Справа № 200/10616/20-а
Суддя: Загацька Т.В.
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2020 р. Справа№200/10616/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Загацька Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні без повідомлення сторін) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) звернулась до суду з адміністративним позовом до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду в Донецькій області (, місцезнаходження: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв Праці, 6), в якому просить:

- визнати протиправними дії Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 10.09.2020 про відмову у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку за нормами ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування через не зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 25.07.1985 по 31.12.1986, з 01.01.1987 по 16.03.1992, з 17.03.1992 по 18.06.1992;

- зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку відповідно до ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із зарахуванням до пільгового страхового стажу періодів роботи з 25.07.1985 по 31.12.1986, з 01.01.1987 по 16.03.1992, з 17.03.1992 по 18.06.1992 на підприємстві Шахта №2 Новогродівська.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що звернулась до відповідача із заявою про призначення пільгової пенсії та відповідачем прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії, у зв`язку з недостатністю пільгового стажу. Позивач вважає, що надала всі належні документи для підтвердження періодів роботи, які підтверджуються записами у трудовій книжці та довідками для підтвердження пільгового стажу, та відповідач таким чином порушує її право на отримання пенсії.

Відповідачем подано до суду відзив на адміністративний позов, в якому останній повністю не погоджується з вимогами позову, просить відмовити у його задоволенні в повному обсязі та зазначає, що до пільгового стажу позивача не зараховано періоди роботи: з 25.07.1985 по 31.12.1986 на підприємстві шахта №2 «Новогродівська», оскільки наявні розбіжності (згідно запису в трудовій книжці позивач працювала кочегаром, а відповідно наданої пільгової довідки вказано професію - зольщик), тому даний період підлягає зустрічній перевірці; з 01.01.1987 по 16.03.1992 на підприємстві шахта №2 «Новогродівська», оскільки в пільговій довідці не вірно вказано позицію професії згідно Постанови КМУ №10 від 26.01.1991 та не вказано на якому виді палива працювала котельня, а згідно переліку професій передбачено машиністи (кочегари) котельних (на вуглі і сланці ( у тому числі зайняті на видаленні золи)); з 17.03.1992 по 18.06.1992 на підприємстві шахта №2 «Новогродівська», оскільки професія «зольщик» переліком професій по Списку №2 згідно Постанови Кабінету Міністрів України №10 від 26.01.1991, яка діяла в період роботи, не передбачена. За таких обставин позивачу відмовлено в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку за нормами п.2 ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу - 08 років. Просив в задоволенні позову відмовити, з підстав відсутності необхідного пільгового стажу у позивача.

Ухвалою суду від 01.12.2020 було прийнято до провадження позовну заяву, відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

За правилами п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчить паспорт НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Судом встановлено, що 09.09.2020 позивач звернулась до відповідача по веб-порталу з заявою про призначення пенсії ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Разом із заявою були надані наступні скан-копії документів: паспорту; ідентифікаційного коду; трудової книжки серії НОМЕР_3 від 06.06.1983; диплома про навчання серії НОМЕР_4 від 17.07.1982; довідки про заробітну плату виданої ДП «Селидіввугілля» ВП шахта 1-3 «Новогродівська» №26/451 від 04.11.2019; історичної довідки виданої ДП «Селидіввугілля» ВП шахта 1-3 «Новогродівська» №26/451 від 05.11.2019; наказів про атестацію робочих місць виданих ДП «Селидіввугілля» ВП шахта 1-3 «Новогродівська» №450 від 28.02.2017; довідки, що підтверджує пільговий характер роботи виданих ДП «Селидіввугілля» ВП шахта 1-3 «Новогродівська» №26/451 від 05.11.2019, №86 від 28.08.2020; довідки виданої Новогродівським дошкільним навчальним закладом «Берізка» №17 від 05.11.2019; свідоцтв про народження серії НОМЕР_5 від 12.04.1984, серії НОМЕР_6 від 23.04.1982; свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_7 від 03.10.1981.

