Справа № 380/5296/20
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2020-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/5296/20 пров. № А/857/14398/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Гудима Л.Я.,

за участі секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Головного управління ДПС у Львівській області та Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Веспрем» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року (головуючого судді Клименко О.М., ухвалене у відкритому судовому засіданні в м. Львів о 15 год. 23 хв. повний текст рішення складено 23.10.2020) у справі №380/5296/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Веспрем» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ «Торговий Дім Веспрем» звернулося в суд з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 23 червня 2020 року, прийняте на підставі акту перевірки за № 87/04.2-16/42647141 від 09 червня 2020 року «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки правомірності нарахування ТОВ «Торговий Дім Веспрем» (42647141) з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за березень 2020 року», зобов`язати відповідача внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування, заявленого ТОВ «Торговий Дім Веспрем» (42647141) у розмірі 5243215,00 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Головне управління ДПС у Львівській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує, що за результатами звірки даних, зазначених у розрахунку бюджетного відшкодування податку на додану вартість із даними первинних документів встановлено, що платіжні доручення, які були надані до перевірки на підписані керівником ТзОВ «Торговий Дім Веспрем», не завірені банком, в якому обслуговується суб`єкт господарювання, не мають підписів та печаток. Зазначає, що платіжні доручення, долучені позивачем до позову відрізняються від тих платіжних доручень, які були надані під час перевірки, а суд при перевірці правомірності оскаржуваного рішення має враховувати лише ті документи та обставини, на підставі яких таке рішення було прийнято, а оскільки при прийнятті оскаржуваного податкового-повідомлення рішення долучені позивачем до матеріалів позовної заяви платіжні доручення не досліджувались, то підстав для дослідження та врахування таких первинних документів під час судового розгляду цієї справи немає.

Апеляційну скаргу подано Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Веспрем» на рішення суду в частині відмови в задоволенні позову в якій просить скасувати рішення суду в цій частині та ухвалити нове, яким зобов`язати відповідача внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування, заявленого ТОВ «Торговий Дім Веспрем» (42647141) за березень 2020 року у розмірі 5243215,00 грн. в іншій частині рішення залишити без змін, вказує, що судом частково порушено норми процесуального та матеріального права, адже задоволення позовних вимог є належним способом захисту порушеного права, оскільки буде дотриманням судом гарантії, що спір між сторонами буде вирішено.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Веспрем» відповідач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача Кухар Н.М. апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області підтримала з підстав зазначених у скарзі, проти апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Веспрем» заперечила, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач явку уповноваженого представника не забезпечив, що не перешкоджає розгляду справи в апеляційному суді.

Згідно із частинами 1, 2 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга Головного управління ДПС у Львівській області не підлягає задоволенню, а скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Веспрем» слід задовольнити з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що з 26 травня 2020 року по 09 червня 2020 року головним державним ревізором інспектором відділу контролю за відшкодуванням ПДВ управління податків і зборів з юридичних осіб ГУ ДПС у Львівській області Хом`яком Тарасом Богдановичем на підставі підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України (далі ПК України) проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ТОВ «Торговий Дім Веспрем» () з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за березень 2020 року в сумі 5243215,00 грн. (податкова декларація з податку на додану вартість від 21 квітня 2020 року № , заявлена до відшкодування на рахунок платника в банку).

За результатами проведення указаної перевірки складено акт № 87/04.2-16/42647141 від 09 червня 2020 року «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки правомірності нарахування ТзОВ «Торговий Дім Веспрем» (ЄДРПОУ - 42647141) з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за березень 2020 року» (том 1 аркуші справи 17-32).

Проведеною перевіркою встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Веспрем» вимог пунктів 200.1, 200.2, 200.4, 200.14 статті 200 ПК України, у зв`язку з чим ТзОВ «Торговий Дім Веспрем» не має права на відшкодування ПДВ в розмірі 5243215,09 грн. за березень 2020 року.

