Справа № 440/5323/20
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2020-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/5323/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Слободянюк Н.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Дубінчина О.М.,

представника позивача Баликової Н.І.,

представника відповідача Мельницької Т.В.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції Центрального округу про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 /далі позивач, ОСОБА_1 / звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою (з урахуванням уточненої позовної заяви від 24 листопада 2020 року) до Державної екологічної інспекції Центрального округу /далі відповідач, ДЕІ Центрального округу/ про:

- визнання протиправним та скасування наказу начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу Мартосенка Є.О. №158-о від 31 серпня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління екологічного нагляду (контролю) у Полтавській області - старшого державного інспектора з охорони навколишнього середовища Центрального округу;

- поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління екологічного нагляду (контролю) у Полтавській області - старшого державного інспектора з охорони навколишнього середовища Центрального округу;

- стягнення з Державної екологічної інспекції Центрального округу на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу без врахування обов`язкових відрахувань;

- стягнення з Державної екологічної інспекції Центрального округу на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої протиправним наказом начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу Мартосенка Є.О. №158-о від 31 серпня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління екологічного нагляду (контролю) у Полтавській області - старшого державного інспектора з охорони навколишнього середовища Центрального округу, у сумі 15000,00 грн /а.с. 1-7, 219-228 т.1/.

Позов обґрунтований тим, що позивач працював на посаді начальника управління екологічного нагляду (контролю) у Полтавській області - старшого державного інспектора з охорони навколишнього середовища Центрального округу. Наказом начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу Мартосенка Є.О. №158-о від 31 серпня 2020 року позивача звільнено із займаної посади. З вказаним наказом позивач не погоджується, оскільки вважає, що між ним та роботодавцем не досягнуто згоди щодо його звільнення на підставі заяви про звільнення, яка не містить ані дати її складання, ані дати, з якої він мав намір звільнитися, та вказана заява зареєстрована відповідачем 31 серпня 2020 року, тобто у період, коли позивач перебував на лікарняному. Вказана заява написана позивачем 28 лютого 2020 року під психологічним тиском начальника ОСОБА_2 у присутності свідків (в.о начальника відділу правового забезпечення юрисконсульта Максименко Ю.П. та завідувача сектора кадрового забезпечення ОСОБА_3 ), про що позивачем 16 вересня 2020 року подано заяву про вчинення злочину до ГУ НП у Полтавській області та Прокуратури Полтавської області. Таким чином, позивача звільнено незаконно та наявні підстави для поновлення порушених прав позивача шляхом визнання протиправним та скасування наказу начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу Мартосенка Є.О. №158-о від 31 серпня 2020 року, поновлення його на займаній посаді, а також стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та завданої моральної шкоди у сумі 15000,00 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та витребувано докази, а ухвалою від 26 листопада 2020 року продовжено строк підготовчого провадження.

Відповідач позов не визнав та у відзивах на позовну заяву /а.с.56-58 т.1, 32-36 т.2/ зазначив, що 31 серпня 2020 року наказом начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу Мартосенка Є. №158-о від 31 серпня 2020 року позивача звільнено за угодою сторін відповідно до пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України та статті 86 Закону України «Про державну службу» на підставі його заяви, яку отримано та зареєстровано відповідачем 31 серпня 2020 року вх.№301/06-49. Повноваження щодо звільнення із державної служби належить до дискреційних повноважень відповідача, а тому, заявляючи вимогу стосовно визнання протиправним та скасування наказу начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу Мартосенка Є. №158-о від 31 серпня 2020 року, позивач фактично просить суд перебрати на себе повноваження відповідача, що суперечить вимогам пункту 7 частини першої статті 2, частин першої, четвертої статті 31 Закону України «Про державну службу». Крім того, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не обґрунтовано у чому саме полягають його моральні страждання та збитки та не надано відповідних доказів.

