Справа № 320/8107/20
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2020-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2020 року справа №320/8107/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області через грубе порушення ст.ст. 22, 58, та 64 Конституції України щодо перерахунку пенсії у розмірі 70% від суми грошового забезпечення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області здійснити новий перерахунок довічної пенсії у розмірі 90% грошового забезпечення з урахуванням норм ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.01.2018р.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що він отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закону №2262), розмір якої становив на момент її призначення 90% сум грошового забезпечення. На підставі прийнятих Кабінетом Міністрів України постанов, зокрема, від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області було здійснило перерахунок пенсії позивача з 1 січня 2018 року, однак її розмір було зменшено з 90% до 70% сум грошового забезпечення на підставі частини другої статті 13 Закону №2262 в редакції, чинній на час перерахунку пенсії. На думку позивача, оскільки призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами, внесені зміни до частини другої статті 13 Закону №2262 не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, а тому має застосовуватися розмір грошового забезпечення у відсотках, який встановлено на момент призначення пенсії.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.09.2020 відкрито провадження у справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що відповідно до статті 13 Закону №2262 максимальний розмір пенсії не повинен перевищувати 70% відповідних сум грошового забезпечення. Наголосив на тому, що перерахунок пенсії позивача був здійснений відповідно до вимог чинного законодавства, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

В 2005 році позивач звільнився з Державної прикордонної служби України у відставку за станом здоров`я з вислугою понад 35 років, та йому було нараховано пенсію із застосуванням 90% від грошового забезпечення.

У 2018 року розпочався перерахунок пенсійного забезпечення пенсіонерам силових відомств на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», в тому числі і позивача.

У зв`язку з тим, що позивачу стало відомо, про можливе зменшення ГУ ГІФУ в Київській області, незважаючи на понад 35 - річну вислугу років, з 90 % до 70% розміру обрахування пенсії до грошового забезпечення, він звернувся із відповідною заявою до вказаної пенсійної установи про надання офіційної інформації та, при необхідності, перерахунку пенсії від 90% розміру грошового забезпечення.

На звернення в ГУ ГІФУ в Київській області від 08.08.2020 року, позивача 28.08.2020р. отримав відповідь за №1000-0235-8/68005 від 20.08.2020 року з додатками.

Вважаючи, що ГУ ПФУ в Київській області свідомо, невірно застосувало ч.2 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» стосовно максимального розміру пенсії у 70 % від суми грошового забезпечення при перерахунку належної пенсії позивача, підмінивши поняття «обчислення (нарахування) пенсії» та «перерахунок пенсії», позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Порядок перерахунку раніше призначених пенсій регламентується ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зокрема, ст. 63 вищеназваного Закону містить норму, згідно з якою: Перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу, які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій, встановлених законодавством для поліцейських».

Жодного посилання щодо обмеження максимального розміру пенсії у 70 відсотків від суми грошового забезпечення при її перерахунку норми цієї статті не містять. Жодних змін у зв`язку з прийняттям Закону №3668-VI чи будь-яких інших стосовно обмеження максимального розміру пенсії у 70 відсотків від суми грошового забезпечення вона не зазнала.

ГУ ПФУ в Київській області протиправно, всупереч чинному законодавству, скасувало розмір пенсій у 90 відсотків від грошового забезпечення, яке було набуте ним у 2005 році при звільненні зі служби у відповідності з чинним на той час законодавством та встановленим порядком з огляду на наступне.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 13 травня 1997 року №1- зп зазначив, що стаття 58 Конституції закріплює один із найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Верховний Суд України, винісши постанови в адміністративних справах від 10 грудня 2013 № 21-348а-13 та № 21-420а-13, від 17 грудня 2013 №21-445-а-13 прийшов до висновку, що при перерахунку пенсій має застосовуватись норма, яка діяла на момент призначення пенсії. Також зазначає, що процедури призначення пенсії та перерахунку різні за змістом і механізмом. Безпідставними та такими, що не відповідають Конституції України та чинному законодавству є посилання ГУ ПФУ в Київській області на норми, закріплені в

Законах України від 08 липня 2011 року №3668-УІ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», від 24 грудня 2015 року №911-УІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», від 06 грудня 2016 року №1774-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Адже Закон України від 08 липня 2011 року №3668-УІ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» у відповідності з ч.1 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» набрав чинності з 01 жовтня 2011 року.

Відповідно вказані Закони не мають зворотної дії в часі та не можуть застосовуватися при вирішенні питання позивача.

Таким чином, з боку ГУ ПФУ в Київській області, всупереч статтям 22 та 58 Конституції України, норми якої є прямої дії, та з використанням її норм у зворотному часі, у позивач незаконно з 01 січня 2018 року відчужено 20% пенсії, що призвело до істотного погіршення пенсійного забезпечення.