23 червня 2020 року Головне управління ДПС у Львівській області винесло податкове повідомлення-рішення № , яким згідно з пунктом 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58, підпунктами 200.14, 200.10 статті 200 ПК України, на підставі акта перевірки № 87/04.2-16/42647141 від 09 червня 2020 року та в порушення пунктів 200.1, 200.2, 200.4 статті 200 ПК України виявлено відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Веспрем» права на отримання бюджетного відшкодування за період березень 2020 року та відсутність права на врахування такої суми від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 5243215,00 грн. ( том 1 аркуш справи 33).

Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДПС у Львівській області № від 23 червня 2020 року, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду, вказуючи, що відповідно до абзацу 2 пункту 200.15 статті 200 ПК України з метою відновлення його порушених прав у повному обсязі необхідно зобов`язати відповідача внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування, заявленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Веспрем» у розмірі 52432015,00 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення відповідача № від 23 червня 2020 року, яким виявлено відсутність у позивача права на отримання бюджетного відшкодування за період березень 2020 року та відсутність права на врахування такої суми від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 5243215,00 грн. є протиправним та його належить скасувати, однак слід відмовити в задоволенні вимог щодо зобов`язання Головного управління ДПС у Львівській області внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування, заявленого ТОВ «Торговий Дім Веспрем» (42647141) у розмірі 5243215,00 грн.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянтів, що викладені у апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 1.1 статті 1 ПК України відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно із підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Абзацом третім пункту 198.2 статті 198 ПК України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Абзацами першим третім пункту 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Відповідно до пунктів, 200.1, 200.2 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

Пунктом 200.4 статті 200 ПК України встановлено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно із пунктом 200.14 статті 200 ПК України якщо за результатами камеральної або документальної перевірки, контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган:

б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування;

в) у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку, що для отримання права сформувати податковий кредит із сум податку на додану вартість платник податку на додану вартість повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності. При цьому, право на бюджетне відшкодування частини від`ємного значення виникає лише у разі фактичної сплати податку на додану вартість в ціні придбаного товару (робіт, послуг) отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг.

Відповідно до матеріалів справи, відповідач дійшов висновку про відсутність у позивача права на отримання бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 5243215,09 грн. за березень 2020 року у зв`язку із порушенням ним вимог пунктів 200.1, 200.2, 200.4, 200.14 статті 200 ПК України та, як наслідок завищення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за березень 2020 року у розмірі 5243215,09 грн.

Згідно акта № 87/04.2-16/42647141 від 09 червня 2020 року «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки правомірності нарахування ТзОВ «Торговий Дім Веспрем» (ЄДРПОУ - 42647141) з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за березень 2020 року» судом встановлено наступне:

- «перевіркою операцій з постачання (вивезення, ввезення) послуг порушень не встановлено» (пункт 3.6 розділу 3 акта перевірки);

- «перевіркою дотримання вимог законодавства (в тому числі, статей 191, 204, 205 Кодексу та норм Митного кодексу України) не встановлено порушень здійснення операцій із давальницькою сировиною» (пункт 3.7 розділу 3 акта перевірки);

- «за результатами здійсненого аналізу ціноутворення (придбання, реалізації, співставлення із спільногалузевим) у звітних періодах, які підлягають перевірці, порушень не встановлено» (пункт 3.8 розділу 3 акта перевірки);

- «перевіркою операцій з придбання (спорудження) основних фондів, зменшення розміру незавершених капітальних інвестицій, виведення (часткове введення) в експлуатацію об`єктів будівництва порушень не встановлено» (пункт 3.9 розділу 3 акта перевірки);

- «перевіркою операцій з придбання та зберігання товарно-матеріальних цінностей, нереалізованих на час проведення перевірки, порушень не встановлено» (пункт 3.10 розділу 3 акта перевірки);

- «перевіркою операцій із здійснення попередньої оплати за товарно-матеріальні цінності, порушень не встановлено» (пункт 3.11 розділу 3 акта перевірки);

- «станом на час проведення перевірки за результатами опрацювання податкових періодів, починаючи з періоду виникнення від`ємного значення не встановлено включення ТзОВ «Торговий Дім Веспрем» () до складу податкового кредиту за жовтень 2019 року податкових накладних, які зареєстровані з порушенням терміну у Єдиному реєстрі податкових накладних (пункт 3.12 розділу 3 акта перевірки);

