Справа № 140/15037/20
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року ЛуцькСправа № 140/15037/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Волинській області про визнання протиправним та скасування припису,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернулася з позовом до Управління Держпраці у Волинській області про визнання протиправним та скасування припису про усунення виявлених порушень №ВЛ 1529/407/АВ/П від 06.10.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами інспекційного відвідування інспектором Управління Держпраці у Волинській області Корчмарчук О.В. були виявлені порушення, а саме: при звільненні ОСОБА_2 не виплачені всі суми, що належали йому від ФОП ОСОБА_1 , чим порушена вимога частини першої статті 116 КЗпП України, про що складено акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю від 06.10.2020 №ВЛ 1529/407/АВ та винесено припис про усунення виявлених порушень №ВЛ 1529/407/АВ/П від 06.10.2020. Не погоджуючись із винесенням припису, позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що 20.05.2020 до Управління Держпраці у Волинській області звернувся ОСОБА_2 про порушення ФОП ОСОБА_1 його трудових прав, а саме законодавства про працю в частині оплати праці та видачі трудових книжок. Дане звернення стало підставою для проведення позапланового заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування, у відповідності до вимог Закону, з урахуванням пунктів 2-4 Порядку №823.

29.09.2020 наказом Управління Держпраці у Волинській області №394-і було призначено проведення заходу державного нагляду (контролю) у формі інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_1 за зверненням ОСОБА_2 . Згідно направлення на проведення заходу державного нагляду (контролю) у формі інспекційного відвідування від 29.09.2020 №394, на інспекційне відвідування до ФОП ОСОБА_1 направлено головного державного інспектора ОСОБА_3 . В період з 05.10.2020 по 06.10.2020 головним державним інспектором Корчмарчук О.В. було проведено інспекційне відвідування, за результатом якого, згідно частини 6 статті 7 Закону, складено акт інспекційного відвідування від 06.10.2020 №ВЛ 1529/407/АВ.

Представник відповідача зазначила, що згідно абзацу 10 частини 6 статті 7 Закону, якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями. Натомість, акт інспекційного відвідування від 06.10.2020 №ВЛ 1529/407/АВ підписано ФОП ОСОБА_1 без зауважень, що підтверджується відміткою в акті інспекційного відвідування, яка посвідчена її особистим підписом - «зауважень до акту не маю». Представник відповідача звертає увагу суду на те, що оскаржуваний припис видано на підставі акта інспекційного відвідування, який підписано позивачем без зауважень.

Представник відповідача вказала, що друга частина припису щодо порушення вимог частини першої статті 115 КЗпП України не оскаржується позивачем, а відтак припис не може бути скасованим в повному обсязі. 21.10.2020 відповідачем було отримано лист ФОП ОСОБА_1 від 08.10.2020, в якому у відповідь на припис про усунення виявлених порушень від 06.10.2020 № ВЛ 1529/407/АВ/П, повідомляється про спробу усунення порушення вимог частини першої статті 116 КЗпП України, а також до листа додано квитанцію від 08.10.2020 про грошовий переказ від ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 . Вважає, що ФОП ОСОБА_1 порушено вимоги частини першої статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення - 09.07.2020 ОСОБА_2 не проведено виплату всіх належних йому коштів. При цьому, факт невиплати всіх належних ОСОБА_2 коштів позивачем визнається.

Порушення підтверджується зібраними в ході інспекційного відвідування документами:

- заявою ОСОБА_2 від 20.05.2020;

- наказом про припинення трудового договору від 09.07.2020 №19;

- відомістю на виплату готівки №НЗП-000014 за липень 2020 року, в якій відсутній підпис ОСОБА_2 про одержання коштів;

- відомістю на виплату готівки №НЗП-000008 за квітень 2020 року, в якій відсутній підпис ОСОБА_2 про одержання коштів;

- відомістю на виплату готівки №НЗП-000007 за березень 2020 року, в якій відсутній підпис ОСОБА_2 про одержання коштів;

- розрахунково-платіжними відомостями №НЗП-000014, №НЗП-000008, №НЗП-000007 за березень, квітень, липень 2020 року;

- відповіддю на припис від 08.10.2020;

- квитанцією від 08.10.2020 про грошовий переказ від ФОП ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

Зазначила, що ФОП ОСОБА_1 порушено строки виплати заробітної плати в розмірі 5 440,28 грн. відповідно до вимог частини першої статті 115 КЗпП України, станом на 06.10.2020 ОСОБА_2 не виплачена заробітна плата за березень та квітень 2020 року.

