Справа № 380/7181/20
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/7181/20 пров. № А/857/14388/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Шинкар Т.І., Онишкевича Т.В.

з участю секретаря судового засідання: Смолинця А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року (постановлена головуючим-суддею Гуликом А.Г. у м. Львові, дата складення повного тексту судового рішення 07 жовтня 2020 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради (за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватного підприємство «І.Куш») про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправними дії Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради (далі Управління, відповідач) по внесенню в п.2.4 містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво ПП « ОСОБА_2 » багатоквартирного житлового будинку з вбудованими громадськими приміщеннями та підземним паркінгом на АДРЕСА_1 , затверджених рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №191 від 06.03.2020 відстаней в 9 м та 10 м до існуючих будівель з південної сторони сусідньої ділянки, в пункті 2.4 містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво ПП « ОСОБА_2 » багатоквартирного житлового будинку з вбудованими громадськими приміщеннями та підземним паркінгом на АДРЕСА_1 , затверджених рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №191 від 06.03.2020 скасувати записи 10 м до існуючих будівель з південної сторони сусідньої ділянки, 9 м до існуючих будівель з південної сторони сусідньої ділянки та зобов`язати Управління внести у вказаний пункт містобудівних умов та обмежень запис, зокрема, 50,5 м до існуючого садибного будинку на АДРЕСА_2 , що знаходиться з південної сторони від проектованої будівлі №2.

05.10.2020 ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії пункту 2.4 містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво ПП «І.Куш» багатоквартирного житлового будинку з вбудованими громадськими приміщеннями та підземним паркінгом на АДРЕСА_1 , затверджених рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №191 від 06.03.2020 в частині встановлення мінімально допустимих відстаней від об`єкта, що проектується, існуючих будинків та споруд, зокрема, 10 м до існуючих будівель з південної сторони сусідньої ділянки та 9 м до існуючих будівель з південної сторони сусідньої ділянки, а також заборони виконання ПП «І.Куш» підготовчих та будівельних робіт для спорудження об`єкта «Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими громадськими приміщеннями та підземним паркінгом на вул. Пасічній 84 (будинок №2 на генплані) у м. Львові», як такого, що не відповідає вимогам п.6.1.22 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій».

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач покликається на те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до будівництва громіздкої споруди з підземним паркінгом висотністю 50,5 метрів в 16 поверхів, здійснене з істотним порушенням містобудівного законодавства. Позивач також вважає, що оспорюваний пункт містобудівних умов та обмежень є очевидно протиправним, що свідчить про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 07.10.2020 у задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить її скасувати та постановити нове судове рішення, яким забезпечити позов.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що процесуально доцільним є застосування забезпечення позову саме на даній стадії судового процесу та в межах даної справи, що дасть змогу запобігти вкрай несприятливим та небезпечним наслідкам, що випливають із зведення багатоквартирного будинку висотою 50,50 м на відстані всього 10 м від місця розташування його житлового будинку, а тому забезпечення позову відповідає критерію співмірності. Вжиття заходів забезпечення позову не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті. Крім того, Львівським окружним адміністративним судом проігноровано другий захід забезпечення позову про застосування якого він просив, зокрема, заборони виконання ПП «І.Куш» підготовчих будівельних та будівельних робіт для спорудження вказаного об`єкту. Такий спосіб забезпечення позову випливає з першого та дозволяє уникнути завдання непоправної шкоди як його правам та інтересам на повноцінне життєве середовище та якнайкращі умови життєдіяльності у якості власника частини індивідуального житлового будинку, так і завдання шкоди його майну, яке перебуває під реальною загрозою.

Відповідач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов від третьої особи ПП «І.Куш», вказується на законність оскаржуваної ухвали та відповідність її нормам матеріального та процесуального права, а тому тертя особа просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та його представника Дмитрука М.О., які підтримали апеляційну скаргу, представника третьої особи Ящинського А.Л., який заперечував проти її задоволення, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційних скарг в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав, оскільки позивачем не доведено дійсну наявність обставин, які передбачені у частині 2 статті 150 КАС України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо : 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (ч.2 ст.150 КАС України).

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, а тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно Рекомендації №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта, його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 по справі №826/8556/17, яка в силу положень ч.5 ст.242 КАС України враховується при розгляді даного питання.

При цьому, колегія суддів зазначає, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин, як очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Обґрунтовуючи клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, позивач зазначив, що підставою забезпечення позову шляхом зупинення дії оспорюваного у цій справі рішення та заборони ПП « ОСОБА_2 » проводити будь-які будівельні роботи об`єкта «Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими громадськими приміщеннями та підземним паркінгом на вул. Пасічній 84 (будинок №2 на генплані) у м. Львові» до завершення розгляду даної справи є наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення у справі та ускладнить їх відновлення.

Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Поряд з цим, предметом судового розгляду у справі є акт індивідуальної дії, яким затверджено містобудівні умови та обмеження.

Пунктом восьмим частини першої статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - це документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Містобудівні умови та обмеження є складовою вихідних даних, отримання яких є необхідною умовою для набуття власниками земельних ділянок або землекористувачами права на забудову земельної ділянки. Містобудівні умови та обмеження є видом містобудівної документації та визначають комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва, та є лише першим етапом легалізації початку проектування та будівництва об`єктів.

Тобто, отримання містобудівних умов та обмежень не дає права замовнику для початку проведення будівельних робіт. Відтак, вжиття заходів забезпечення не є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на те, що можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Чинне законодавство передбачає можливий захист порушеного права, в тому числі, шляхом відшкодування шкоди, заподіяної вчиненими протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, що свідчить про наявність механізмів для відновлення порушених прав, якщо таке буде встановлено при вирішенні спору по суті.

Аналізуючи зміст заяви про забезпечення позову, колегія суддів звертає увагу на те, що всупереч вимогам ст.ст.73, 74 КАС України позивачем не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження її обґрунтованості.

Позивачем не обґрунтовано також, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів, про які він зазначає у заяві або що для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

У питанні вжиття заходів забезпечення позову у подібних правовідносинах Верховний Суд сформував сталу правову позицію щодо застосування норм процесуального права, яка полягає в наступному : «Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте суд звертає увагу, що відповідно до статті 150 КАС зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі».

Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 по справі №826/16509/18, від 26.12.2019 по справі №640/13245/19, від 20.03.2019 по справі №826/14951/18.

Колегія суддів зазначає, що вказані заявником наявні ознаки протиправності оспорюваного рішення є передчасними та не можуть вважатись підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки вони підлягають оцінці під час судового розгляду справи по суті вимог.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 21.11.2018 по справі №826/8556/17, від 26.03.2020 по справі №340/2179/19, від 26.03.2020 по справі №340/2179/19.

З огляду на зазначені обставини та вказані правові норми, колегія суддів вважає, що з поданої до суду заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову не вбачається правових підстав для її задоволення.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову в даній справі.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів вважає, що доводи скаржника на законність прийнятої ухвали не впливають і висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак, подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 150, 310, 315, 316, 321, 322, 328 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року по справі №380/7181/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді Т. І. Шинкар
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 24.12.2020.