- «за результатами перевірки не встановлено наявність правових відносин ТзОВ «Торговий Дім Веспрем» () з платниками, установчі документи, первинні та інші документи яких у судовому порядку визнані недійсними» (пункт 3.14.1 розділу 3 акта перевірки);

- «за результатами перевірки не встановлено наявність правових відносин ТзОВ «Торговий Дім Веспрем» () з пов`язаними особами, згідно з підпунктом 14.1.159 пункту 14.1 статті 14 Кодексу» (пункт 3.14.2 розділу 3 акта перевірки);

- «в ході проведення перевірки не встановлено серед постачальників суб`єктів господарювання, які надали податковий кредит і не задекларували податкові зобов`язання, здійснюють операції, не обумовлені економічними причинами (цілями ділового характеру)» (пункт 3.14.3 розділу 3 акта перевірки);

- «під час проведення перевірки не встановлено розбіжності між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту, за період жовтень 2019 року (пункт 3.14.4 розділу 3 акта перевірки).

Отже, з наведеного слідує, що реальне вчинення господарських операцій із контрагентами, за якими сформовано податковий кредит з податку на додану вартість, врахований позивачем при обчисленні від`ємного значення податку на додану вартість в сумі 5243215,00 грн., яке заявлено позивачем до бюджетного відшкодування за березень 2020 року, контролюючий орган не оспорює.

В той ж час, у акті перевірки № 87/04.2-16/42647141 від 09 червня 2020 року контролюючий орган зазначає про те, що фактично за результатами звірки даних, вказаних у розрахунку бюджетного відшкодування податку на додану вартість, із даними первинних документів, що підтверджують факт оплати платником товарів/послуг встановлено, що платіжні доручення, які були надані до перевірки не підписані керівником ТОВ «Торговий Дім Веспрем», не завірені банком, в якому обслуговується суб`єкт господарювання, не мають підписів та печаток.

Таким чином, саме вказана обставина стала підставою для висновку контролюючого органу про відсутність у позивача права на отримання бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 5243215,09 грн. за березень 2020 року.

З даних доводів апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із абзацом одинадцятим статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, відповідальність суб`єктів переказу, а також загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами визначає Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05 квітня 2001 року № 2346-III (далі Закон № 2346-ІІІ).

Відповідно до пункту 1.14 статті 1 Закону № 2346-ІІІ електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ.

Згідно із статтею 18 Закону № 2346-ІІІ електронний документ на переказ має однакову юридичну силу з паперовим документом. Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа на переказ.

Порядок застосування електронного підпису для засвідчення електронного документа на переказ установлюється нормативно-правовими актами Національного банку України.

Відповідальність за достовірність інформації, що міститься в реквізитах електронного документа, несе особа, яка наклала на цей документ електронний підпис. В іншому разі відповідальність несе банк або інша установа - учасник платіжної системи.

Електронний документ на переказ, що не засвідчений електронним підписом, не приймається до виконання. Учасник платіжної системи має передбачити під час приймання електронних документів на переказ: процедуру перевірки електронного підпису; процедуру перевірки цілісності, достовірності та авторства електронного документа на переказ.

У разі недотримання зазначених вимог банк або інша установа - учасник платіжної системи несуть відповідальність за шкоду, заподіяну суб`єктам переказу.

Відповідно до абзацу дванадцятого пункту 1.4 глави 1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного Банку України № 22 від 21 січня 2004 року (далі Інструкція № 22) електронний розрахунковий документ - документ, інформація в якому представлена у формі електронних даних, уключаючи відповідні реквізити розрахункового документа, який може бути сформований, переданий, збережений і перетворений у візуальну форму представлення електронними засобами.

Абзацами дев`ятим, десятим пункту 1.4 глави 1 Інструкції № 22 передбачено, що дистанційне обслуговування - комплекс інформаційних послуг за рахунком клієнта та здійснення операцій за рахунком на підставі дистанційних розпоряджень клієнта; дистанційне розпорядження - розпорядження банку виконати певну операцію, яке передається клієнтом за погодженим каналом доступу, без відвідання клієнтом банку.

