Справа № 443/1142/16-а
Суддя: Равлінко Р. Г.
Дата ухвалення: 2020-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №443/1142/16-а
Провадження №2-а/443/5/20
УХВАЛА

іменем України

18 грудня 2020 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Равлінка Р.Г.,

за участю секретаря Рибакової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жидачеві адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Жидачівської міської ради Львівської області, за участю третьої особи Жидачівського міського виробничого управління комунального господарства про визнання незаконним рішення у відмові реєстрації місця проживання та зобовязання вчинити певні дії,

за участю:

представник позивача: адвоката Цюмрака М.Д.

представника відповідача Старак Н.М.

представник третьої особи Возної І.Є.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Жидачівської міської ради Львівської області в якому просить визнати протиправним та незаконним рішення органу реєстрації Жидачівської міської ради про відмову у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати Жидачівську міську раду, як орган реєстрації вчинити дії щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що 29 травня 2016 року він подав документи на одночасне зняття та реєстрацію місця проживання до Жидачівської міської ради. Однак Жидачівська міська рада керуючись п. 18 пп. 4 Правил реєстрації місця проживання затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 207, зазначила, що поданий документ, який посвідчує право проживання у житлі - договір найму на жиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не діючий, оскільки строк дії договору до 30 січня 2000 року та відмовила у реєстрації місця проживання. Вважає рішення про відмову у реєстрації місця проживання незаконною, оскільки згідно з умовами найму від 30.01.1997 договір був укладений на безстрокове користування житлом. Відтак, просить визнати протиправним та незаконним рішення органу реєстрації Жидачівської міської ради про відмову у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати Жидачівську міську раду, як орган реєстрації вчинити дії щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 01.12.2017 відкрито провадження у даній адміністративній справі.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області. від 27.12.2017 розгляд справи відкладено на 04.01.2018.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області. від 04.01.2018 розгляд справи відкладено на 26.01.2018.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області. від 26.01.2018 справу передано на розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 15.03.2018 справу передано за підсудністю до Жидачівського районного суду Львівської області.

Відповідно до протоколу повторного атоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2018 головуючим суддею для цього провадження обрано суддю ОСОБА_2 . Розгляд справи призначено на 19.03.2019.

19.03.2019 розгляд справи було відкладено на 22.04.2019.

22.04.2019 розгляд справи було відкладено на 14.05.2019

14.05.2019 справу було знято з розгляду у зв`язку з перебування головуючої судді у нарадчій кімнаті по іншій справі.

Відповідно до протоколу повторного атоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.08.2020 головуючим суддею для цього провадження обрано суддю ОСОБА_3 .

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області від 25.08.2020 справу прийнято до провадження та призначено до відкритого судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 23.09.2020.

23.09.2020 розгляд справи було відкладено на 18.12.2020.

В судове засідання з`вилися представник позивача ОСОБА_1 адвокат Цюмрак М.Д, представник відповідача Старак Н.М., представник третьої особи Возна І.Є.

В судовому засіданні судом поставлено на обговорення питання щодо можливості подальшого розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Цюмрак М.Д. пояснили, що хоча даний спір і стосується його житлових прав, однак оскільки предметом розгляду є оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, а відтак дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Представник відповідача та третьої особи просили суд, провадження у даній справі закрити, оскільки спір пов`язаний з реалізацією житлових прав особи, зокрема, права на користування квартирою, тобто з цивільним правом. Таким чином, права, за захистом яких звернувся до суду позивач, виникають із житлових правовідносин, а спір про захист права конкретної фізичної особи на користування житлом є не публічним, а приватноправовим, відтак розгляд такого спору між ними повинен проводиться за правилами цивільного судочинства.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з наступним.

Як вбачається з типового договору найму житлового приміщення від 30.01.1997 Жидачівське управління будинками на підставі ордеру на житлове приміщення № 24 надало ОСОБА_1 і членам його сім`ї житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач 26.05.2016 звернулась до Жидачівської міської ради Львівської області із заявою щодо одночасного зняття та реєстрації місця проживання.

Відповідачем відповідно до п. 18 п.п.4 Правил реєстрації місця проживання затверджених Постановою КМУ від 02.0.32016 № 207 відмовлено ОСОБА_1 у реєстрації місця проживання у квартирі АДРЕСА_2 .

Вважаючи відмову у реєстрації місця проживання протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Таким чином, спірні правовідносини стосуються права користування та розпорядження майном, а саме квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , що належить до комунальної власності.

Відповідно до частин першої, другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства визначаються Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Змістом статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (рішення у справі "Занд проти Австрії"). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися "судом, встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Так, відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням ним владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Разом з тим, варто враховувати, що хоча публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад, в якому обов`язковою є участь суб`єкта владних повноважень, все ж таки сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких саме прав особа звернулася до суду.

У разі, якщо спір обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного майнового права чи інтересу конкретного суб`єкта, які підлягають захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, то такий спір є приватно-правовим.

Суд зазначає, що у даній справі спір пов`язаний з реалізацією житлових прав особи, зокрема, права на користування квартирою, тобто з цивільним правом. Таким чином, права, за захистом яких звернулася до суду позивач, виникають із житлових правовідносин.

Відтак, спір про захист права конкретної фізичної особи на користування житлом є не публічним, а приватноправовим. Держава, юридичні особи публічного права можуть бути учасниками цивільних відносин, а розгляд такого спору між ними проводиться за правилами цивільного судочинства.

Аналогічна позиція Викладена в постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі №815/2650/16, постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №826/8687/16, від 16 травня 2018 року у справі №337/2535/17.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Враховуючи викладене, за суб`єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду місцевими загальними судами в порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з частиною другою статті 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 551,21 грн згідно квитанції від 11.07.2016 №51, наявної в матеріалах справи.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року №3674-VI.

Пунктом п`ятим частини першої статті 7 вказаного Закону передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, питання про повернення сплаченої суми судового збору у розмірі 551,21 грн з Державного бюджету України може бути вирішено ухвалою суду окремо за клопотанням позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 238, 248, 256 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Жидачівської міської ради Львівської області, за участю третьої особи Жидачівського міського виробничого управління комунального господарства про визнання незаконним рішення у відмові реєстрації місця проживання та зобовязання вчинити певні дії закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Повний текст ухвали виготовлено 23.12.2020.

Суддя Р.Г. Равлінко