Справа № 440/5994/20
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/5994/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Канигіної Т.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:

21.10.2020 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі - Військова частина НОМЕР_1 , відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:
- визнати протиправним рішення військової частини НОМЕР_1 від 16.09.2020 №601/2376, яким відмовлено ОСОБА_1 в нарахуванні та виплаті грошової компенсації за піднайом (найм) житлового приміщення;
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо видачі наказу №270 від 24.10.2019, яким призупинено виплату грошової компенсації за піднайом (найм) житлового приміщення старшому лейтенанту ОСОБА_1 ;
- визнати незаконним і скасувати наказ №270 від 24.10.2019 та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити (-ювати) нарахування та виплату з 01.10.2019 грошової компенсації за піднайом (найм) жилого приміщення старшому лейтенанту ОСОБА_1 .
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначив, що відповідачем безпідставно видано наказ про припинення виплати йому з 01.10.2019 грошової компенсації за піднайом (найм) житлового приміщення, оскільки у власності позивача відсутнє нерухоме майно.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №440/5994/20; вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження; розгляд справи призначено на 18.11.2020; витребувано докази /а.с. 30/.
10.11.2020 до суду надійшли додаткові докази у справі та відзив, у якому представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Свою позицію мотивував посиланням на те, що спірний наказ видано з урахуванням висновків, викладених у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2019 у справі №440/104/19 з огляду на наявну у розпорядженні військової частини інформацію про те, що дружина позивача є власницею 1/4 частини квартири /а.с. 34-40/.
13.11.2020 надійшла відповідь на відзив, у якій позивач підтримав заявлені позовні вимоги /а.с. 42-44/.
Протокольною ухвалою суду від 18.11.2020 розгляд справи відкладено до 09.12.2020, з огляду на неявку відповідача /а.с. 46/.
09.12.2020 до суду від представники позивача та відповідача надійшли заяви про розгляд справи у письмовому провадженні /а.с. 49-50/.
Згідно з частиною дев`ятою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на положення частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до пункту 10 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з протокольною ухвалою суду від 09.12.2020 розгляд адміністративної справи вирішено здійснювати у порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України та проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , що сторони не заперечують.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.01.2019 №26 вирішено виплачувати позивачу з 04.04.2019 грошову компенсацію за піднайом (найм) житлового приміщення у розмірі 2550,00 грн /а.с. 12/.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.10.2019 №270 вирішено призупинити виплату позивачу з 01.10.2019 грошової компенсації за піднайом (найм) житлового приміщення /а.с. 13/. Підставою для прийняття цього наказу зазначено постанову Другого апеляційного адміністративного суду в справі №440/104/19 від 27.08.2019 та рапорт секретаря житлової комісії від 22.10.2019.
Не погодившись з цим наказом, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд дійшов таких висновків.
Згідно з частиною п`ятою статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-ХІІ).
Відповідно до абзаців четвертого, п`ятого частини першої статті 12 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. У разі відсутності можливості розміщення зазначених військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини та сімейних гуртожитках військова частина зобов`язана орендувати для військовослужбовців та членів їх сімей жиле приміщення або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Для військовослужбовців офіцерського складу у разі відсутності службового жилого приміщення військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 №450 затверджений Порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства, за піднайом (найом) ними житлових приміщень (далі - Порядок № 450), яким визначено розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житлових приміщень (далі - грошова компенсація) військовослужбовцям Збройних Сил тощо.
За змістом пункту 4 Порядку №450 грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця: особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - за місцем проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини.
Пунктом 7 Порядку №450 визначено, що виплата грошової компенсації припиняється з дня, наступного за днем: отримання (придбання) військовослужбовцем жилого приміщення; виключення із списків особового складу військової частини, Держспецзв`язку (за винятком військовослужбовців, направлених у складі підрозділів для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки); вибуття військовослужбовця в закордонне відрядження разом із сім`єю; встановлення факту подання військовослужбовцем недостовірної інформації, яка стала підставою для виплати грошової компенсації.