Представник відповідача вважає, що факт порушення строків виплати заробітної плати позивачем не спростовується. В свою чергу, припис в частині усунення порушення частини першої статті 115 КЗпП України не оскаржується. Згідно із квитанцією про грошовий переказ від ФОП ОСОБА_1 ОСОБА_2 , 08.10.2020 ФОП ОСОБА_1 було здійснено спробу виплатити заборговану заробітну плату, проте докази отримання грошового переказу ОСОБА_2 на час подання відзиву в Управління Держпраці у Волинській області відсутні. Зазначив, що припис інспектора праці є вимогою, яка є обов`язковою для виконання суб`єктом господарювання. З наведених підстав, просив в задоволенні адміністративного позову відмовити.

У відповіді на відзив ФОП ОСОБА_1 заперечує проти тверджень відповідача, що сума в розмірі 5 440,28 грн. є заробітною платою, яка не виплачена з порушенням строків. Оскільки, здійснити виплату працівникові заробітної плати позивач не могла у зв`язку із тим, що ОСОБА_2 не вийшов на роботу. Зазначене підтверджується актом від 13.04.2020 про відсутність працівника 13.04.2020 на робочому місці, із цієї дати 13.04.2020 працівник ОСОБА_2 більше не вийшов на роботу жодного дня. В подальшому були складені акти про його відсутність на роботі, зокрема, акт від 20.05.2020, яким зафіксовано невихід на роботу водія з 13.04.2020 по 20.05.2020 та акт від 09.07.2020, яким зафіксовано невихід на роботу водія з 13.04.2020 по 09.07.2020. Тому, оскільки працівник з 13.04.2020 не вийшов на роботу, його заробітна плата була йому не виплачена. Про вказані обставини було повідомлено перевіряючого інспектора праці та надано докази того, що позивач намагалася з`ясувати причини невиходу, а також повідомляла працівника про те, що йому до виплати належить заробітна плата.

Позивач зазначила, що листами від 20.05.2020, від 09.07.2020 повідомляла працівника про те щоб він прийшов та отримав нараховану йому за час роботи заробітну плату, однак з відповіді ОСОБА_2 від 16.06.2020 вбачається, що його метою було не отримання заробітної плати, а навпаки, якнайдовше затягнути час за для пред`явлення в майбутньому претензій щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що в подальшому підтвердилося діями щодо подання скарги до Управління Держпраці у Волинській області.

Крім того, ФОП ОСОБА_1 вказала, що у зв`язку із робочими обставини які склалися, працівник майже безперервно перебував у відрядженнях за кордоном і фізично виплатити йому заробітну плату не було можливості. На той час коли водій був у відрядженні, позивач 23.03.2020 перерахувала на його мультивалютний картковий рахунок 5 000,00 грн., а 25.03.2020 - 42 000,00 грн. Дані кошти в тому числі були перераховані з врахуванням понесення можливих авансових витрат водієм за кордоном, про розмір та цілі спрямування яких, водій повинен був відзвітувати приїхавши з відрядження. Проте, ні авансового звіту про розмір витрачених коштів працівник не подав та не вийшов на роботу. З приводу даної обставини, ФОП ОСОБА_1 зверталася до працівника з лист від 09.07.2020, однак у своїй відповіді працівник жодним чином не згадує про отримані кошти. Позивач вважає, що її вини у порушенні частини першої статті 115 КЗпП України немає, оскільки згідно із квитанції 23.03.2020 перерахована ФОП ОСОБА_1 сума в розмірі 5 000,00 грн. цілком покривала аванс заробітної плати (вся сума нарахованої заробітної плати за березень 2020 склала 4 498,10 грн.).

Позивач зазначила, що підписавши акт без зауважень, мала на увазі, що в неї немає зауважень до самої процедури проведення інспекційного відвідування, його строку, про що інспектор саме так пояснила ФОП ОСОБА_1 . Зауважила, що отримавши вказаний акт та припис, позивач відразу зазначила інспектору, що вона його оскаржуватиме по суті до суду відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) в сфері господарської діяльності» та КАС України. Просила адміністративний позов задовольнити повністю.

