Справа № 620/4828/20
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2020 року Чернігів Справа № 620/4828/20

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Лобана Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення сторін) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до адміністративного суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове - повідомлення рішення № від 13 серпня 2020 року, винесене Головним управлінням ДПС у Чернігівській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що навіть при помилковому зазначенні реквізитів сплачена сума була зарахована до Державного бюджету, тому на неї не повинна покладатися відповідальність за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання. З урахуванням зазначеного, вважає, що оскаржене податкове повідомлення-рішення підлягає визнанню протиправним і скасуванню.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду надано термін для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, де вказав, що в порушення п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України позивачем несвоєчасно сплачено суму податкового зобов`язання. Крім того, відповідач вказує, що відповідальність за правильність заповнення реквізитів розрахункового документа несе особа, яка склала документ. Тому, помилкова сплата податку не на той рахунок не є підставою для звільнення від застосування штрафних санкцій у разі несвоєчасної сплати податку. На підставі наведеного, просив у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 здійснює незалежну професійну діяльність як самозайнята особа та перебуваю на обліку в Головному управлінні ДПС у Чернігівській області як платник податків.

18 січня 2018 року позивач подала до контролюючого органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік, вх. № , де було визначено податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб (далі - ПДФО) в сумі 5653,26 грн.

Граничний термін сплати узгодженого податкового зобов`язання з ПДФО в даному випадку за 2017 рік в сумі 5653,26 грн - до 01 серпня 2018 року.

29 березня 2018 року платіжним дорученням № 9 позивач здійснила оплату податкового зобов`язання з ПДФО у сумі 5653,26 грн, вказавши призначення платежу: «податок на доходи за результатами річного декларування за 2017 рік ОСОБА_1 ».

Однак, у платіжному дорученні позивачем помилково зазначено неправильний рахунок отримувача коштів (замість рахунку для оплати ПДФО за себе, як самозайнятої особи, позивач вказала рахунок для оплати ПДФО агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати).

05 квітня 2019 року позивач подала до контролюючого органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2018 рік, вх. № та в цей же день згідно платіжного доручення № 30 здійснила оплату податкового зобов`язання з ПДФО за 2017 рік у сумі 2409,99 грн.

Крім того, з метою виправлення самостійно виявленої помилки, позивач звернулася до контролюючого органу із заявою з проханням помилково сплачені кошти з ПДФО за 2017 рік на рахунок НОМЕР_1 в сумі 5653,26 грн перерахувати на рахунок НОМЕР_2 та долучила копію платіжного доручення від 29.03.2018 № 9.

На підставі вказаної заяви контролюючим органом кошти у сумі 5653,26 грн з рахунку НОМЕР_1 (де вони значилися як переплата) були перезараховані на рахунок НОМЕР_2 , що підтверджується відомостями з електронного кабінету платника податків.

15.05.2020 складено акт камеральної перевірки № 905/25-01-53-06-25/ НОМЕР_3 щодо порушення граничних термінів сплати узгоджених податкових зобов`язань по датку на доходу фізичних осіб (а.с. 44).

13.08.2020 ГУ ДПС у Чернігівській області винесено податкове повідомлення-рішення № , яким контролюючим органом встановлено порушення строку сплати ФОП ОСОБА_1 грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, визначеного п.31.1, п. 179.7 ст.179 Податкового кодексу України, та на підставі статті 126 Податкового кодексу України за затримку на 258 календарних днів сплати грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 5653 грн 25 коп. зобов`язано мене сплатити штраф у розмірі 1130,65 грн (а.с. 22).

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 29 березня 2018 року платіжним дорученням № 9 позивач здійснила оплату податкового зобов`язання з ПДФО у сумі 5653,26 грн, вказавши призначення платежу: «податок на доходи за результатами річного декларування за 2017 рік ОСОБА_1 ».

Однак, у платіжному дорученні позивачем помилково зазначено неправильний рахунок отримувача коштів (замість рахунку для оплати ПДФО за себе, як самозайнятої особи, позивач вказала рахунок для оплати ПДФО агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати).