Рішенням Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 10.09.2020 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії через відсутність необхідного пільгового стажу. Зазначено, що до пільгового стажу не зараховано період роботи з 25.07.1985 по 31.12.1986 на підприємстві шахта № 2 «Новогродівська», оскільки є розбіжності, згідно запису в трудовій книжці гр. ОСОБА_1 працювала кочегаром, а відповідно наданої пільгової довідки вказано професію зольщик, тому даний період підлягає зустрічній перевірці. У разі надходження позитивного акту перевірки пільговий стаж буде переглянуто відповідно п.4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 25.11.2005 №22-1 згідно чинного законодавства. Також, до пільгового стажу не зараховано періоди з 01.01.1987 по 16.03.1992 на підприємстві шахта №2 «Новогродівська», оскільки в пільговій довідці не вірно вказано позицію професії згідно Постанови КМУ №10 від 26.01.1991 та не вказано на якому виді палива працювала котельня, а згідно переліку професій передбачено машиністи (кочегари) котельних (на вуглі і сланці (у тому числі зайняті на видаленні золи), з 17.03.1992 по 18.06.1992 на підприємстві шахта №2 «Новогродівська», оскільки професія «зольщик» переліком професій по Списку 2 згідно Постанови Кабінету Міністрів України №10 від 26.01.1991, яка діяла в період роботи, не передбачена. За таких обставин вирішено відмовити гр. ОСОБА_1 в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку за нормами п.2 ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу - 08 років.

Згідно копії трудової книжки позивача від 06.06.1983 серії НОМЕР_3 щодо спірних періодів містяться наступні записи:

№5 - 25.07.1985 переведена машиністом (кочегаром) котельної 3 розряду до енергомеханічного відділу;

№6 - 31.12.1986 звільнена за переводом;

№7 - 01.01.1987 прийнята машиністом (кочегаром) котельної 3 розряду до енергомеханічного відділу;

№8 - 17.03.1992 переведена зольщиком 3 розряду до електро-механічної служби;

№9 - 18.06.1992 звільнена за власним бажанням.

Не погодившись з висновком відповідача щодо відсутності підстав для призначення пенсії позивачу, останній звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд приходить до наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 2 Перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до норм ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування: жінкам на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію до 31.12.2021.

За приписами ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою КМУ від 12.08.1993 №637 встановлено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників.

Суд зазначає, що вищевказаний Порядок, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 №383 затверджено Порядок застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Порядок). Цей Порядок регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пунктів «а», «б» статті 13 та статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до п.3 Порядку, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Таким чином, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка чи відповідні записи у трудовій книжці. Крім того, після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж в період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці. При цьому, значення трудової книжки та результатів атестації як основних документів, що підтверджують пільговий стаж роботи, встановлено Законом України «Про пенсійне забезпечення» (статті 13, 62), і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Суд зауважує, що в трудовій книжці позивача відображено періоди його роботи з 25.07.1985 по 31.12.1986, з 01.01.1987 по 16.03.1992, з 17.03.1992 по 18.06.1992 на підприємстві Шахта №2 Новогродівська.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що посилання відповідача на неможливість включення до стажу спірних періодів роботи позивача є безпідставними, оскільки наявний трудовий стаж позивача підтверджено записами в трудовій книжці, яка є основним документом.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14.04.2018 у справі №164/1993/14-а, від 19.06.2018 у справі №592/5846/17, від 25.09.2018 у справі №242/65/17.

Також суд зазначає наступне, пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Відповідно до ч.3 ст.44 Закону України від 09.07.2003 №1058 Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування органи Пенсійного фонду мають право вимагати від повідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На так і перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Суд не приймає посилання відповідача стосовно не врахування до пільгового стажу позивача періоду роботи з 25.07.1985 по 31.12.1986 на підприємстві шахта №2 «Новогродівська», оскільки є розбіжності, згідно запису в трудовій книжці та наданої пільгової довідки, щодо вказаних професій, з огляду на те, що у наданій позивачем довідці про підтвердження наявного пільгового трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №26/514 від 05.11.2020 зазначено, що у період з 25.07.1985 по 31.12.1986 позивач виконувала гірничі роботи за професією машиніст (кочерг) котельної на дільниці ЕМО-2, на вугіллі, у тому числі зайняті на видаленні золи.

Суд вважає безпідставним посилання позивача на відсутність у наданій позивачем довідці виду палива, на якому працювала котельня, оскільки з наданої позивачем довідки про підтвердження наявного пільгового трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №26/514 від 05.11.2020 зазначено, що у період з 01.01.1987 по 16.03.1992 позивач виконувала гірничі роботи за професією машиніст (кочерг) котельної на дільниці ЕМО, на вугіллі, у тому числі зайняті на видаленні золи. Отже, відмова у зарахуванні зазначеного періоду роботи до пільгового стажу позивача є безпідставною.