У запереченні на відповідь на відзив представник відповідача вказала, що позивачем перераховано кошти на мультивалютний рахунок та надано докази на підтвердження таких операцій, проте призначення надісланих коштів невідоме. Однак, сам факт здійснення такої операції підтверджує наявність можливості у роботодавця організувати вчасну виплату заробітної плати і спростовує факт відсутності інформації про будь-які рахунки працівника, на які можливо провести виплату.

Також представник відповідача зазначила, що оскаржуваний припис про усунення виявлених порушень від 06.10.2020 №ВЛ 1529/407/АВ/П належним чином виконаний в повному обсязі, про що інспектором праці Корчмарчук О.В. зроблено відповідну відмітку в графі 5 таблиці припису, що свідчить про належне виконання припису позивачем та унеможливлює його скасування, що підтверджує факт визнання ФОП ОСОБА_1 його правомірності.

Відповідно до частини другої статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно із частиною першою статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відтак, справу розглянуто по суті у межах строків, визначених частиною першою статті 258, частиною другою статті 262 КАС України.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 20.05.2020 звернувся із заявою до Управління Держпраці у Волинській області про порушення стосовно нього законодавства про працю (а.с.44).

Відповідно до направлення Головного управління Держпраці у Волинській області №394 від 29.09.2020 на проведення заходу державного нагляду (контролю) у формі інспекційного відвідування, інспектором Корчмарчук О.В. проводилося інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 на предмет додержання законодавства про працю в частині щодо оплати праці, видачі трудових книжок (а.с.5).

За наслідками інспекційного відвідування, інспектором праці Корчмарчук О.В. складено акт інспекційного відвідування №ВЛ 1529/407/АВ від 06.10.2020, у якому зафіксовані порушення законодавства про працю, допущені ФОП ОСОБА_1 , а саме: порушення частини першої статті 116 КЗпП України, частини першої статті 115 КЗпП України (а.с.6-8).

В подальшому відповідачем було винесено припис про усунення виявлених порушень №ВЛ 1529/407/АВ/П від 06.10.2020, яким зафіксовано порушення позивачем законодавства про працю, а саме: при звільненні працівників виплата всіх сум, що належали їм від підприємства, не проводилась в день звільнення, чим порушено частину першу статті 116 КЗпП України; у ФОП ОСОБА_1 наявна заборгованість із виплати заробітної плати, тобто порушена норма частини першої статті 115 КЗпП України, зокрема, з березня 2020 року по день здійснення інспекційного відвідування ОСОБА_2 заборговано заробітну плату на суму 5 440,28 грн. (а.с.9-10).

Позивач вважаючи винесення такого припису протиправним, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V (далі - Закон № 877-V), дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону №877-V заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому Законом №877-V порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Зокрема, згідно частини п`ятої статті 2 Закону №877-V, органи Держпраці при проведення заходів державного нагляду (контролю), додержуються принципів державного нагляду (контролю); місця здійснення державного нагляду (контролю); вимог щодо врегулювання окремих питань виключно законами; обмеження у проведеннях заходів нагляду контролю в разі наявності конфлікту інтересів; трактування норм на корить суб`єкта господарювання у разі їх неоднозначного трактування; заборона на вилучення оригіналів документів та техніки; обов`язку збереження комерційної та конфіденційної таємниці; умов проведення планових заходів, розробки методики для визначення критерії ризику; право суб`єкта господарювання на ознайомлення з підставами заходу та отримання посвідчення (направлення) на проведення заходу; вимог до складення наказу, посвідчення (направлення) на проведення заходу та акту за результатами заходу; відповідальність посадових осіб органу державного нагляду (контролю); права суб`єктів господарювання; право на консультативні підтримку суб`єктів господарювання; громадський захист; оскарження рішень органів державного нагляду (контролю); та умови віднесення суб`єктів господарювання до незначного ступеня ризиків у разі не затвердження відповідних критеріїв розподілу.

У відповідності до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (далі Положення№96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до пункту 7 Положення №96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначається Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295, яка була чинна на час проведення інспекційного відвідування, а відтак її дія поширювалася на спірні правовідносини (далі - Порядок №295).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

У відповідності до пункту 5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться:

1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю;

2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин;

3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту;

4) за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю;

5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю;

6) за інформацією:

Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати;

ДФС та її територіальних органів про:

- невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності;

- факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень;

- факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом;

- роботодавців, що мають заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, що перевищує мінімальний страховий внесок за кожного працівника;

Пенсійного фонду України та його територіальних органів про:

- роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної;

- роботодавців, у яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу;

- роботодавців, у яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків;

- працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року;

- роботодавців, у яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці (відпустка без збереження заробітної плати без дотримання вимог Кодексу Законів про працю України та Закону України «Про відпустки»);

- роботодавців, у яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації;

- роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів;

- роботодавців з чисельністю 20 і більше працівників, у яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників;

7) за інформацією профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлених в ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю.

