Справа № 200/8106/20-а
Суддя: Давиденко Т.В.
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2020 р. Справа№200/8106/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Давиденко Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов Державного

підприємства «Маріупольський морський торгівельний порт»

до відповідача Державної податкової служби України

про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Маріупольський морський торгівельний порт» (, юридична адреса: 87510, Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Адмірала Луніна, 99) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової служби України (, юридична адреса: 87500, м. Київ, Львівська площа, 8) про зобов`язання змінити в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового (СЕАРП та СЕ) умову оподаткування пального на «5» (залишки пального, які не обліковуються в СЕАРП (утворилися станом до 01.07.2019 року у суб`єктів господарювання, які до 01.07.2019 року не є платниками акцизного податку з реалізації пального) на обсяги пального (код товарної підкатегорії ) у кількості 46300,00 літрів, (код товарної підкатегорії ) у кількості 267298,00 літрів та (код товарної підкатегорії ) у кількості 406,00 літрів.

Зазначає, що підприємством подані заявки на поповнення (коригування) залишку пального, які не прийняті відповідачем з посиланням на порядок реєстрації визначений абз. 2 п. 22 Перехідних положень Податкового кодексу.

Враховуючи наведене, просить позовну заяву задовольнити у повному обсязі.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав на її безпідставність та зазначив, що позивач, як суб`єкт господарювання, який набув статус платника акцизного податку з 01.07.2019 року та який не здійснив облік пального в системі електроного адміністрування реалізації пального, мав можливістб у період з 16.07.2019 року по 20.07.2019 року без сплати акцизного податку подати заявку на поповнення обсягів залишку пального за кожним кодом пального для подальшого використування, тому у таких заявках потрібно зазначати код умови оподаткування «5».

Враховуючи наведене, просить в задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник позивача надав заяву про розгляд справи у письмовому провадженні.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав відзив, заяву про розгляд за його участю не надав.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене, суд розглядає справу без участі сторін в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, відзиву, суд з`ясував наступні обставини справи.

Державне підприємство «Маріупольський морський торгівельний порт» зареєстроване в якості юридичної особи, включене до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (), місцезнаходження юридичної особи: 87510, Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Адмірала Луніна, 99 (а.с.18-22).

18.07.2019 року о 15:15:53 ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» до Державної податкової служби України подана заявка на поповнення (коригування) залишку пального за формою, затвердженою наказом Мінфіну України від 19.06.2019 року № 262 (а.с. 23-24).

Згідно квитанції від 18.07.2019 року № 2 документ J0210901 не прийнятий, виявлені помилки/зауваження: порушено порядок реєстрації визначений абз. 2 п. 22 Перехідних положень Податкового кодексу, а саме суб`єкти господарювання, які відповідають визначенню платників податку з 1 липня 2019 року зобов`язані до 1 липня 2019 року зареєструватися платниками податку та зареєструвати в системі електроного адміністрування реалізації пального усі акцизні склади, розпорядниками яких такі платники податку будуть станом на 1 липня 2019 року (а.с.26).

22.07.2019 року о 10:35:37 ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» до Державної податкової служби України подана заявка на поповнення (коригування) залишку пального.

Листом Державної фіскальної служби України від 28.08.2019 року № 41699/6/99-99-12-01-04-15 ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» надані роз`яснення щодо заповнення довідки про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри і довідки про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/відпуску) та залишків пального на акцизному складі пального та в межах компетенції (а.с.30-33).

Листом Державної фіскальної служби України від 05.09.2019 року № 573/6/99-00-02-02-01-15 ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» повідомлене, що підприємство зареєструвалось в Реєстрі платників акцизного податку з реалізації акцизного податку та спирту етилового лише 16.07.2019 року за № 2880, а отже збільшення обсягу пального, яке можна зареєструвати акцизні накладні/розрахунки коригування, платник, відповідно до п.п. 232.04.2 п. 232.4 ст. 232 Кодексу, може зареєструвати заявку на поповнення (коригування) залишку пального за умови наявності на обліковій картці суми коштів сплаченого акцизного податку, не менше, ніж сума акцизного податку, розрахованого з обсягу пального (а.с.36-37).