У відповідності до ч.2 ст.6, ч.6 ст. 19 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених межах та з додержанням принципів верховенства права. А за нормами ст. ст. 21, 22, 58, та 64 Основного Закону України конституційні права і свободи в Україні є невідчужуваними та непорушними, вони не можуть бути скасованими, звуженими за змістом або обсягом при прийнятті нових законів . Прийняті закони не мають зворотної дії в часі і не можуть обмежувати існуючих прав.

Пенсія у розмірі 90% грошового забезпечення за вислугу років призначена позивачу довічно з 2005 року та у відповідності до ст. 63 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-Х1І. Зміни у цей закон щодо 70% розміру пенсії внесені 27 березня 2014 року, а тому перерахунок раніше призначеної пенсії відповідно до чинного законодавства не міг бути змінений з погіршенням у зворотному часі. В правовому полі норма максимального розміру 70% обрахування пенсії може поширюватись на осіб, звільнених з військової служби та інших осіб лише після 27 березня 2014 року.

Зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999р. №1- рп/99 (справа № 1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) вбачається, що дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується гой закон або нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення ч.1 ст.58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів застосовуються у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зокрема, в Рішенні ВСУ від 10 грудня 2013 року (пенсійна справа № 21-420а 13) (постановлено, що «...обчислення пенсій не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (довічне грошове утримання ) призначена до набрання чинності цим законом».

В Рішенні Конституційного Суду України № 10-рп від 22.05.2008 року, пункт 7.1 прописано - «Однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і

громадянина є недопущення їх скасування (ч.2 ст.22 Конституції України) чи звуження їх змісту та обсягу при прийняті нових законів або внесені змін до чинних законів (ч.3 ст.22 Конституції України).

Згідно законодавства України громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними право, його зміст га обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене (правові позиції Конституційного Суду України в таких рішеннях: від 29.06.2010р. №17-рп/2010, від 22.12.2010 р. №23-рп/2010, від 11.10.2011р. №10-рп/2011). Ухвалені рішення КСУ є обов`язковими до виконання, остаточними і не можуть бути оскаржені. Визнані неконституційними закони або окремі їх положення втрачають чинність з дня ухвалення такого рішення. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03 травня 2015 року по справі №1-9/2015 щодо тлумачення положень ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених військової служби, та деяких інших осіб» прописав, що виключно Верховна Рада України шляхом прийняття законів визначає види грошового забезпечення і критерії для обчислення та перерахунку пенсій зазначеним особам, а Кабінет Міністрів України, керуючись Конституцією та законами України, вживає заходів щодо реалізації прав осіб на пенсійне забезпечення .

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у справах «Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» від 20.11.1995 року та «Федоренко проти України» від 01.06.2006 року констатував, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та сформулював позицію для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися «активом»,... на який може розраховувати громадянин як на свою власність.

В рішенні Європейського суду з прав людини (справа Суханова та Ільченка проти України) за заявами від 26.09.2014 року щодо нездійснення перерахунку пенсій та надбавок до неї також зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом.

У відповідності до чинного законодавства України лише ст.8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану від 12.05.2015 року та ст..6 Закону «Про правовий режим надзвичайного стану» від 16.03.2000 року дають право органам влади на тимчасове примусове відчуження або вилучення майна Верховний Суд України у пункті 47 Рішення від 15.02.2018 року №Пз/9901/8/18 820/6514/17 за результатами розгляду зразкової справи, щодо пенсійного забезпечення колишнього працівника силових структур прийшов до висновку, що позивачу не може бути порушено право, гарантоване статтею 1 Першого протоколу конвенції на мирне володіння своїм майном. Стаття 41 Конституції України також гарантує право власності, якого протиправно ніхто не може бути позбавлений, і воно є непорушним.

Загальною Декларацією з прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний судовий захист закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права 1966 року (стаття 2) та в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (стаття 13), відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 2 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців , осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ і деяких інших осіб), прописано, що ніхто не має права обмежувати зазначених громадян в правах і свободах, визначених законодавством України.

Суд вважає, що обмеження пенсійних прав позивача та соціальних гарантій є грубим порушенням статей 19, 21, 22, 58 та 64 Конституції України, які прямо прописують, що в Україні права і свободи людини і громадянина є невідчужуваними та непорушними, вони не можуть бути скасованими, звуженими за змістом або обсягом при прийнятті нових законів, а законодавчі та нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. Такі дії посягають на діючий правовий порядок в державі, руйнують систему та гарантії соціального захисту пенсіонерів силових відомств. Це є ознакою їх прямої дискримінації за належність до певної соціальної групи.

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності своїх дій.

За таких обставин, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку про незаконність дій відповідача, а тому, позовні вимоги вважає такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією від 03.09.2020.

Отже, понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області через грубе порушення ст.ст. 22, 58, та 64 Конституції України щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 у розмірі 70% від суми грошового забезпечення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області () здійснити новий перерахунок довічної пенсії ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) у розмірі 90% грошового забезпечення з урахуванням норм ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.01.2018р.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області () судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.