Порядок розрахунків за допомогою систем дистанційного обслуговування врегульований главою 10 Інструкції № 22.

Відповідно до пункту 10.1 глави 10 Інструкції № 22 оперативне ведення клієнтом своїх рахунків у банку та обмін технологічною інформацією, визначеною в договорі між банком та клієнтом, клієнт може здійснювати за допомогою систем дистанційного обслуговування.

Дистанційне обслуговування рахунку клієнт може здійснювати за допомогою систем «клієнт банк», «клієнт - Інтернет банк», «телефонний банкінг», «платіжний застосунок» та інших систем дистанційного обслуговування.

Згідно із абзацом першим пункту 10.2 глави 10 Інструкції № 22 під час здійснення розрахунків за допомогою систем «клієнт банк», «клієнт - Інтернет банк» тощо застосовуються електронні розрахункові документи. Якщо це передбачено договором між банком та клієнтом, то використання клієнтом системи не виключає можливе оброблення банком документів клієнта на паперових носіях.

Реквізити електронного розрахункового документа, що використовуються в системах «клієнт банк», «клієнт - Інтернет банк», визначаються договором між банком та клієнтом, але обов`язково цей документ має містити такі з них: дату і номер; найменування, код платника та номер його рахунку; найменування, код одержувача та номер його рахунку; суму цифрами; призначення платежу; електронний(і) підпис(и) відповідно до вимог, установлених нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України; інші реквізити, які під час формування електронного розрахункового документа системою електронних платежів розміщуються в полі «Допоміжні реквізити».

Відповідно до реєстру фактично сплачених сум бюджетного відшкодування ПДВ із даними первинних документів ТОВ «Торговий Дім Веспрем» (том 1 аркуш справи 55) позивач надав до перевірки платіжні доручення щодо розрахунків з ТОВ «Маямілідергрупп» та ТОВ «Ніка Транс Логістика»:

- згідно платіжного доручення № 77 від 05 березня 2020 року (система «Інтернет-Банк») ТОВ «Торговий Дім Веспрем» (платник) доручив АТ «Пумб» (банк платника) здійснити переказ грошових коштів у сумі 1364233,00 грн. на рахунок ТОВ «Маямілідергрупп» (отримувач) в АТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві (банк отримувача). Призначення платежу: оплата за олію соняшникову, згідно договору № ВПО-19/12/19-ВО від 19 грудня 2019 року, в тому числі ПДВ. Платіжне доручення одержано банком 05 березня 2020 року;

- згідно платіжного доручення № 69 від 04 березня 2020 року (система «Інтернет-Банк») ТОВ «Торговий Дім Веспрем» (платник) доручив АТ «Пумб» (банк платника) здійснити переказ грошових коштів у сумі 2371092,00 грн. на рахунок ТОВ «Маямілідергрупп» (отримувач) в АТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві (банк отримувача). Призначення платежу: оплата за олію соняшникову, згідно договору № ВПО-19/12/19-ВО від 19 грудня 2019 року, в тому числі ПДВ. Платіжне доручення одержано банком 04 березня 2020 року;

- згідно платіжного доручення № 71 від 04 березня 2020 року (система «Інтернет-Банк») ТОВ «Торговий Дім Веспрем» (платник) доручив АТ «Пумб» (банк платника) здійснити переказ грошових коштів у сумі 3107457,00 грн. на рахунок ТОВ «Маямілідергрупп» (отримувач) в АТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві (банк отримувача). Призначення платежу: оплата за олію соняшникову, згідно договору № ВПО-19/12/19-ВО від 19 грудня 2019 року, в тому числі ПДВ. Платіжне доручення одержано банком 04 березня 2020 року;

- згідно платіжного доручення № 71 від 05 березня 2020 року (система «Інтернет-Банк») ТОВ «Торговий Дім Веспрем» (платник) доручив АТ «Пумб» (банк платника) здійснити переказ грошових коштів у сумі 3552178,00 грн. на рахунок ТОВ «Маямілідергрупп» (отримувач) в АТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві (банк отримувача). Призначення платежу: оплата за олію соняшникову, згідно договору № ВПО-19/12/19-ВО від 19 грудня 2019 року, в тому числі ПДВ. Платіжне доручення одержано банком 05 березня 2020 року;