У відповіді на відзив /а.с.187-190 т.1/ та письмових поясненнях /а.с.14-16 т.2/ представник позивача зазначила, що з 30 серпня 2020 року позивач перебував на лікарняному у зв`язку з переломом правої руки, про що він повідомив свого начальника засобами мобільного зв`язку (повідомленням), а тому, перебуваючи на лікарняному, позивач не мав наміру та можливості (так як є правшою) писати заяву про звільнення. Довід відповідача про надходження його заяви про звільнення у другій половині дня 31 серпня 2020 року не відповідає дійсності, оскільки відповідач не мав фізичної можливості зареєструвати відповідну заяву, видати наказ про звільнення позивача та вже о 14:16 год провести з позивачем остаточний розрахунок, а відтак відповідач заздалегідь мав підготовлені документи про звільнення позивача. Таким чином, звільнення позивача є незаконним та наявні підстави для поновлення його на займаній посаді, а також стягнення завданої незаконним звільненням моральної шкоди.

У запереченнях на відповідь на відзив /а.с.199-201 т.1/ та відповіді на пояснення /а.с.228-229 т.2/ відповідач зазначив, що зі змісту поданої позивачем заяви про звільнення вбачається його особисте волевиявлення на звільнення з пропозицією здійснити даний захід за згодою сторін. Законодавством не встановлено порядку чи строку припинення трудового договору за згодою сторін та обов`язкового зазначення у письмовій заяві про звільнення дати, з якої особа бажає звільнитися. Пунктом 4 розділу IV Порядку ведення і зберігання особових справ державних службовців, затвердженого наказом Національного агентства з питань державної служби №64 від 22 березня 2016 року, встановлено, що обов`язковими вимогами до оформлення заяви на звільнення є написання її власноручно та проставлення особистого підпису особою, яка має намір звільнитися. Таким чином, припинити трудовий договір можна в будь-який час після досягнення згоди між роботодавцем і працівником. Підтвердженням наявності взаємної домовленості між позивачем та відповідачем є особиста заява позивача, яка зареєстрована відповідачем 31 серпня 2020 року, а також позитивна резолюція на такій заяві начальника ДЕІ Центрального округу Мартосенка Є. щодо звільнення позивача. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження його посилань щодо подання заяви про звільнення під тиском та за відсутності дійсного наміру звільнитися.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини та норми, викладені у позовній заяві, відповіді на відзив та письмових поясненнях, а представник відповідача проти задоволення позову заперечувала з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, запереченнях на відповідь на відзив та відповіді на пояснення.

Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Наказом начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу №06-о від 06 липня 2018 року «Про призначення ОСОБА_1 » /а.с.81 т.2/ призначено ОСОБА_1 на посаду начальника відділу екологічного нагляду (контролю) водних ресурсів старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу з 09 липня 2018 року за переведенням з Державної екологічної інспекції у Полтавській області зі збереженням 06 рангу державного службовця в межах посад державної служби категорії «Б» з посадовим окладом відповідно до штатного розпису, про що зроблено відповідний запис №41 в трудовій книжці ОСОБА_1 /а.с.13 т.1/, а наказом начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу №09-о від 20 липня 2018 року «Про переведення ОСОБА_1 » /а.с.82 т.2/ переведено ОСОБА_1 з 20 липня 2018 року на рівнозначну посаду начальника управління екологічного нагляду (контролю) у Полтавській області старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу з посадовим окладом відповідно до штатного розпису, про що також зроблено відповідний запис №42 в його трудовій книжці /а.с.13-14 т.1/.

Відповідно до наказу начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу №06-відп від 06 квітня 2020 року «Про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку ОСОБА_1 » /а.с. 104-105 т.2/ надано ОСОБА_1 , начальнику управління екологічного нагляду (контролю) у Полтавській області старшому державному інспектору з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу, відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку з 09 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року включно.

ОСОБА_1 звернувся до ДЕІ Центрального округу із заявою від 21 серпня 2020 року (вх.№289/06-49 від 26 серпня 2020 року) /а.с.120-121 т.2/, в якій просив вважати його таким, що приступив до виконання службових обов`язків за посадою із 31 серпня 2020 року після виходу з відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку.