Відповідач у своєму відзиві вказує, що ОСОБА_1 було здійснено сплату в сумі 5653,26 грн на бюджетний рахунок податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати (11010100), який було зараховано 29.03.2018, а повинна була перерахувати на податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (11010500), за заявою ОСОБА_1 , у зв`язку з невірним заповненням реквізитів при сплаті, лише 10.06.2019 здійснено перерахування з бюджетного рахунку з КБК 11010100 на рахунок з КБК 11010500,

Пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Суд зазначає, що штрафні санкції застосовуються у разі несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) податкового зобов`язання, а не у випадку помилково сплачених сум податку (збору) на невідповідний рахунок. Здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак, дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть слугувати підставою для застосування штрафів.

Згідно з частиною другою статті 45 Бюджетного кодексу України Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Відповідно до пункту 9.3 Податкового кодексу України зарахування загальнодержавних податків та зборів до державного і місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України.

Частиною четвертою статті 45 Бюджетного кодексу України встановлено, що податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном).

При цьому, частиною п`ятою статті 45 Кодексу передбачено, що податки і збори (обов`язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Відповідно до Положення про єдиний казначейський рахунок, затвердженого наказом Державного казначейства України 26.06.2002 № 122 (у редакції наказу від 30.11.2010 № 449), Єдиний казначейський рахунок (ЄКР), це консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України.

Єдиний казначейський рахунок консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством.

Єдиний казначейський рахунок, відкритий на балансі Державного казначейства України, об`єднує кошти субрахунків, що відкриті на балансі Головних управлінь Державного казначейства України (далі - субрахунки ЄКР).

На субрахунках ЄКР ведеться аналітичний облік коштів державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством.

Помилкове перерахування позивачем коштів на інший казначейський рахунок внаслідок допущеної позивачем помилки у зазначенні реквізитів платіжного документа не спричинило настання будь-яких негативних наслідків або збитків Державного бюджету України.

Норми Податкового кодексу України, зокрема, стаття 35 «Порядок сплати податків та зборів», не містить положень щодо сплати податків на конкретні рахунки та за конкретними кодами, за якими перераховуються окремі податки.

Відтак, суд зазначає, що в даному випадку сплата коштів до державного бюджету здійснена позивачем своєчасно, кошти фактично надійшли до бюджету, а перебування коштів на іншому рахунку державного бюджету не свідчить про ненадходження коштів до бюджету.

Суд встановив, що позивачем здійснена сплата військового збору у повному обсязі, що підтверджується копією квитанції, долученою до матеріалів справи.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до правової позиції стосовно сплати обов`язкових платежів (зборів) викладеної Верховним судом України у постанові від 16.06.2015 по справі № 21-377а15 здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету в строк, встановлений пунктом 57.1 статті 57 ПК України, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак, дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 126.1 статті 126 ПК України.

Для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 ПК України, платник податків не вчиняв дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету. А оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення коду бюджетної класифікації у призначенні платежу у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов`язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов`язання у визначений вказаною нормою ПК України строк.

Аналогічної правової позиції дійшов Верховний Суд в постанові від 01.08.2018 у справі №813/2487/17 в якій зазначено, що помилкове зазначення неправильного рахунку отримувача коштів не є правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми податку у визначений законодавством строк. Допущена позивачем помилка не спричинила настання будь-яких негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету.

Подібна правова позиція неодноразово викладена в постановах Верховного Суду від 21.02.2018 (справа № 813/1008/16) та від 14.08.2018 (справа №821/1897/17).

Таким чином, суд вважає, що позивач вчинив дії, спрямовані на перерахування суми грошового зобов`язання до державного бюджету. Здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету, на думку суду, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафних фінансових санкцій, тому прийняте контролюючим органом податкове повідомлення-рішення від 13 серпня 2020 року№ не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не підтверджено правомірність вимог в порядку статті 77 КАС України належними та допустимими доказами, а відтак, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 40 коп.

Керуючись ст. 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове - повідомлення рішення № від 13 серпня 2020 року, винесене Головним управлінням Державної податкової служби у Чернігівській області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення, або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ).

Відповідач: Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області (вул. Реміснича, буд. 11, м. Чернігів, 14000, код ЄДРПОУ - 43143966).

Повний текст рішення виготовлено 24 грудня 2020 року.

Суддя Д.В. Лобан