- згідно платіжного доручення № 72 від 04 березня 2020 року (система «Інтернет-Банк») ТОВ «Торговий Дім Веспрем» (платник) доручив АТ «Пумб» (банк платника) здійснити переказ грошових коштів у сумі 3721334,00 грн. на рахунок ТОВ «Маямілідергрупп» (отримувач) в АТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві (банк отримувача). Призначення платежу: оплата за олію соняшникову, згідно договору № ВПО-19/12/19-ВО від 19 грудня 2019 року, в тому числі ПДВ. Платіжне доручення одержано банком 04 березня 2020 року;

- згідно платіжного доручення № 73 від 05 березня 2020 року (система «Інтернет-Банк») ТОВ «Торговий Дім Веспрем» (платник) доручив АТ «Пумб» (банк платника) здійснити переказ грошових коштів у сумі 3752190,00 грн. на рахунок ТОВ «Маямілідергрупп» (отримувач) в АТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві (банк отримувача). Призначення платежу: оплата за олію соняшникову, згідно договору № ВПО-19/12/19-ВО від 19 грудня 2019 року, в тому числі ПДВ. Платіжне доручення одержано банком 05 березня 2020 року;

- згідно платіжного доручення № 70 від 04 березня 2020 року (система «Інтернет-Банк») ТОВ «Торговий Дім Веспрем» (платник) доручив АТ «Пумб» (банк платника) здійснити переказ грошових коштів у сумі 3812118,00 грн. на рахунок ТОВ «Маямілідергрупп» (отримувач) в АТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві (банк отримувача). Призначення платежу: оплата за олію соняшникову, згідно договору № ВПО-19/12/19-ВО від 19 грудня 2019 року, в тому числі ПДВ. Платіжне доручення одержано банком 04 березня 2020 року;

- згідно платіжного доручення № 75 від 05 березня 2020 року (система Інтернет-Банк) ТОВ «Торговий Дім Веспрем» (платник) доручив АТ «Пумб» (банк платника) здійснити переказ грошових коштів у сумі 3889219,00 грн. на рахунок ТОВ «Маямілідергрупп» (отримувач) в АТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві (банк отримувача). Призначення платежу: оплата за олію соняшникову, згідно договору № ВПО-19/12/19-ВО від 19 грудня 2019 року, в тому числі ПДВ. Платіжне доручення одержано банком 05 березня 2020 року;

- згідно платіжного доручення № 74 від 05 березня 2020 року (система «Інтернет-Банк») ТОВ «Торговий Дім Веспрем» (платник) доручив АТ «Пумб» (банк платника) здійснити переказ грошових коштів у сумі 3942180,00 грн. на рахунок ТОВ «Маямілідергрупп» (отримувач) в АТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві (банк отримувача). Призначення платежу: оплата за олію соняшникову, згідно договору № ВПО-19/12/19-ВО від 19 грудня 2019 року, в тому числі ПДВ. Платіжне доручення одержано банком 05 березня 2020 року;

- згідно платіжного доручення № 68 від 04 березня 2020 року (система «Інтернет-Банк») ТОВ «Торговий Дім Веспрем» (платник) доручив АТ «Пумб» (банк платника) здійснити переказ грошових коштів у сумі 3987999,00 грн. на рахунок ТОВ Маямілідергрупп (отримувач) в АТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві (банк отримувача). Призначення платежу: оплата за олію соняшникову, згідно договору № ВПО-19/12/19-ВО від 19 грудня 2019 року, в тому числі ПДВ. Платіжне доручення одержано банком 04 березня 2020 року;

- згідно платіжного доручення № 67 від 03 березня 2020 року (система «Інтернет-Банк») ТОВ «Торговий Дім Веспрем» (платник) доручив АТ «Пумб» (банк платника) здійснити переказ грошових коштів у сумі 14040,00 грн. на рахунок ТОВ «Ніка Транс Логістика» (отримувач) в АБ «Кліринговий Дім» (банк отримувача). Призначення платежу: оплата за митне оформлення декларації, згідно рахунку № 466 від 29 лютого 2020 року, в тому числі ПДВ 2340,00 грн. Платіжне доручення одержано банком 03 березня 2020 року.

