Справа № 640/7412/20
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7412/20 Суддя (судді) першої інстанції: Аверкова В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г. В.

суддів: Парінова А.Б., Мєзєнцева Є.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 вересня 2020року

у справі № 640/7412/20 (розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи)

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2020 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся представник ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) адвокат Вадим Меламед з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (надалі - відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними, дискримінаційними та скасувати рішення відповідача про незаконну відмову у виплаті пенсії на визначений позивачем банківський рахунок, в тому числі якщо воно було прийнято, але не передано позивачу;

- визнати дії відповідача по невиплаті пенсії позивача на визначений ним банківський рахунок протиправними та дискримінаційними;

- визнати бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії позивачу на з 14 липня 2017 року протиправною та дискримінаційною;

- зобов`язати відповідача виплатити на визначений позивачем банківський рахунок усі недоотримані позивачем пенсійні виплати з урахуванням всіх підвищень з 14 липня 2017 року до фактичного виконання відповідачем рішення по цій справі з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів на усі несвоєчасно виплачені суми позивача, починаючи з 14 липня 2017 року до їх фактичної виплати та продовжити виплату пенсії позивачу на банківський рахунок довічно.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва відповідача зобов`язано поновити виплату пенсії позивачу з 14 листопада 2017 року на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі з проведенням індексації та компенсації втрати частини доходів, проте, відповідачем протиправно відмовлено позивачу у поновленні пенсійних виплат та перерахуванні на банківський рахунок.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 вересня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням щодо відмови у задоволенні позовних вимог позивачем (надалі - апелянт ) подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 вересня 2020 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не досліджено матеріали справи та не встановлено, що позивачем подано заяву про виплату пенсії, а отже твердження суду першої інстанції про відсутність такої заяви є необґрунтованими.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач з 1997 року виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року, в адміністративній справі №826/7437/18 відповідача зобов`язано поновити позивачу пенсію за віком з 14 листопада 2017 року на підставі документів, що знаходяться в його пенсійній справі з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів. Рішення суду набрало законної сили 04 грудня 2018 року.

Представником позивача на адресу відповідача 28 січня 2020 року направлено заяву про виконання рішення суду шляхом поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з 14 листопада 2017 року.

Листом від 10 лютого 2020 року №2600-0402-8/12457 позивача повідомлено про повернення без виконання заяви, оскільки для перерахування пенсії до вибраної банківської установи потрібно звернутися до органу ПФУ з відповідними документами особисто або подати заяву через обрану установу банку.

Позивач не погоджуючись з відмовою відповідача у поновленні пенсії, звернувся до адміністративного суду з позовною заявою.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, позивачем не доведено факту звернення до відповідача з заявою про виплату пенсії з зазначенням реквізитів банківського рахунку за формою, встановленою додатком №1 до Порядку №1569, що, в свою чергу, дозволяє дійти висновку про відсутність правових підстав для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, порядок нарахування та виплати пенсії регламентовано Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 (надалі - Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року (надалі - Закон № 1058-IV).

В силу ст.1 Закону № 1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземці та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію нарівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міждержавними угодами. Пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами. У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

За змістом ч. 1 ст. 44 Закону Закон № 1058-IV, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Згідно положень ст. 51 Закону № 1058-ІV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Разом із тим, рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 р. у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пункт 2 частини першої статті 49 і друге речення статті 51 Закону № 1058-IV щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов`язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

З аналізу зазначених норм права встановлено, що з 07 жовтня 2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону № 1058-ІV з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 цього Закону.

У відповідності до ч . ч. 1, 2 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

За таких обставин, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Тобто, пенсіонер України, проживаючи в іншій державі, як громадянин України має такі ж самі конституційні права, як і громадяни України, які проживають на території України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання громадянина України.

Так, механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, об`єднаними управліннями (далі - органи Пенсійного фонду), головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві та структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення), а також інших грошових виплат, що фінансуються органами соціального захисту населення за рахунок відповідних бюджетів (далі - пенсія та грошова допомога), шляхом зарахування на поточні рахунки одержувачів пенсії та грошової допомоги (далі - одержувачі) в уповноважених банках визначений Порядком виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року №1596 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2016 року №662) (надалі - Порядок №1596).

У відповідності до пункту 4 Порядку №1596 виплата пенсій та грошової допомоги відповідно до цього Порядку здійснюється за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувачів в населених пунктах у межах України, в яких функціонують вибрані одержувачами уповноважені банки, їх відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо) (далі - установи уповноважених банків).

Пунктом 10 цього ж Порядку передбачено, що заява про виплату пенсії або грошової допомоги (додаток 1) подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду чи органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України або приймається органом Пенсійного фонду чи органом соціального захисту населення від установи уповноваженого банку.

Заяви приймаються за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу і підтверджує її вік, та документа, визначеного законодавством, для з`ясування місця її проживання, і реєструються в установленому порядку.

Отже з аналізу вищезазначених норм права вбачається, що виплата визначена рішенням суду пенсіїпозивачу, останній може реалізувати, шляхом подання заяви особисто до органу ПФУ або через установу уповноваженого банку при пред`явленні паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу і підтверджує її вік, та документа, визначеного законодавством, для з`ясування місця її проживання.

В матеріалах справи міститься копія паспорта ОСОБА_1 № НОМЕР_1 дата видачі 02.07.1997 року дійсний до 02.07.2007 року та згідно запису на паспорті дію якого продовжено до 02.07.2017 року (стор. 20 том І).

Відповідач звернув увагу, що дія паспорту закінчилася, а отже встановити станом на 2020 року чи дійсно дана особа є громадянином України та чи жива дана особа не можливо.

Крім того, судом першої інстанції звернуто увагу, що позивачу у відповідь на заяву його представника від 31 жовтня 2019 року №6031 листом від 10 лютого 2020 року №2600-0402-8/2457 запропоновано для перерахування пенсії до вибраної позивачем банківської установи звернутися до органу Пенсійного фонду з відповідними документами особисто або подати заяву через обрану установу банку у відповідності до визначеної положеннями п.10 Порядку №1596.

Колегією суддів досліджено матеріали справи та встановлено, що відповідачем не було прийнято рішення про відмову в поновленні права позивача на отримання пенсії, а зазначено про необхідність подання документів, оскільки ті документи, які наявні в матеріалах справи не надають можливість Пенсійному фонду на поновлення виплати пенсії на банківський рахунок.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правомірно зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій по невиплаті пенсії на визначений позивачем банківський рахунок та бездіяльності щодо невиплати пенсії з 14 листопада 2017 року, оскільки матеріалами справи не підтверджується дотримання позивачем вимоги чинного законодавства щодо подання до органу Пенсійного фонду України заяви про виплату пенсії за формою, встановленою додатком №1 до Порядку №1596 та документа на підтвердження громадянства України (паспорт).

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позивач не позбавлений права звернутися до Пенсійного фонду з заявою визначеної положеннями п. 10 Порядку №1596, а саме подавши заяву особисто (пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу і підтверджує її вік) до органу ПФУ або через установу уповноваженого банку.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Г. В. Земляна

Судді: А. Б. Парінов

Є. І. Мєзєнцев