ОСОБА_1 звернувся до ДЕІ Центрального округу із заявами від 25 серпня 2020 року (вх.№285/06-49 від 26 серпня 2020 року /а.с.139 т.2/, №287/06-49 від 26 серпня 2020 року /а.с.136138 т.2/, № 288/06-49 від 26 серпня 2020 року /а.с.88-91 т.1/), в яких просив: відповідно до статті 57 Закону України «Про державну службу» надати йому грошову допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати у зв`язку з виходом у щорічну основну відпустку; надати йому щорічну додаткову відпустку за стаж державної служби понад 19 років терміном 15 календарних днів з 20 вересня 2020 року; надати йому щорічну основну відпустку за період робочого часу з 09 липня 2019 року по 08 липня 2020 року терміном 20 календарних днів з 31 серпня 2020 року.

Листом Державної екологічної інспекції Центрального округу №09.1-21/3304 від 27 серпня 2020 року «Щодо відпусток та надання копій документів» /а.с.127-133 т.2/ повідомлено ОСОБА_1 , що ДЕІ Центрального округу розглянуто його заяви від 25 серпня 2020 року щодо надання відпусток та залишок його щорічної основної відпустки за період робочого року з 09 липня 2019 року по 08 липня 2020 року складає 11 календарних днів, а тому його заява від 25 серпня 2020 року про надання щорічної відпустки не може бути задоволена.

Згідно з наказом начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу №156-о від 27 серпня 2020 року «Про виконання службових обов`язків ОСОБА_1 за посадою» /а.с. 122 т.2/ наказано вважати ОСОБА_1 , начальника управління екологічного нагляду (контролю) у Полтавській області старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу таким, що приступив до виконання своїх службових обов`язків з 31 серпня 2020 року.

ОСОБА_1 звернувся до ДЕІ Центрального округу із заявами від 28 серпня 2020 року (вх.№297/06-49 від 31 серпня 2020 року /а.с. 147-148 т.2/, №299/06-49 від 31 серпня 2020 року /а.с.151 т.2/, № 300/06-49 від 31 серпня 2020 року /а.с.149-150 т.2/), в яких просив: надати йому щорічну основну відпустку за період робочого року з 09 липня 2019 року по 08 липня 2020 року терміном 11 календарних днів з 31 серпня 2020 року; відповідно до статті 57 Закону України «Про державну службу» надати йому грошову допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати у зв`язку з виходом у щорічну основну відпустку; надати йому щорічну додаткову відпустку за стаж державної служби понад 19 років терміном 15 календарних днів з 11 вересня 2020 року.

ОСОБА_1 звернувся до ДЕІ Центрального округу із запитом на інформацію від 28 серпня 2020 року /а.с.84 т.1/, в якому просив надати інформацію шляхом направлення завірених копій: наказу про надання йому щорічної основної відпустки за період роботи робочого року з 09 липня 2019 року по 08 липня 2020 року терміном 11 календарних днів з 31 серпня 2020 року; наказу про надання йому щорічної додаткової відпустки за стаж державної служби понад 19 років терміном 15 календарних днів з 11 вересня 2020 року; наказу про надання грошової допомоги у відповідності до статті 57 Закону України «Про державну службу».

Відповідно до листків непрацездатності серії АДЯ №424111 /а.с. 196 т.1/ та серії АДЯ №424678 /а.с.197 т.1/ ОСОБА_1 звільнений від роботи з 30 серпня 2020 року по 09 жовтня 2020 року внаслідок невиробничої травми згідно із діагнозами S 62.3 та S 92.5; стати до роботи 10 жовтня 2020 року.

31 серпня 2020 року в журналі реєстрації внутрішніх заяв, службових, доповідних, пояснювальних записок тощо Державної екологічної інспекції Центрального округу, початого 02 серпня 2018 року /а.с.199-203 т.2/, зареєстрована за вхідним № 301/06-49 заява начальника управління екологічного нагляду (контролю) у Полтавській області старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу Мерефи Володимира /а.с. 143 т.2/, в якій ОСОБА_4 просить звільнити його із займаної посади за згодою сторін відповідно до частини другої статті 86 Закону України «Про державну службу», пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України.