Перевіривши зміст перелічених вище платіжних доручень, суд встановив, що вони сформовані позивачем з використанням системи «клієнт банк», «клієнт - Інтернет банк», на що також звертає позивач у позовній заяві, а тому відповідно до вимог абзацу першого пункту 10.2 глави 10 Інструкції № 22 повинні містити обов`язкові реквізити електронного розрахункового документа такі, як: дату і номер; найменування, код платника та номер його рахунку; найменування, код одержувача та номер його рахунку; суму цифрами; призначення платежу; електронний(і) підпис(и) відповідно до вимог, установлених нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України; інші реквізити, які під час формування електронного розрахункового документа системою електронних платежів розміщуються в полі Допоміжні реквізити.

Суд зауважує, що усі обов`язкові реквізити електронного розрахункового документа, передбачені абзацом першим пункту 10.2 глави 10 Інструкції № 22, у вищевказаних платіжних дорученнях позивачем дотримані, зокрема, указані дата та номер таких платіжних доручень, найменування, код платника та номер його рахунку; найменування, код одержувача та номер його рахунку; суму цифрами; призначення платежу, дату одержання банком.

Водночас, у акті перевірки зазначено, зокрема, про те, що платіжні доручення, які були надані до перевірки не підписані керівником ТОВ «Торговий Дім Веспрем».

Заперечуючи проти таких висновків податкового органу, позивач у позовній заяві зауважує, що платіжні доручення, які подані до обслуговуючого банку, містять електронний цифровий підпис директора ТОВ «Торговий Дім Веспрем».

Колегія суддів погоджується з такими доводами позивача, оскільки відповідно до пункту 1.14 статті 1 Закону № 2346-ІІІ електронний документ на переказ, що не засвідчений електронним підписом, не приймається до виконання.

Крім того, пунктом 10.15 глави 2 Інструкції № 22 встановлено, що також банк повертає електронний розрахунковий документ без виконання згідно з главою 2 цієї Інструкції, про причину повернення якого повідомляє клієнта засобами системи (з обов`язковим посиланням на статтю закону України, відповідно до якої електронний розрахунковий документ не може бути виконано, або/та главу/пункт нормативно-правового акта Національного банку, який порушено).

Відповідно до абзацу другого пункту 2.4 глави 2 Інструкції № 22 банк платника перевіряє заповнення таких реквізитів: «Платник», «Код платника», «Рахунок платника», «Банк платника» та «Підписи платника» (якщо згідно з формою документа вимагається його заповнення).

Згідно із абзацом першим пункту 2.5 глави 2 Інструкції № 22 якщо розрахункові документи, у яких перевірено реквізити, заповнено з порушенням вимог цієї глави, глав 5, 6 і 12 та додатка 9 до цієї Інструкції, то банк, що здійснив перевірку, повертає їх без виконання згідно з пунктами 2.15 і 2.18 цієї глави та пунктом 11.11 глави 11 цієї Інструкції.

Як підтверджують матеріали справи, банк не повертав вищезгадані платіжні доручення платнику Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Веспрем» без виконання з підстав не засвідчення їх електронним цифровим підписом, чи з будь-яких інших підстав, передбачених Інструкцією № 22, а отже такі платіжні доручення були оформлені належним чином.

Крім того, з долучених до матеріалів позовної заяви копій цих платіжних доручень слідує, що на їх підставі банком платника проведено оплату контрагентам позивача за поставлені товари (надані послуги) відповідно до призначення платежу та у сумах, що зазначені у таких платіжних дорученнях.

Щодо посилань податкового органу на відсутність у наданих до перевірки платіжних дорученнях печатки, суд зауважує, що відповідно до додатку 9 до Інструкції № 22 «Указівки щодо заповнення реквізитів розрахункових документів та їх реєстрів» використання печатки платником у платіжному дорученні не є обов`язковим.