Листом Державної фіскальної служби України від 15.11.2019 року № 9738/6/99-00-04-02-05-15 ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» повідомлене, що підприємство зареєструвалось платником акцизного податку з реалізаціх пального лише 16.07.2019 року (а.с.38-39).

Як підтверджено матеріалами справи, факт придбання пального у контрагентів до 01.07.2019 року підтверджується належним чином оформленими первинними документами, зокрема:

- паливо по коду товарної підкатегорії у кількості 406,00 літрів підтверджується приймальним актом від 26.06.2019 року № 32, рахунком фактурою від 26.06.2019 року № 45, видатковою накладною від 26.06.2019 року № 45, товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів від 26.06.2019 року № 24 ;

- паливо по коду товарної підкатегорії у кількості 46 330,00 літрів підтверджується приймальним актом від 16.12.2013 року № 41, актом приймання-передачі від 16.12.2013 року № 16/12-1, податковою накладною від 16.12.2013 року № 175, накладною від 16.12.2013 року;

- паливо по коду товарної підкатегорії у кількості 267298,00 літрів підтверджується приймальними актами від 01.02.2017 року № 1, від 02.02.2017 року № 2, від 03.02.2017 року № 3, від 31.01.2019 року № 3, від 01.02.2019 року № 5, від 02.02.2019 року № 2, від 04.02.2019 року № 4, від 29.05.2019 року № 22, № 23, від 03.06.2019 року № 28, рахунками на оплату від 01.02.2017 року № 368, від 02.02.2017 року № 354, від 03.02.2017 року № 378, від 30.01.2019 року № 205, № 207, від 31.01.2019 року № 230, від 02.02.2019 року № 244, від 29.05.2019 року № 468, № 469, від 03.06.2019 року № 479, № 480 видатковими накладними від 01.02.2017 року № 578, від 02.02.2017 року № 612, від 03.02.2017 року № 667, від 30.01.2019 року № 540, № 548, від 31.01.2019 року № 570, від 02.02.2019 року № 666, від 29.05.2019 року № 436, № 437, від 03.06.2019 року № 443, № 444, товарно-транспортними накладними на відпуск нафтопродуктів від 01.02.2017 року № УЕ-00000578/1, від 02.02.2017 року № УЕ-00000612/1, від 03.02.2017 року № УЕ-00000667/1, від 30.01.2019 року № Р540, № Р548, від 31.01.2019 року № Р569, від 02.02.2019 року № Р666, від 28.05.2019 року № 280519/1, № 280519/2, від 30.05.2019 року № 300519/1, № 300519/2 приймальним актом від 03.06.2019 року № 29 (а.с.56-114).

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом, просить позовну заяву задовольнити у повному обсязі.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України.

Відповідно до п.п. 41.1.1 п.41.1 ст.41 Податкового кодексу України контролюючими органами щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби, є органи державної податкової служби.

Таким чином, відповідач у справі - суб`єкт владних повноважень, на якого чинним законодавством покладені владні управлінські функції стосовно контролю у сфері податкових взаємовідносин.

Відповідно до змін, передбачених Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» з 01.07.2019 року реалізацією пального вважатимуться будь-які операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального або спирту етилового з переходом права власності на таке пальне або спирт етиловий чи без такого переходу, за плату (компенсацію) чи без такої плати на митній території України з акцизного складу/акцизного складу пересувного:

- до акцизного складу;

- до акцизного складу пересувного;

- для власного споживання чи промислової переробки;

- будь-яким іншим особам.

Не вважаються реалізацією пального операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України:

- у споживчій тарі ємкістю до 5 л (включно), крім операцій з реалізації такого пального його виробниками;

- при використанні пального, з якого сплачено акцизний податок, виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки суб`єктами господарювання, які не є розпорядниками акцизного складу.

Якщо підприємство має ємкості для зберігання пального, об`єм яких перевищує 200 м3 (що не відповідає умовам, за яких таке приміщення або територія, на яких розміщено такі ємкості, не є акцизним складом), а суб`єкт господарювання - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що перевищують 1000 кубічних метрів то розпорядником акцизного складу визначено суб`єкта господарювання платника акцизного податку, який здійснює зберігання пального.

Відповідні зміни внесені до пп. 14.1.212 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України.

Відповідно до абз. «б» пп 14.1.6 п. 14.1 ст. 14.1 Податкового кодексу України акцизний склад це приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Таким чином, якщо підприємство підпадає під вимоги абз. «б» пп 14.1.6 п. 14.1 ст. 14.1 Податкового кодексу України та зберігає пальне виключно для потреб власного споживання, то воно є розпорядником акцизного складу платником акцизного податку і має реєструватися платником акцизного податку з реалізації пального.

Згідно пп. 212.1.15 п. 212.1 ст. 212 Податкового кодексу України платниками акцизного податку є особи (у тому числі юридична особа, що веде облік результатів діяльності за договором про спільну діяльність без створення юридичної особи), постійне представництво, які реалізують пальне або спирт етиловий.

Враховуючи наведене, підприємство з 01 липня 2019 року почало відповідати визначенню платника акцизного податку відповідно до пп. 212.1.15 п. 212.1 ст. 212 Податкового кодексу України, як особа, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів.

Механізм відкриття та закриття рахунків платників акцизного податку з реалізації пального та спирту етилового (далі - платники акцизного податку), зареєстрованих у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, механізм роботи зазначеної системи, а також проведення розрахунків з бюджетом з використанням зазначених рахунків визначено Порядком електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.04.2019 року № 408.

Пунктом 1 Порядку № 408 визначено, що система електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового вводиться в дію з 1 липня 2019 року.

Згідно п. 6 Порядку № 408 реєстрація платника акцизного податку здійснюється на підставі подання особою не пізніше ніж за три робочих дні до початку ввезення на митну територію України або до початку здійснення реалізації пального або спирту етилового заяви про реєстрацію платника акцизного податку з реалізації пального або спирту етилового та/або акцизних складів (далі - заява), форма якої затверджується Мінфіном.

Відповідно до п. 9 Порядку № 408 датою реєстрації платника акцизного податку/ акцизного складу є дата включення його до реєстру платників, але не раніше ніж 1 липня 2019 року.

Пунктом 45 Порядку № 408 встановлено, що для врахування в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового залишків пального у суб`єктів господарювання, які до 1 липня 2019 року не підпадали під визначення платників акцизного податку відповідно до пункту 212.1 статті 212 Кодексу, а з 1 липня 2019 року підпадають під визначення платників акцизного податку відповідно до пункту 212.1 статті 212 Кодексу, облік якого в системі електронного адміністрування реалізації пального не здійснювався, такі платники з 16 до 20 липня 2019 року (включно) без сплати акцизного податку подають заявку на поповнення обсягів залишку пального станом на 1 липня 2019 року за кожним кодом пального згідно УКТЗЕД та кожним акцизним складом/акцизним складом пересувним для подальшого використання виключно для власного споживання або промислової переробки.

Розділом VII Порядку заповнення акцизної накладної, розрахунку коригування акцизної накладної, заявки на поповнення (коригування) залишку пального, заявки на поповнення (коригування) залишку спирту етилового, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 19.06.2019 року № 262, передбачено, зокрема, що таблична частина заявки на поповнення (коригування) залишку пального заповнюється в такому порядку:

1) у графі 1 зазначається порядковий номер рядка;

2) у графі 2 зазначається ознака щодо умов оподаткування пального:

«1» - пальне, яке не підлягає оподаткуванню згідно з підпунктом 213.2.1 пункту 213.2 статті 213 розділу VI Кодексу;

«2» - пальне, звільнене від оподаткування акцизним податком згідно з пунктом 213.3 статті 213 розділу VI Кодексу;

«3» - вироблені в Україні бензини авіаційні або паливо для реактивних двигунів, що оподатковуються на умовах, встановлених пунктом 229.8 статті 229 розділу VI Кодексу, за ставкою акцизного податку, визначеною підпунктом 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 розділу VI Кодексу, без застосування підвищувального коефіцієнта 10;

«4» - пальне, реалізоване та/або використане як сировина для виробництва непідакцизної продукції, яке оподатковується на умовах, встановлених пунктом 229.2229.7 статті 229 розділу VI Кодексу;

«5» - залишки пального, які не обліковуються в системі електронного адміністрування реалізації пального (утворилися станом до 01 липня 2019 року у суб`єктів господарювання, які до 01 липня 2019 року не є платниками акцизного податку з реалізації пального).