Наказом начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу Мартосенка Є. №158-о від 31 серпня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 » /а.с. 144 т.2/ на підставі заяви ОСОБА_1 від 31 серпня 2020 року наказано звільнити ОСОБА_1 з посади начальника управління екологічного нагляду (контролю) у Полтавській області старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу 31 серпня 2020 року за угодою сторін відповідно до пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України, статті 86 Закону України «Про державну службу». Також наказано ОСОБА_1 передати справи в.о. начальника управління державного екологічного нагляду (контролю) у Полтавській області старшому державному інспектору з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу Сакалу О.І. 31 серпня 2020 року, а ОСОБА_5 31 серпня 2020 року прийняти відповідні справи від ОСОБА_1 з оформленням акту прийому-передачі справ. Крім того, наказано начальнику відділу бухгалтерського обліку та фінансів головному бухгалтеру ОСОБА_6 забезпечити проведення остаточного розрахунку з ОСОБА_1 з виплатою грошової компенсації за: 11 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за робочий період з 09 листопада 2019 року по 08 липня 2020 року; 15 календарних днів невикористаної додаткової відпустки за стаж державної служби понад 19 років за робочий період з 09 липня 2019 року по 08 липня 2020 року; 2 календарних дні невикористаної щорічної додаткової відпустки за стаж державної служби понад 19 років за робочий період 09 липня 2019 року по 31 серпня 2020 року. Про винесення вказаного наказу та звільнення ОСОБА_1 зроблено відповідний запис №44 в його трудовій книжці /а.с.14-15 т.1/.

Листом Державної екологічної інспекції Центрального округу №09.1-21/3352 від 31 серпня 2020 року «Щодо ознайомлення з наказом та направлення трудової книжки» /а.с.152-157 т.2/ повідомлено ОСОБА_1 , що його заяву від 31 серпня 2020 року щодо звільнення розглянуто та ДЕІ Центрального округу направляє ксерокопію наказу Державної екологічної інспекції Центрального округу №158-о від 31 серпня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 », засвідчену належним чином, для ознайомлення та трудову книжку. Вказаний лист надісланий ОСОБА_1 01 вересня 2020 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення 659 /а.с.153 т.2/.

Відповідно до службової записки від 03 грудня 2020 року /а.с.192 т.2/, розрахункового листа за серпень 2020 року /а.с.193 т.2/, платіжного доручення №496 від 28 серпня 2020 року /а.с.194 т.2/ та відомості розподілення виплат ДЕІ Центрального округу від 31 серпня 2020 року о 12:37 /а.с.195 т.2/, платіжного доручення №510 від 31 серпня 2020 року /а.с. 196 т.2/ та відомості розподілення виплат ДЕІ Центрального округу від 31 серпня 2020 року о 14:16 /а.с.197 т.2/ ОСОБА_1 нараховано та виплачено заробітну плату за 1 робочий день у сумі 355,29 грн та компенсацію за невикористану відпустку у сумі 9566,29 грн .

Листом Державної екологічної інспекції Центрального округу №09.1-21/3411 від 01 вересня 2020 року «Щодо надання інформації» /а.с.82 т.1/ повідомлено ОСОБА_1 , що на підставі його заяви про звільнення, зареєстрованої 31 серпня 2020 року №301/06-49, видано наказ №158-о від 31 серпня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 » та проведено остаточний розрахунок з виплатою грошової компенсації за дні невикористаних відпусток. Вказаний лист надісланий ОСОБА_1 01 вересня 2020 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення 237 та отриманий адресатом 03 вересня 2020 року /а.с.83 т.1/.

Листом Державної екологічної інспекції Центрального округу №09.1-21/3419 від 02 вересня 2020 року «Щодо повернення документів» /а.с.80 т.1/ ДЕІ Центрального округу просить ОСОБА_1 повернути бланки суворої звітності, а саме: посвідчення серії ЦО №0001, видане 10 серпня 2018 року, та підписані листи ознайомлення по наказам №156-о від 27 серпня 2020 року та №158-о від 31 серпня 2020 року. Вказаний лист надісланий ОСОБА_1 02 вересня 2020 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення 042 та отриманий адресатом 05 вересня 2020 року/а.с.81 т.1/.

Листом Державної екологічної інспекції Центрального округу №09.1-21/3554 від 08 вересня 2020 року «Щодо надання документів» /а.с.78 т.1/ надіслано ОСОБА_1 на його запит від 03 вересня 2020 року завірені документи, а саме: ксерокопію заяви від 31 серпня 2020 року, копії платіжних доручень №496 від 28 серпня 2020 року та №510 від 31 серпня 2020 року, копії витягу з банківських відомостей від 31 серпня 2020 року, розрахунковий лист за серпень 2020 року. Вказаний лист надісланий ОСОБА_1 08 вересня 2020 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення 510 та отриманий адресатом 14 вересня 2020 року /а.с.79 т.1/.

Не погодившись з наказом начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу Мартосенка Є. №158-о від 31 серпня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 », позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, аргументам учасників справи, суд виходить з такого.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначає Закон України «Про державну службу» № 889-VIII від 10 грудня 2015 року /далі Закон № 889-VIII/.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону № 889-VIII державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з частинами першою третьою статті 5 Закону № 889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Пунктом 3 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII встановлено, що державна служба припиняється за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону).

Статтею 86 Закону № 889-VIII визначено підстави припинення державної служби за ініціативою державного службовця та за угодою сторін.

Так, державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення.

Державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом.

Суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України /далі - КЗпП України/ підставою для припинення трудового договору є угода сторін.

У постанові від 03 грудня 2020 року у справі № 140/3179/19 Верховний Суд дійшов висновків, що Законом України "Про державну службу" визначено як дві окремі підстави припинення державної служби: 1) припинення державної служби з ініціативи державного службовця за власним бажанням та 2) припинення державної служби за угодою сторін. Верховний Суд наголошує, що основними умовами припинення державної служби за частиною першою статті 86 Закону України "Про державну службу" є наявність заяви працівника на звільнення саме із зазначенням бажаної дати звільнення, що є істотною умовою для припинення державної служби за власним бажанням. Водночас, визначення дати звільнення є обов`язковою умовою досягнення взаємної домовленості з суб`єктом призначення, оскільки при наявності лише заяви про звільнення за власним бажанням та у випадку недосягнення взаємної домовленості щодо дати звільнення, державний службовець підлягає звільненню на підставі частини першої статті 86 Закону України "Про державну службу", оскільки частина друга вказаної статті передбачає умови звільнення державного службовця до закінчення двотижневого строку встановленого частиною першою статті 86 Закону України "Про державну службу".

А у постанові від 29 жовтня 2020 року у справі №826/3388/18 Верховний Суд дійшов висновків, що розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; чи була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору. Необхідно зазначити, що законодавством не встановлено відповідного порядку чи строків припинення трудового договору за угодою сторін, у зв`язку з чим вони визначаються працівником і власником або уповноваженим ним органом у кожному конкретному випадку. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою. Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України можуть бути викладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП України і раніше домовлена дата звільнення.

В пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за пунктом 1 статті 36 КЗпП, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (стаття 38 КЗпП).

Частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, обов`язковими умовами для припинення державної служби за частиною другою статті 86 Закону України "Про державну службу" є: 1) досягнення між роботодавцем та працівником взаємної згоди щодо припинення трудових відносин та 2) визначення за згодою сторін дати звільнення працівника. Недосягнення між сторонами згоди щодо припинення державної служби за угодою сторін та відсутність узгодженої дати звільнення, позбавляє роботодавця права на звільнення державного службовця за угодою сторін.

Такого ж висновку у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 06 лютого 2019 року у справі №816/1389/16, від 14 травня 2020 року у справі №815/5173/17, від 03 червня 2020 року у справі №815/7063/16, від 09 липня 2020 року у справі №815/7236/16, від 29 жовтня 2020 року у справі №826/3388/18.

Судовим розглядом встановлено, що наказ начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу Мартосенка Є. №158-о від 31 серпня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 » винесений відповідно до пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України, статті 86 Закону України «Про державну службу» на підставі заяви ОСОБА_1 (вх №301/06-49 від 31 серпня 2020 року) про звільнення за згодою сторін.

Разом з тим, зі змісту заяви ОСОБА_1 (вх №301/06-49 від 31 серпня 2020 року) судом встановлено, що вона не містить дати, з якої позивач має намір звільнитися.

Оскільки у заяві про звільнення (вх №301/06-49 від 31 серпня 2020 року) позивачем не вказано дату, з якої він бажає звільнитися, суд доходить висновку, що взаємної згоди (домовленості) щодо дати припинення між позивачем та відповідачем не досягнуто.

При цьому наказом начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу Мартосенка Є. №158-о від 31 серпня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 » звільнено позивача із державної служби із зазначенням відповідачем дати такого звільнення на власний розсуд 31 серпня 2020 року, що суперечить положенням частини другої статті 86 Закону України "Про державну службу".

Також суд зауважує, що з 30 серпня 2020 року позивач перебував на лікарняному у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю відповідно до листків непрацездатності серії АДЯ №424111 та серії НОМЕР_1 , про що повідомляв відповідача.

Відтак, позивача звільнено 31 серпня 2020 року під час його перебування на лікарняному внаслідок тимчасової непрацездатності.

Довід відповідача стосовно того, що дату звільнення із позивачем узгоджено в усному порядку, суд відхиляє як безпідставний та недоведений будь-якими доказами та така обставина заперечується позивачем.

Відповідно до пункту 4 розділу IV Порядку ведення та зберігання особових справ державних службовців, затвердженого наказом Національного агентства України з питань державної служби від 22 березня 2016 року № 64, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 квітня 2016 року за № 567/28697, заяви про призначення, переведення на іншу посаду, звільнення з посади тощо оформляються власноруч і підписуються із зазначенням дати.

Судом встановлено, що заява ОСОБА_1 (вх №301/06-49 від 31 серпня 2020 року) не містить дати підписання ОСОБА_1 такої заяви, що суперечить наведеним вище вимогам законодавства.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що під час судового розгляду відповідачем не надано належних та допустимих доказів існування підстав для припинення державної служби позивача за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України та статтею 86 Закону України "Про державну службу" за угодою сторін, а наявна у матеріалах справи заява ОСОБА_1 (вх №301/06-49 від 31 серпня 2020 року) про звільнення не може свідчити про дотримання відповідачем усіх обов`язкових умов звільнення з державної служби за угодою сторін, зокрема щодо погодження між сторонами дати припинення державної служби.

Таким чином, за відсутності у заяві про звільнення позивача дати, з якої він бажає припинити державну службу, відповідачем протиправно припинено державну службу позивача у день реєстрації відповідної заяви - 31 серпня 2020 року та протиправно прийнято оскаржуваний наказ Державної екологічної інспекції Центрального округу №158-о від 31 серпня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 », у зв`язку з чим він підлягає скасуванню, а відповідна позовна вимога -задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було звільнено.

Беручи до уваги викладене, суд доходить висновку, що позивач підлягає поновленню на тій посаді, з якої його звільнено, а саме: в Державній екологічній інспекції Центрального округу на посаді начальника управління екологічного нагляду (контролю) у Полтавській області старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу, а тому позовна вимога у частині поновлення позивача на займані посаді підлягає задоволенню.

У пункті 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року, зазначається, що днем звільнення вважається останній день роботи.

Отже, день звільнення - це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах із роботодавцем.

Оскільки днем звільнення позивача відповідно до змісту оскаржуваного наказу є 31 серпня 2020 року, то позивача слід поновити на посаді з наступного дня за днем звільнення, тобто з 01 вересня 2020 року.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За відсутності законодавчого визначення поняття "вимушений прогул" суд вважає, що під вимушеним прогулом необхідно розуміти проміжок часу, протягом якого працівник був позбавлений можливості виконувати роботу за посадою внаслідок припинення публічної служби за спірним рішенням суб`єкта владних повноважень, тобто час з наступного (включно) за звільненням дня до дня постановлення судового рішення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 09 грудня 2015 року у справі №6-2123цс15 та Верховний Суд у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 816/979/17.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України "Про оплату праці" №108/95-ВР від 24 березня 1995 року порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, підпунктом "з" пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року (далі Порядок №100), встановлено, що вказаний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу.

Пунктом 2 вказаного Порядку визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку.

Згідно з абзацами 20 та 22 пункту 4 Порядку №100 якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду.