Щодо доводів відповідача про те, що платіжні доручення, надані позивачем до перевірки, не завірені банком, в якому обслуговується суб`єкт господарювання, тобто без позначки проведено банком, суд зазначає таке.

Згідно із абзацом першим пункту 2.1 глави 2 Інструкції № 22 реквізити розрахункових документів та їх реєстрів заповнюються згідно з вимогами, зазначеними в указівках щодо заповнення реквізитів розрахункових документів та їх реєстрів (додаток 9) та відповідних главах цієї Інструкції.

Відповідно до додатку 9 до Інструкції № 22 «Указівки щодо заповнення реквізитів розрахункових документів та їх реєстрів» у платіжному дорученні зазначається, серед іншого, число, місяць та рік списання коштів з рахунку платника цифрами у форматі ДД/ММ/РРРР або число зазначається цифрами ДД, місяць - словом, рік - цифрами РРРР, які засвідчуються підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку.

Так, суд погоджується з доводами відповідача про те, що у наданих позивачем до перевірки платіжних дорученнях відсутнє зазначення числа, місяця та року списання коштів з рахунку платника.

Відповідно до абзацу першого пункту 1.15 глави 1 Інструкції № 22 доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків і зарахування коштів на рахунки отримувачів банки здійснюють у термін, установлений законодавством України.

За змістом пункту 2.14 глави 2 Інструкції № 22 банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов`язково заповнює реквізити «Дата надходження» і «Дата виконання», а банк стягувача «Дата надходження в банк стягувача» (якщо ці реквізити передбачені формою документа), засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку.

У розрахункових документах дата, зазначена в реквізиті «Дата виконання», має відповідати:

- даті списання коштів з рахунку платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку;

- даті списання коштів з рахунку платника та з кореспондентського рахунку банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Аналіз наведених норм Інструкції № 22 дає підстави дійти висновку, що обов`язок заповнення реквізиту на прийнятих від платника розрахункових документах «Дата виконання» покладений безпосередньо на банк цього платника.

А тому позивач, який подав до обслуговуючого банку належним чином оформлені розрахункові документи, які прийняті банком до виконання, не може нести негативні наслідки за дії цього банку щодо невиконання чи неналежного виконання свого обов`язку в частині заповнення на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів реквізиту «Дата виконання» (числа, місяця та року списання коштів з рахунку платника).

Разом з тим, суд також відзначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 826/2736/14 та в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України враховується судом під час розгляду цієї справи, окремі дефекти первинних документів не можуть слугувати підставою для позбавлення права платника податку на бюджетне відшкодування, якщо сума податку, фактично сплачена ним у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам товарів (послуг).

Як слідує з матеріалів справи, податковий орган не заперечує факт списання грошових коштів з рахунку позивача на рахунки контрагентів на підставі платіжних доручень, наданих до перевірки, а також не оспорює реальне вчинення господарських операцій із зазначеними контрагентами, за якими сформовано податковий кредит з податку на додану вартість, врахований позивачем при обчисленні від`ємного значення податку на додану вартість в сумі 5243215,00 грн., яке заявлено позивачем до бюджетного відшкодування за березень 2020 року.

Тому, з огляду на викладене, суд вважає, що такий недолік наданих позивачем до перевірки платіжних доручень, як не заповнення банком, який його обслуговує, реквізиту «Дата виконання» (числа, місяця та року списання коштів з рахунку платника) не може слугувати підставою для позбавлення позивача права на бюджетне відшкодування з податку на додану вартість.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що висновок податкового органу, викладений в акті перевірки, про відсутність у позивача права на отримання бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 5243215,09 грн. за березень 2020 року з тих підстав, що платіжні доручення, які були надані до перевірки, не підписані керівником ТОВ «Торговий Дім Веспрем», не завірені банком, в якому обслуговується суб`єкт господарювання, не мають підписів та печаток, є хибним та суперечить нормам чинного законодавства.