Рішення про доцільність проведення відповідних заходів з підстав, визначених підпунктами 5-7 цього пункту та пунктом 31 цього Порядку, приймає керівник органу контролю, його заступник.

Інспекційне відвідування або рішення інспектора праці про відвідування роботодавця, передбачене пунктом 33 цього Порядку, підлягає повідомній реєстрації Держпраці чи її територіальним органом до початку його проведення.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню (пункт 8 Порядку №295).

Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення (пункт 9 Порядку №295).

За приписами пункту 11 Порядку №295 Інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право, зокрема, під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення; на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування; фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки.

Відповідно до пунктів 19, 20 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження (пункт 21 Порядку №295).

Відповідно до пункту 29 Порядку №295 заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Щодо встановлених порушень, то суд зазначає.

Так, відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Приписами статті 117 КЗпП України, визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, вирішуючи питання про покладення на власника або уповноважений орган відповідальності за несвоєчасну виплату належних працівникові сум при звільненні, суд повинен встановити наявність підстав для проведення таких виплат у день звільнення працівника, а також наявність вини відповідної установи.

Варто зазначити, що ФОП ОСОБА_1 звільнила 09.07.2020 працівника ОСОБА_2 з посади водія автотранспортних засобів згідно пункту 4 статті 40 КЗпП України - прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. На підтвердження даного факту позивачем було надано інспектору праці акти про відсутність на робочому місці ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 вживалися заходи шляхом направлення ОСОБА_2 листа з проханням надати пояснення про причини невиходу на роботу, на який працівник повідомив, що він 04.05.2020 прийняв рішення про звільнення та подав до відділу кадрів заяву про звільнення його з роботи відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України із 05.05.2020, однак у день звільнення роботодавцем не проведено жодних розрахунків по заробітній платі та не видано трудову книжку. На вказаний лист ФОП ОСОБА_1 надала відповідь, що із заявою про звільнення ОСОБА_2 не звертався та поштових відправлень від нього не надходило, доказів на підтвердження вказаного факту, суду також не надано. Крім того, у зазначеній відповіді позивач повідомила ОСОБА_2 про те, що не отримана заробітна плата працівником не є її виною, оскільки не отримана ним через його не вихід на роботу та її не забиранням. Також вказала, що нараховану заробітну плату ОСОБА_2 може забрати за місцем знаходження офісу (м. Луцьк, вул. Кільцева, 1), в будь-який робочий час та надіслано трудову книжку.

Крім того, за рекомендацією інспектора праці, позивачем 08.10.2020 було здійснено спробу вручити заробітну плату ОСОБА_2 , шляхом поштового переказу, що підтверджується поштовою квитанцією (заявою на приймання переказу) ПН 55 від 08.10.2020. Проте, чи станом на сьогодні отримав даний поштовий переказ ОСОБА_2 не відомо, оскільки відсутня інформація чи проживає він за адресою відправлення ( АДРЕСА_1 ). ФОП ОСОБА_1 було прийнято рішення здійснювати даний переказ саме за цією адресою, враховуючи те, що листи отримані від ОСОБА_2 надходили з цієї адреси, проте під час роботи працівник зазначав, що проживає там тимчасово та періодично, а адреса місця його реєстрації - інша ( АДРЕСА_2 ).

Оскільки позивачем було вчинено всі можливі заходи для вручення заробітної плати працівнику, суд приходить до висновку щодо навмисного неотримання працівником заробітної плати, тому вини за несвоєчасну виплату належних працівникові сум при звільненні у ФОП ОСОБА_1 немає.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп., сплаченого за подання позову немайнового характеру платіжним дорученням від 16.10.2020 №422.

Керуючись статтями 139, 243 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень №ВЛ 1529/407/АВ/П від 06 жовтня 2020 року, винесений Управлінням Держпраці у Волинській області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22В, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Дмитрук