Відповідно до пункту 5 цього Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 цього ж Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

З огляду на викладене, розрахунок середньоденної заробітної плати проводиться шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). У випадку відсутності в розрахунковому періоді у працівника заробітної плати, розрахунки проводяться з установленого йому посадового (місячного) окладу, шляхом ділення суми посадових окладів за останні два місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, на кількість робочих днів таких двох місяців згідно з графіком підприємства, установи, організації.

Згідно з довідкою Державної екологічної інспекції Центрального округу №08-22/5368 від 09 грудня 2020 року /а.с. 34 т.2/ середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 станом на 31 серпня 2020 року складає 0,00 грн і обчислена відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року, діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців, що передують події робочих (календарних) днів (годин). ОСОБА_1 знаходився у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною 6-ти річного віку.

Згідно з довідкою Державної екологічної інспекції Центрального округу №08-22/5369 від 09 грудня 2020 року /а.с. 35 т.2/ середня місячна заробітна плата ОСОБА_1 станом на 31 серпня 2020 року складає 0,00 грн і обчислена відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року, шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. ОСОБА_1 знаходився у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною 6-ти річного віку.

Відповідно до довідок Державної екологічної інспекції Центрального округу №08-13/5493 від 15 грудня 2020 року /а.с. 2 т.3/ та №08-13/5494 від 15 грудня 2020 року /а.с.3 т.3/ складові заробітної плати ОСОБА_1 станом на 30 червня 2020 року та 31 липня 2020 року становлять: посадовий оклад 8450,00 грн, надбавка за ранг (6 ранг) 500,00 грн, надбавка за вислугу років (50%) 4225,00 грн, усього 13175,00 грн.

Розділом ІІІ Правил внутрішнього службового розпорядку для працівників Державної екологічної інспекції Центрального округу, затверджених наказом Державної екологічної інспекції Центрального округу №02 від 22 червня 2018 року /а.с.17-20 т.2/, тривалість робочого часу працівника становить 40 годин на тиждень. Відповідно до діючого режиму роботи в Держекоінспеції встановлено такий трудовий розпорядок: початок роботи з 08:00 протягом тижня, перерва на обід з 12:00 до 12:45 протягом тижня, кінець робочого дня в понеділок, вівторок, середу, четвер 17:00, у п`ятницю 15:45, вихідні дні суботи та неділя, напередодні святкових днів робочий день скорочено на одну годину.

У додатку до листа Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» від 29 липня 2019 року № 1133/0/206-19 визначено, що у червні 2020 року 20 робочих днів, у липні 2020 року 23 робочих дня, у вересні 2020 року 22 робочих дня, у жовтні 2020 року 21 робочий день, у листопаді 2020 року - 21 робочий день та у грудні 2020 року 22 робочих дня.

Враховуючи вищевикладені норми та встановлені судом обставини справи щодо перебування позивача у період з 09 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року включно у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку та неотримання ним за вказаний період заробітної плати, суд доходить висновку, що середньоденну заробітну плату позивача належить розраховувати шляхом ділення суми посадових окладів за останні два місяці (червень та липень 2020 року), що передують місяцю, в якому відбувається подія (серпень 2020 року), на кількість робочих днів таких двох місяців (20 робочих днів червня 2020 року та 23 робочих дня липня 2020 року). Відтак, середньоденна заробітна плата позивача становить 393,02 грн = (8450,00 грн посадового окладу за червень 2020 року + 8450,00 грн посадового окладу за липень 2020 року) : 43 робочих дня червня 2020 року та липня 2020 року.

Оскільки днем звільнення позивача є 31 серпня 2020 року, а першим днем вимушеного прогулу є 01 вересня 2020 року, та справа вирішена судом по суті 23 грудня 2020 року, то на період часу вимушеного прогулу позивача з 01 вересня 2020 року по 23 грудня 2020 року (включаючи перший та останній день цього проміжку) припадає всього 81 робочий день, а саме: 22 робочих дня вересня 2020 року, 21 робочий день жовтня 2020 року, 21 робочий день листопада 2020 року та 17 робочих днів грудня 2020 року.