За таких обставин спірне податкове повідомлення-рішення відповідача № від 23 червня 2020 року, яким виявлено відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Веспрем» права на отримання бюджетного відшкодування за період березень 2020 року та відсутність права на врахування такої суми від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 5243215,00 грн. є протиправним та його скасовано правомірно.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління ДПС у Львівській області внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування, заявленого ТОВ «Торговий Дім Веспрем» (42647141) у розмірі 5243215,00 грн. колегія суддів зазначає наступне.

З 01 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 21 грудня 2016 року №1797-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» (далі - Закон № 1797), яким змінений порядок повернення сум бюджетного відшкодування шляхом запровадження формування Реєстрів заяв про повернення сум бюджетного відшкодування.

Відповідно до підпункту 200.7.1 пункту 200.7 статті 200 ПК України на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Згідно з підпунктом 200.7.2 пункту 200.7 цієї статті, заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження. Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

На підставі пункту 200.15 статті 200 ПК України у разі коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний внести відповідні дані до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.

У разі неузгодження контролюючим органом суми податку, заявленої до відшкодування, або її частини зобов`язання з бюджетного відшкодування податку в частині неузгодженої суми виникає з дня закінчення процедури адміністративного або судового оскарження, за результатами якої прийнято рішення на користь платника податків.

Враховуючи ту обставину, що вище вже встановлено протиправність податкового повідомлення-рішення № від 23 червня 2020 року, у відповідача виникає обов`язок, з урахуванням висновків судового рішення, внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.

Пунктом 200.12 статті 200 ПК України, зокрема, визначено, що узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені п.200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

На підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів (пункт 200.13 статті 200 ПК України).

Вказані норми статті 200 ПК України узгоджуються з пунктами 6, 7, 11, 12 Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 року №26.

За таких обставин, з урахуванням встановленого судом права позивача на бюджетне відшкодування ПДВ за березень 2020 у розмірі 5243215 грн., такий спосіб захисту порушеного права як зобов`язання відповідача внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування, заявленого ТОВ «Торговий Дім Веспрем» у розмірі 5243215 грн., що є належним чином захистить права та інтереси товариства.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини наголошував, що поняття «майно» у частині 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Бейелер проти Італії» від 05 січня 2000 року).

За певних обставин «легітимне очікування» на отримання «активу» також може захищатися ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "легітимне очікування", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Інтерсплав проти України» від 09 січня 2007 року зазначив, що юридична особа-платник ПДВ мала достатньо підстав сподіватись на відшкодування цього податку, так само як і на компенсацію за затримку його виплати, та встановив, що заявник мав захищений ст. 1 Першого протоколу до Конвенції майновий інтерес. Констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справі з огляду на постійні затримки відшкодування і компенсації ПДВ у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, та зазначив, що і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника порушували «справедливий баланс» між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном (пункт 40).

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

Пунктом 8 частини 1 статті 4 КАС України передбачено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити дії, і це прямо вбачається з пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України.

При цьому, аналіз зазначених норм свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення.

Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає обґрунтованими позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Веспрем» про зобов`язання відповідача внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування, заявленого ТОВ «Торговий Дім Веспрем» () у розмірі 5243215,00 грн., а тому вказана вимога апелянта підлягає задоволенню, оскільки судом першої інстанції в частині оскарження позивачем порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині оскарження позивача, керуючись статтею 317 КАС України слід скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «Торговий Дім Веспрем», в решті рішення суду першої інстанції залишити без змін. Доводи апеляційної скарги Головного управління ДПС у Львівській області не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, встановлено, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06).

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці Європейського суду з прав людини (серед багатьох інших, наприклад, рішення Європейського суду з прав людини у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року. «Булвес АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» мас широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того. Європейський суд з прав людини також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення Європейського суду з прав людини від 2 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України»).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» Європейський суд з прав людини, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржників.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Веспрем» задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року у справі №380/5296/20 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким зобов`язати Головне управління ДПС у Львівській області внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування, заявленого ТОВ «Торговий Дім Веспрем» () у розмірі 5243215,00 грн.

В решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року у справі №380/5296/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

Л.Я. Гудим

Повний текст постанови складено 23.12.2020