Ознака щодо умов оподаткування «5» може бути зазначена тільки в заявках на поповнення (коригування) залишку пального, складених суб`єктами господарювання, які до 01 липня 2019 року не підпадали під визначення платника акцизного податку з реалізації пального згідно п. 212.1 ст. 212 розділу VI Кодексу та не були зареєстровані в Реєстрі платників акцизного податку з реалізації пального, а з 01 липня 2019 року підпадають під визначення платника акцизного податку з реалізації пального згідно з пунктом 212.1 статті 212 розділу VI Кодексу та зареєстровані в Реєстрі платників акцизного податку з реалізації пального або спирту етилового.

У заявках на поповнення (коригування) залишку пального, в яких у першому рядку таблиці зазначено умову оподаткування «5»:

у верхньому лівому куті відмітка «Ч» ставиться тільки в полі «основна»;

коригування показників такої заявки не здійснюється;

може бути заповнений тільки перший рядок таблиці. Для інших операцій, які не належать до операцій, віднесених до одного з кодів ознаки умов оподаткування «1»-«5», у відповідному рядку графи 2 зазначається цифра «0».

Суд вважає, що відхилення контролюючим органом заявок підприємства «у зв`язку з порушенням порядку реєстрації платником акцизного податку» є безпідставним та необґрунтованим, оскільки з аналізу абз. 2 п. 22 розділу 5 Перехідних положень Податкового кодексу України, п. 45 Порядку № 408 вбачається, що законодавець не ставить в залежність дату реєстрації платниками акцизного податку в контролюючих органах з правом та можливістю таких платників податків, які з 1 липня 2019 року підпадають під визначення платників акцизного податку відповідно до пункту 212.1 статті 212 Кодексу подати з 16 до 20 липня 2019 року без сплати акцизного податку заявку на поповнення обсягів залишку пального станом на 1 липня 2019 року за кожним кодом пального згідно УКТЗЕД та кожним акцизним складом/акцизним складом пересувним для подальшого використання виключно для власного споживання або промислової переробки.

Відповідно до статті 5 Європейської конвенції про обчислення строків (ETS N 76) від 16.05.1972 року, яка застосовується до обчислення строків у цивільних, комерційних і адміністративних справах, при обчисленні строку суботи, неділі та офіційні свята враховуються. Однак, якщо diesadquem (для цілей цієї Конвенції термін "diesadquem" означає день, у який строк спливає) строку, до спливу якого має бути здійснена та чи інша дія, припадає на суботу, неділю, офіційне свято чи день, який вважається офіційним святом, встановлений строк продовжується на перший робочий день, який настає після них.

Враховуючи, що подана платником 18.07.2019 року заявка була безпідставно не прийнята контролюючим органом, та 20.07.2019 припало на вихідний день, підприємство з метою використання наданих законодавством права вимушено повторно подавати заявку в перший робочий день, тобто 22.07.2019 року.

Таким чином, суд вважає, що підприємством своєчасно, а саме 18.07.2020 року, подана належним чином оформлена заявки на поповнення (коригування) залишку пального, тому вважає її неприйняття контролюючим органом безпідставним.

Як встановлено судом, у заявці позивач вказав обсяги пального з умовою оподаткування «5» - залишки пального, які не обліковуються в СЕАРП (утворилися станом до 01 липня 2019 року у суб`єкта господарювання, які до 01 липня 2019 року не є платниками акцизного податку з реалізації пального), зокрема пальне у кількості 46 330,00 літрів за кодом товарної підкатегорії , у кількості 267298,00 літрів за кодом товарної підкатегорії та у кількості 406,00 літрів за кодом товарної підкатегорії .

На внесені до СЕА обсяги пального платник акцизного податку має право зареєструвати акцизні накладні/розрахунки коригування до акцизних накладних в ЄРАН в розрізі складів.

Відповідно до витягів щодо обсягу пального, згідно яких позивач має право зареєструвати акцизні накладні/розрахунки коригування до акцизних накладних в ЄРАН станом на 11.08.2020 року обсяги пального з умовою оподаткування «5», за кодами товарної підкатегорії , та . відповідно до поданих 18.07.2019 року та 22.07.2019 року заявок не зазначені.