З урахуванням викладеного, стягненню з Державної екологічної інспекції Центрального округу на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 вересня 2020 року по 23 грудня 2020 року у сумі 31834,62 грн (393,02 грн (середньоденний заробіток позивача) х 81 день (робочі дні за час вимушеного прогулу)) з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 15000,00 грн, завданої внаслідок незаконного звільнення з посади, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 237-1 Кодексу законів про працю України встановлює, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Зміст поняття моральної шкоди розкрито у статті 23 Цивільного кодексу України.

Так, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами та доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Обґрунтовуючи заявлену вимогу про стягнення моральної шкоди, позивач посилався на втрату постійного заробітку, що унеможливило утримання неповнолітніх дітей та придбання ліків; думки про незаконність його звільнення призводили до душевних страждань та моральних переживань, а у зв`язку із перебуванням на лікарняному внаслідок перелому руки йому було важко і морально і фізично здійснювати захист своїх порушених прав. Наведене порушило нормальний уклад життя позивача та вимагало додаткових зусиль для організації його життя та призвело до душевних страждань.

При цьому позивач не вказав конкретних обставин, які виразились у втраті нормальних життєвих зв`язків та негативному відображенні на організації його життя, та настанні наслідків, спричинених протиправним його звільненням, що призвели до моральних та душевних стражданнях позивача. Не пояснив позивач з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Враховуючи те, що матеріали адміністративної справи не містять доказів заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, а також підтвердження причинного зв`язку між протиправними діями інспекції і завданням позивачеві від цього моральної шкоди, то вимога позивача щодо стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню.

Отже, адміністративний позов слід задовольнити частково.

У прохальній частині позовної заяви позивачем заявлено клопотання про стягнення на його користь судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Частинами першою та третьою статті 132 цього Кодексу передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин другої, четвертої п`ятої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами /частина шоста статті 134 КАС України/.

За подання позову до суду позивач поніс судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00 грн, що підтверджується копією договору про надання правової допомоги № 9 від 03 вересня 2020 року /а.с.46-47 т.1/; ордером на надання правової допомоги серії ПТ № 051783 від 20 жовтня 2020 року /а.с.177 т.1/; копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №1941 від 09 січня 2018 року, виданого ОСОБА_7 /а.с.178 т.1/; квитанцією №0.0..1 від 22 вересня 2020 року /а.с.45 т.1/; актом приймання надання виконаних робіт від 24 вересня 2020 року за договором про надання правової допомоги №9 /а.с. 44 т.1/.

Клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу відповідачем відповідно до частини сьомої статті 134 КАС України не заявлялось, а тому витрати позивача на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00 грн підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи висновок суду про часткове задоволення позову та понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00 грн, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у сумі 1500,00 грн.

Оскільки інших судових витрат у цій справі позивач не поніс, підстави для їх розподілу між сторонами відсутні.

Відповідно до пунктів 2 та 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Керуючись статтями 6-9, 72-77, 211, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до Державної екологічної інспекції Центрального округу (вул. Коцюбинського, буд. 6, м. Полтава, Полтавська область, 36039, ідентифікаційний код 42149108) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу Мартосенка Є. №158-о від 31 серпня 2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 в Державній екологічній інспекції Центрального округу на посаді начальника управління екологічного нагляду (контролю) у Полтавській області старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу з 01 вересня 2020 року.

Стягнути з Державної екологічної інспекції Центрального округу (вул. Коцюбинського, буд. 6, м. Полтава, Полтавська область, 36039, ідентифікаційний код 42149108) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 вересня 2020 року по 23 грудня 2020 року у сумі 31834,62 грн (тридцять одна тисяча вісімсот тридцять чотири гривні шістдесят дві копійки) з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та фондів.

Допустити до негайного виконання рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 в Державній екологічній інспекції Центрального округу на посаді начальника управління екологічного нагляду (контролю) у Полтавській області старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу та у частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державної екологічної інспекції Центрального округу (вул. Коцюбинського, буд. 6, м. Полтава, Полтавська область, 36039, ідентифікаційний код 42149108) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1500,00 грн (одна тисяча п`ятсот гривень нуль копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги у порядку, встановленому статтею 297 з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 23 грудня 2020 року.

Суддя Н.І. Слободянюк