Згідно з пунктом 9 розділу V Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06.09.2018 за № 1020/32472, виплата компенсації за піднайом військовослужбовцям та припинення такої виплати здійснюється на підставі наказу командира військової частини. Компенсація за піднайом виплачується з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту. Виплата компенсації за піднайом припиняється у випадках, встановлених Порядком виплати грошової компенсації.
Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У цій справі предметом спору є правомірність наказу відповідача від 24.10.2019 в частині призупинення виплати позивачу грошової компенсації за піднайом (найм) житлового приміщення.
Виходячи з приписів частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд перевіряє відповідність такого рішення критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень.
Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення органом, що їх видав, конкретних підстав їх прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів їх прийняття.
Належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень є можливим лише у разі достатнього та належного обґрунтування таким суб`єктом підстав та умов, що передували ухваленню рішення.
Невиконання відповідним органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Суд враховує, що мотивуючи фактичну та юридичну підстави для видання спірного наказу. відповідач послався виключно на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2019 у справі №440/104/19.
Однак, суд визнає наведені доводи безпідставними та протиправними з таких підстав.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
З аналізу вищезазначених норм вбачається, що відповідач повинен діяти відповідно до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу "заборонено все, крім дозволеного законом". Застосування такого принципу забезпечує введення владних функцій у законні рамки і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Так, відповідач посилається на судове рішення, яке є індивідуальним актом, що стосується прав та інтересів виключно осіб, які були учасниками справи, та питання про права й обов`язки яких вирішив суд за результатами її розгляду. Позивач не був стороною у справі №440/104/19, у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2019 у зазначеній справі не вирішувалось питання про його права та законні інтереси.
Згідно з частиною п`ятою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Отже, постанова суду апеляційної інстанції не містить обов`язкових для врахування відповідачем висновків щодо застосування норм права, а тому не підлягала врахуванню при вирішенні спірного питання.
Зі змісту постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2019 у справі №440/104/19 вбачається, що висновок про відсутність у позивача у зазначеній справі права на одержання грошової компенсацій за піднайм житла судом зроблений з огляду на встановлений та підтверджений належними доказами у ході судового розгляду справи факт наявності у позивача на праві приватної власності квартири.
Водночас, у цій справі згідно із залученими до матеріалів справи Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №238418692 та №238418077 підтверджено, що за позивачем будь-які речові права на нерухоме майно не зареєстровані.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного наказу, оскільки не надано суду належних та допустимих доказів, що свідчили б про наявність у позивача зареєстрованих прав на нерухоме майно або повідомлення ним недостовірних відомостей під час подання рапорту про виплату грошової компенсації за найм житла.
Оскільки спірний наказ є правовим актом індивідуальної дії, що відповідно до положень пункту 2 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі його неправомірності визнається судом протиправним та скасовується, суд, керуючись приписами частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 24.10.2019 №270 в частині призупинення виплати позивачу з 01.10.2019 грошової компенсації за піднайом (найм) житлового приміщення.
Позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо видання оскарженого наказу та визнання протиправним рішення військової частини НОМЕР_1 від 16.09.2020 №601/2376, яким відмовлено ОСОБА_1 в нарахуванні та виплаті грошової компенсації за піднайом (найм) житлового приміщення, задоволенню не підлягають, оскільки права позивача у спірних правовідносинах порушені самим наказом, який визнаний судом протиправним та скасований.
Також, зважаючи на встановлені у ході розгляду справи фактичні обставини, з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів наявності підстав для припинення виплати позивачу грошової компенсації, суд, з метою ефективного захисту прав позивача, вважає за доцільне зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати позивачу грошову компенсацію за піднайом (найм) жилого приміщення з 01.10.2019.
Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги належить задовольнити частково.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 2, 9, 77, 243-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними, визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 24.10.2019 №270 в частині призупинення виплати ОСОБА_1 з 01.10.2019 грошової компенсації за піднайом (найм) житлового приміщення.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за піднайом (найм) жилого приміщення з 01.10.2019.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.С. Канигіна