Справа № 184/608/20(2-а/184/13/20)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2020-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 грудня 2020 року м. Дніпросправа № 184/608/20(2-а/184/13/20)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 17.08.2020 р. (суддя Малашина Ю.Б., м. Покров) у справі №184/608/20(2-а/184/13/20)

за позовом ОСОБА_1

до інспектора роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Калініна Сергія Михайловича,

третя особа: Департамент патрульної поліції Національної поліції України,

про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 2264962 від 18.03.2020 року,-

встановив:

У березні 2020 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 2264962 від 18.03.2020 року, винесену інспектором роти №3 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області сержантом Калініним Сергієм Михайловичем відносно позивача про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.;

- закрити справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП ОСОБА_1 від 18.03.2020 року.

Рішенням суду першої інстанції позов задоволено. Суд вмотивував своє рішення недоведеністю належними й допустимими доказами факт вчинення позивачем за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові, порушення вимог ПДР України, а відтак недоведеністю правомірності оскаржуваної постанови та наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, третя особа оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин справи. Просить скасувати постанову суду та відмовити в позові.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог, позивач не надав жодних доказів, які спростовували б факт вчинення ним адміністративного правопорушення.

Вказує, що Кодекс адміністративного судочинства України передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності свого рішення, дії та бездіяльності (ч. 2 ст. 77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони доводити ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Також скаржник наголошує, що для провадження у справах адміністративні правопорушення характерним є специфічний вид доказу - безпосередні спостереження осіб, уповноважених на складання протоколу (постанови) про адміністративне правопорушення і на проведення адміністративного розслідування, які фіксуються. Поліцейські виявили порушення правил дорожнього руху, на яке належним чином відреагували. Результатом чого стало винесення постанови у справі про адміністративні правопорушення.

Достатнім доказом правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності відповідача у даній категорії справ (оскарження рішень поліцейських патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності) є відповідні пояснення поліцейського, який виніс оскаржувану постанову та свідчення поліцейських свідків, які були в одному екіпажі з поліцейським, який виніс оскаржувану постанову. Такі докази будуть достатніми, допоки не буде надано обґрунтованих належних доказів, які безсумнівно спростують пояснення та свідчення поліцейських.

Стосовно розгляду справи про адміністративне правопорушення за місцем його вчинення скаржник зазначив, що законодавством, як виключення, передбачено процедуру скороченого провадження при притягненні особи до адміністративної відповідальності, під час якої фіксація адміністративного правопорушення, розгляд справи і накладання адміністративного стягнення на правопорушника відбувається в місці його вчинення.

Вказує, що постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена відповідачем правомірно та законно.

До суду першої інстанції представником ДПП надавався відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейської, яким зафіксовано інкриміноване позивачу правопорушення, з нагрудної камери DM 4704 шляхом вимірювання за допомогою рулетки працівниками поліції визначено габарити вантажу по ширині 3,95 м, шо перевищує дозволені габарити, встановлені дозволом № 2020-2 НГ.

В порушення принципу повноти судового розгляду, суд першої інстанції не взяв до уваги відеозапис, наданий представником ДПП до суду на електронному носії, та не з`ясував об`єктивно та достеменно усі обставини справи.

Звертає увагу, що зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Скаржник заперечив висновки суду щодо недотримання порядку проведення габаритно-вагового контролю, оскільки перевірка габаритного контролю здійснювалася працівниками Національної поліції за наявними документами щодо перевезення вантажу. Зважаючи на документальну форму проведення габаритного контролю скаржник вважає неспроможними твердження суду про необхідність проведення такого контролю виключно у визначених спеціально обладнаних місцях і за допомогою вимірювального і зважу вального обладнання, яке пройшло періодичну повірку (метрологічну атестацію).

Вважає, що суд не проаналізував належним чином та не дослідив достеменно наявність скоєного позивачем правопорушення, яке мало місце, а всупереч цьому прийняв пояснення позивача як доказ, який має більш вагоме значення, що с неприпустимим в розумінні добросовісного та розсудливого розгляду справи.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у позові.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, та сторонами не спростовано, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 2264962 від 18.03.2020 року, винесеною інспектором роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Калініним С.М., позивача визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності, накладено стягнення за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

У постанові зазначено, що позивач керуючи т/з по трасі М04, 183 км, перевозив великогабаритний вантаж шириною 3,95 м без погодження маршруту з відповідним підрозділом Національної поліції та без автомобіля супроводження, чим порушив п.22.5 ПДР України. Зафіксовано на нагрудну камеру DM 4704.

Колегія суддів в цілому погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову та зазначає наступне.

Частиною першою ст. 132-1 КУпАП встановлено, що порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 22.5 Правил дорожнього руху за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001р. №30, згідно п. 2 яких транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306.

В матеріалах справи наявна копія дозволу № 2020-2 НГ на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, автомобілю MAN TGS 19.390, НОМЕР_1 , причіп: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , строк дії з 03.03.2020 року по 30.03.2020 року.

З дослідженого судом першої інстанції відео « » (DSJX304704_004704) з нагрудної камери DM 4704 встановлено, що шляхом вимірювання за допомогою рулетки працівниками поліції визначено габарити вантажу по ширині 3,95 м., що перевищує дозволені габарити, встановлені дозволом № 2020-2 НГ.

Колегія суддів зазначає, що на цьому відеозаписі лише зафіксовано здійснення співробітниками поліції вимірювання габариту автомобіля рулеткою та озвучено результат вимірювання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 затверджено «Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні" (далі Порядок).

Цей Порядок визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування

Згідно підпункту 2, 6, 7 пункту 1 Порядку:

- вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

- вимірювальне і зважувальне обладнання - технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристики;

- місце здійснення габаритно-вагового контролю - спеціально облаштоване місце розташування стаціонарних або пересувних пунктів габаритно-вагового контролю.

Пунктом 13 Порядку передбачено, що під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Проте, в межах цієї справи дії працівника поліції щодо проведення 18.03.2020 року замірів транспортного засобу марки MAN TGS 19.390, держномер НОМЕР_1 , на якому позивач, перевозив великогабаритний вантаж, на 183 кілометрі автодороги М-04 о 15:54 год., суперечать п. 2, п. 6 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007.

Твердження скаржника, що перевірка габаритного контролю здійснювалася працівниками національної поліції за наявними документами щодо перевезення вантажу, тобто в документарній формі, а тому відсутня необхідність проведення такого контролю виключно у визначених спеціально обладнаних місцях і за допомогою вимірювального і зважувального обладнання, яке пройшло періодичну повірку (метрологічну атестацію) суперечать положенням п.п. 5-1 п. 2 Порядку, відповідно до якого документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.

У межах спірних правовідносин загальна маса транспортного засобу не визначалась.

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника щодо ненадання позивачем доказів на спростування факту вчинення ним адміністративного правопорушення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп / 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного також неможливо перекладення на позивача обов`язку доведення відсутності правопорушення, оскільки це було б порушенням презумпції невинуватості.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

Згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 17.08.2020 р. у справі №184/608/20(2-а/184/13/20) залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Панченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко