалось та не розглядалось.

10.02.2020 відповідачем затверджені штатні розписи на 2020 рік, зокрема, відділу житлово-комунального господарства, будівництва, інфраструктури та надзвичайних ситуацій Кремінської районної державної адміністрації Луганської області. Вказаний штатний розпис введено в дію з 01.01.2020, до складу якого входили: начальник відділу, головний спеціаліст, головний спеціаліст з питань цивільного захисту, провідний спеціаліст (том 1 арк. спр. 174).

Крім того, 10.02.2020 відповідачем затверджена нова редакція штатного розпису на 2020 рік управління житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Кремінської районної державної адміністрації Луганської області, до структури якого входять відділи: відділ житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури та цивільного захисту, відділ інфраструктури та інвестиційного розвитку, сектор екології, природних ресурсів та захисту довкілля (том 1 арк. спр. 17).

26.02.2020 Кремінською районною державною адміністрацією Луганської області прийнято розпорядження № 22к про переведення ОСОБА_6 , начальника відділу містобудування та архітектури Кремінською районної державної адміністрації Луганської області головного архітектора з 01.03.2020 на рівнозначну посаду начальника відділу житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури та цивільного захисту управління житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Кремінської районної державної адміністрації Луганської області - головного архітектора (том 1 арк. спр. 211).

Таким чином, станом на час надання ОСОБА_1 повідомлення від 09.12.2019 про наступне звільнення з 28.02.2020 з посади начальника відділу житлово-комунального господарства, будівництва, інфраструктури та надзвичайних ситуацій Кремінської районної державної адміністрації Луганської області на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку зі змінами у структурі та скороченням чисельності працівників райдержадміністрації, згідно розпорядження голови районної державної адміністрації від 02 грудня 2019 року № 1475 «Про оптимізацію структури райдержадміністрації та внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 15 травня 2018 року № 601» до структури Кремінської районної державної адміністрації Луганської області входив вказаний вище відділ, у якому займав посаду начальника відділу позивач.

При цьому, відповідачем суду не надано жодних доказів в підтвердження затвердження штатного розпису станом на час надання позивачу вказаного вище повідомлення від 09.12.2019 щодо новоствореного відділу житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури та цивільного захисту управління житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Кремінської районної державної адміністрації Луганської області, начальником якого є головний архітектор.

Тобто, судом встановлено, що станом на час надання ОСОБА_1 зазначеного вище повідомлення штатний розпис на 2020 рік управління житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля, який вводився в дію з 01.03.2020, затверджений лише 10.02.2020.

Крім того, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 був членом профспілкової організації, що підтверджується заявою позивача від 25.01.2016 про надання згоди на утримання членських профсоюзних внесків з заробітної плати (том 1 арк. спр. 234).

Відповідно до частин першої-п`ятої, восьмої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

У разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

В ході розгляду справи суд ухвалою від 11.08.2020 зобов`язував відповідача надати докази в підтвердження погодження профспілковою організацією Кремінської районної державної адміністрації Луганської області звільнення (скорочення) ОСОБА_1 з займаної посади.

Проте, відповідачем на виконання ухвали суду від 11.08.2020 вказаних вище доказів не надано та під час розгляду справи відповідачем не спростовано доводів позивача стосовно відсутності надання відповідної згоди профспілковою організацією Кремінської районної державної адміністрації Луганської області на звільнення позивача.

Також, судом встановлено, що відповідачем в порушення положень пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», статей 40, 49-2 КЗпП України, одночасно з попередженням про звільнення та під час звільнення ОСОБА_1 не було запропоновано іншої рівноцінної посади в управлінні житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Кремінської районної державної адміністрації Луганської області, або іншу роботу (посаду) у цьому державному органі, що відповідає кваліфікації, освіті, досвіду тощо останнього.

Враховуючи, що положеннями пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», статей 40, 49-2 КЗпП України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) чітко закріплено обов`язок для відповідача одночасно з попередженням про звільнення позивача, запропонувати іншу рівноцінну роботу (посаду) у цьому державному органі, що відповідає кваліфікації, освіті, досвіду тощо останнього, проте відповідачем без урахування вказаних підстав та критеріїв, без винесення питання на розгляд тимчасової комісії з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення проведено засідання, прийнято рішення про звільнення позивача з займаної посади, судом визнаються незмістовними посилання відповідача щодо відсутності вакантних посад у райдержадміністрації, а також неможливості надання пропозиції стосовно вакантних посад голови райдержадміністрації, начальника відділу освіти райдержадміністрації.

Крім того, доводи відповідача щодо відсутності обов`язку у зв`язку із внесенням змін до статті 49-2 КЗпП України пропонувати працівникові іншу роботу, а відповідно визначати переважне право в залишенні на роботі, судом визнаються необґрунтованими, оскільки статтею 4 Закону № 889-VIII визначено, що державна служба здійснюється з дотриманням принципу верховенства права - забезпечення пріоритету прав і свобод людини і громадянина відповідно до Конституції України, що визначають зміст та спрямованість діяльності державного службовця під час виконання завдань і функцій держави, та статтею 43 Конституції України закріплено, що державою створюються умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантується захист від незаконного звільнення. Отже, попри внесення змін до чинного законодавства України за роботодавцем зберігається обов`язок щодо забезпечення умов для повного здійснення громадянами права на працю та гарантії захисту від незаконного звільнення.

Відповідно до пунктів 18-19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статтею 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм; законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 3 ст. 36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де зберіглося його попереднє місце роботи.

Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

В усіх випадках звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій.

Оскільки судом достовірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що станом на час надання ОСОБА_1 повідомлення від 09.12.2019 про наступне звільнення, штатний розпис на 2020 рік управління житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля, який вводився в дію з 01.03.2020, не затверджений, одночасно з вказаним попередженням позивачу не було запропоновано рівноцінної посади (роботи) у цьому державному органі, що відповідає кваліфікації, освіті, досвіду тощо останнього, та відповідачем без надання згоди профспілкого органу на звільнення позивача за ініціативою власника прийнято розпорядження про звільнення, відтак позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими та таким, що слід задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до частин першої, другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини сьомої статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Пункт 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року визначає, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

При цьому, закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235, статті 240-1 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Отже, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Вищенаведене відповідає сталій практиці Верховного Суду, наведеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 по справі №П/9901/101/18 (провадження № 11-217заі18), постановах Верховного Суду від 04.07.2018 по справі № 826/12916/15, від 06.03.2019 по справі № 824/424/16-а, від 13.03.2019 по справі № 826/751/16, від 27.06.2019 по справі № 826/5732/16, від 26.07.2019 по справі № 826/8797/15, від 09.10.2019 по справі № П/811/1672/15, від 12.09.2019 по справі № 821/3736/15-а, від 22.10.2019 по справі № 816/584/17, від 15.04.2020 по справі № 826/5596/17, від 19.05.2020 по справі № 9901/226/19.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 по справі Олександр Волков проти України (Заява № 21722/11), звертаючи увагу на необхідність поновлення особи на посаді як спосіб відновлення її порушених прав зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Враховуючи той факт, що власник одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний був запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, тобто вжити усіх заходів для переведення працівника за його згодою на іншу роботу та забезпечити право рівного доступу громадянина до державної служби, що базується на його особистих якостях та досягненнях, ОСОБА_1 повинен бути поновлений на посаді начальника відділу житлово-комунального господарства, будівництва, інфраструктури та надзвичайних ситуацій Кремінської районної державної адміністрації Луганської області, з одночасним стягненням з Кремінської районної державної адміністрації Луганської області на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 04.03.2020 по день винесення судового рішення.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Законом України від 14.09.2006 року № 137-V ратифіковано Європейську соціальну хартію (переглянуту). Відповідно до пункту 1 частини 1 Хартії, кожна людина повинна мати можливість заробляти собі на життя професією, яку вона вільно обирає.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок), який застосовується у випадку виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Абзацом 3 пункту 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно з пунктом 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 січня 2014 року №21-395а13.

В рішенні у справі "П`єрсак проти Бельгії" ЄСПЛ зазначив, що він виходитиме з того принципу, що заявник має бути, по можливості, повернений у становище, в якому б він перебував, якби не була порушена стаття 6 Конвенції, таким чином підкреслюючи верховенство обов`язку відновлення status quo ante.

Згідно довідки про середню заробітну плату ОСОБА_1 (том 1 арк. спр. 103) сума нарахованої заробітної плати останнього за січень 2020 року складає 11700,00 гривень, за лютий 2020 року складає 12827,52 гривень.

Усього за останні 2 календарні місяці роботи позивач отримав 24527,52 гривень.

Кількість відпрацьованих робочих днів у січні 2020 року - 21, у лютому 2020 року 11. Усього 33 дні.

При цьому, зі змісту вказаної довідки про заробітну плату позивача вбачається, що до виплати за лютий 2020 року увійшла допомога з тимчасової непрацездатності у сумі 6392,52 гривень.

Тобто, усього за останні 2 календарні місяці роботи позивач отримав 18135 гривень.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 8.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Таким чином, даним пунктом визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, не враховуються допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Отже, середньоденний заробіток позивача складає 549,54 гривень (18135/33).

Кількість днів вимушеного прогулу позивача складає 203 робочих днів.

Таким чином середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу складає 111556,62 гривень (549,54х203), який суд вважає необхідним стягнути з Кремінської районної державної адміністрації Луганської області.

У відповідності з пункту 2 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Питання про судові витрати не вирішується у зв`язку з їх відсутністю (позивач звільнений від сплати судового збору згідно Закону України Про судовий збір, а вимог про відшкодування інших судових витрат не заявляв).

З огляду на викладене, на підставі статей 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Кремінської районної державної адміністрації Луганської області (ідентифікаційний код: 04051520, місцезнаходження юридичної особи: Луганська область, місто Кремінна, вулиця Банкова, 1) про визнання протиправними дії, протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати протиправними дії Кремінської районної державної адміністрації Луганської області щодо звільнення ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Кремінської районної державної адміністрації Луганської області від 26 лютого 2020 року № 20к Про звільнення ОСОБА_3 .

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу житлово-комунального господарства, будівництва, інфраструктури та надзвичайних ситуацій Кремінської районної державної адміністрації Луганської області з 04 березня 2020 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу житлово-комунального господарства, будівництва, інфраструктури та надзвичайних ситуацій Кремінської районної державної адміністрації Луганської області з 04 березня 2020 року.

Стягнути з Кремінської районної державної адміністрації Луганської області (ідентифікаційний код: 04051520, місцезнаходження юридичної особи: Луганська область, місто Кремінна, вулиця Банкова, 1) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 111556 (сто одинадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят шість) гривень 62 копійки, з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Кремінської районної державної адміністрації Луганської області суми заробітної плати за місяць в розмірі 9067 (дев`ять тисяч шістдесят сім) гривень 50 копійок, з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Є.О. Кисельова