Щодо неврахування до пільгового стажу позивача періоду роботи з 17.03.1992 по 18.06.1992 на підприємстві шахта №2 «Новогродівська», оскільки професія «зольщик» переліком професій по Списку 2 згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 10 від 26.01.1991, яка діяла в період роботи, не передбачена, суд зазначає наступне.

Крім записів в трудовій книжці, матеріали справи містять довідку про підтвердження наявного пільгового трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №26/514 від 05.11.2020, якою підтверджується, що позивач працював за професією зольщик на дільниці ЕМС, на вугіллі, у тому числі зайняті на видаленні золи.

На думку суду, недоліки в оформленні певних документів, не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на належну їй пенсію.

Суд зазначає, що на підставі ч.3 ст.44 Закону України від 09.07.2003 №1058 Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування Пенсійним фондом може бути проведена перевірка дотримання вимог законодавства у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з питання достовірності документів наданих для призначення (перерахунку) пенсій.

Крім того, процедура подання документів для оформлення пенсій визначається Порядком №22-1.

Пунктом 4.1. Порядку №22-1 визначено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження (п.4.7 Порядку 22-1).

З урахуванням п.4.2. Порядку, при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Аналіз викладених правових норм свідчить про право пенсійного органу вимагати у відповідний строк, в тому числі у фізичних осіб, подання необхідних документів, передбачених законодавством.

З урахуванням наведеного та встановлених обставин, суд приходить до висновку, що у даній справі відповідач, як суб`єкт владних повноважень, приймаючи спірне рішення використав повноваження не з метою, з якою це повноваження надано; не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); без дотриманням принципу рівності перед законом, дискримінаційно; без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Наведена правова позиція цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 07.02.2019 у справі №699/155/17, від 26.02.2019 у справі №497/2223/16-а.

При вирішені цього спору суд керується ч.2 ст.2 КАС України, в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, критерій "прийняття рішень, вчинення (не вчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України" - за змістом випливає з принципу законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України: "Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України".

З урахуванням наведеного та встановлених обставин, суд приходить до висновку, що у даній справі відповідач, як суб`єкт владних повноважень, приймаючи спірне рішення використав повноваження не з метою, з якою це повноваження надано; не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); без дотриманням принципу рівності перед законом, дискримінаційно; без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Наведена правова позиція цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 07.02.2019 у справі №699/155/17, від 26.02.2019 у справі №497/2223/16-а.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення відповідача від 10.09.2020 складено без врахування розтлумачених критеріїв, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку відповідно до ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із зарахуванням до пільгового страхового стажу періодів роботи з 25.07.1985 по 31.12.1986, з 01.01.1987 по 16.03.1992, з 17.03.1992 по 18.06.1992 на підприємстві Шахта №2 Новогродівська, суд зазначає наступне.

За ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 (заява №38722/02).

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Дана правова позиція узгоджується з позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15.

У вказаному рішенні Верховний Суд України наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалось примусове виконання рішення.

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні ст.13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року №21-87а13.

Частиною 1 ст.5 КАС України встановлено: кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За унормуванням п.7 ч.2 ст.245 КАС України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п.4 ч.2 ст.245 КАС України.

За приписами ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи наведене, суд вважає, що для повного та ефективного захисту порушених прав позивача необхідним є задоволення позовних вимог у цій частині.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправними дії Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 10.09.2020 про відмову у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку за нормами ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування через не зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 25.07.1985 по 31.12.1986, з 01.01.1987 по 16.03.1992, з 17.03.1992 по 18.06.1992, на думку суду, дії відповідача самі по собі прав позивача не порушували, оскільки знайшли своє вираження у відповідному рішенні відповідача від 10.09.2020, скасування якого буде належним та достатнім способом захисту порушених прав позивача.

Суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

Частиною 1 ст.72 КАС України визначено, що, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача підлягає відшкодуванню сума судового збору, а саме у розмірі 840,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (85400, Донецька обл., м. Селидове, вул. Героїв Праці, буд. 6, ) про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 10.09.2020.

Зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.09.2020 про призначення пенсії на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку відповідно до ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні та зарахувати до пільгового стажу періоди роботи з 25.07.1985 по 31.12.1986, з 01.01.1987 по 16.03.1992, з 17.03.1992 по 18.06.1992 на підприємстві Шахта №2 Новогродівська.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Повне судове рішення складено 28.12.2020.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Т.В.Загацька