Враховуючи наведене суд вражає, що контролюючим органом безпідставно не враховуються обсяги пального, на які платник податків має право зареєструвати акцизні накладні з умовою оподаткування «5»

Залишки пального, що утворилися станом на 01.07.2019 року підтверджуються первинними документами.

Відповідно до ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно абз. 11 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Факт придбання пального у контрагентів до 01.07.2019 підтверджується належним чином оформленими первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам бухгалтерського та податкового законодавства.

Частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В рішенні ЄСПЛ у справі «Зеленчук та Цицюра проти України» зазначено, що перша і найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання державної влади у безперешкодне користування своїм майном повинно бути законним: згідно з другим реченням першого абзацу особа може бути позбавлена майна тільки "на умовах, передбачених законом", а за змістом другого пункту держави мають право здійснювати контроль за використанням власності шляхом забезпечення дотримання "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, властивий всім статтям Конвенції. Принцип законності передбачає, що відповідні положення національного законодавства є досить доступними, точними і передбачуваними в їх застосуванні.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає непередбачуваності закону. Сумніви щодо тлумачення закону, які залишаються, враховуючи зміни у повсякденній практиці, усувають суди у процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави у право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду". Втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип пропорційності передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, вважатиметься порушенням статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, якою необхідно досягти, та засобами, які застосовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар".

Крім того, суд враховує наступне.

Реалізація суб`єктами публічної адміністрації своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень частини другої статті 19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної законної дискреції.

У свою чергу, під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Обмежуючим фактором для рішень представників влади згідно з визначенням владних дискреційних повноважень є закон і справедливість.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Комітетом Ради 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховує положення Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980 року, а саме суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Разом з тим, пунктом 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Згідно позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справа № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року у справі № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова може.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Наведене повністю відповідає змісту ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною 4 якої визначене, що у випадку, визначеному п. 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Тобто, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію.

У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру.

Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

Оскільки зміна в системі електронного адміністрування є дискреційними повноваженями відповідача, суд вважає за необхідне, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, ухвалити рішення про зобов`язання відповідача змінити в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового (СЕАРП та СЕ) умову оподаткування пального на «5» (залишки пального, які не обліковуються в СЕАРП (утворилися станом до 01.07.2019 року у суб`єктів господарювання, які до 01.07.2019 року не є платниками акцизного податку з реалізації пального) на обсяги пального (код товарної підкатегорії ) у кількості 46300,00 літрів, (код товарної підкатегорії ) у кількості 267298,00 літрів та (код товарної підкатегорії ) у кількості 406,00 літрів.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надані суду належні докази правомірності дій щодо реєстрації заявок на поповнення (коригування) залишку пального в розумінні зазначеної норми Закону, тому суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Державного підприємства «Маріупольський морський торгівельний порт» (, юридична адреса: 87510, Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Адмірала Луніна, 99) до Державної податкової служби України (, юридична адреса: 87500, м. Київ, Львівська площа, 8) про зобов`язання змінити в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового (СЕАРП та СЕ) умову оподаткування пального на «5» (залишки пального, які не обліковуються в СЕАРП (утворилися станом до 01.07.2019 року у суб`єктів господарювання, які до 01.07.2019 року не є платниками акцизного податку з реалізації пального) на обсяги пального (код товарної підкатегорії ) у кількості 46300,00 літрів, (код товарної підкатегорії ) у кількості 267298,00 літрів та (код товарної підкатегорії ) у кількості 406,00 літрів задовольнити повністю.

Зобов`язати Державну податкову служби України змінити в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового (СЕАРП та СЕ) умову оподаткування пального на «5» (залишки пального, які не обліковуються в СЕАРП (утворилися станом до 01.07.2019 року у суб`єктів господарювання, які до 01.07.2019 року не є платниками акцизного податку з реалізації пального) на обсяги пального (код товарної підкатегорії ) у кількості 46300,00 літрів, (код товарної підкатегорії ) у кількості 267298,00 літрів та (код товарної підкатегорії ) у кількості 406,00 літрів.

Стягнути з Державної податкової служби України (, юридична адреса: 87500, м. Київ, Львівська площа, 8) (за рахунок бюджетних асигнувань) на користь Державного підприємства «Маріупольський морський торгівельний порт» (, юридична адреса: 87510, Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Адмірала Луніна, 99) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 2102 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Т.В. Давиденко