Справа № 640/14503/19
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2020-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2020 року м. Київ № 640/14503/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Патратій О.В., за участі секретаря судового засідання Лук`янович В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ХІМЕКС ЛІМІТЕД"

до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

за участю представників сторін:

від позивача: Гулько С.В.

від відповідача: Павленко С.С.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ХІМЕКС ЛІМІТЕД" звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - Відповідач), в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 26.06.2019р. № 2, № 2, № 2, № 2.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2019р. відкрито загальне провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду в підготовче засідання.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем вимог чинного податкового законодавства України при прийнятті оскаржуваних рішень. Так, позивач зазначив, що висновок акту перевірки про порушення товариством п. 198.5. ст. 198 ПК України є неправомірним та суперечить обставинам, які встановлені в ході перевірки, оскільки товариство не використовувало орендовані приміщення в операціях, що не є господарською діяльністю товариства, а тому відсутні підстави для нарахування податкових зобов`язань з ПДВ на підставі пп. «г» п. 198.5. ст. 198 ПК України.

Також, за посиланням позивача, з умов договорів позик №181113 від 18.11.2013 року та № 0306 від 03.06.2008 року можна зробити висновок, що вся заборгованість по кредитах, включаючи нараховані відсотки, за своєю суттю належать до поточних зобов`язань. Такі зобов`язання в бухобліку платника відображаються не за теперішньою вартістю, а за сумою погашення. При цьому та обставина, що зобов`язання за цими кредитами помилково відображалися підприємством на субрахунку 506, «Інші довгострокові позики в іноземній валюті», не змінює суті самих зобов`язань, що за ними виникли.

Крім того, позиція контролюючого органу, що наведена в акті перевірки в розділі 3.1.1., зокрема про заниження платником податків фінрезультату внаслідок помилкового бухобліку кредиторської заборгованості йде в розріз з вимогами чинного законодавства України, а отже висновки контролюючого органу про порушення п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України є безпідставними та необґрунтованими, а отже складене ППР на підставі таких висновків є неправомірне та підлягає скасуванню.

Відповідач надав до суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких вказав про законність та обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, зазначив, що вони винесені на підставі та у відповідності до норм чинного податкового законодавства за результатами перевірки позивача, просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

В судовому засіданні 24.09.2020р. суд за клопотанням позивача здійснив заміну відповідача його правонаступником, а саме: Головне управління Державної фіскальної служби України у м. Києві замінено на Головне управління Державної податкової служби у м. Києві.

У зв`язку з клопотаннями позивача та відповідача про перенесення розгляду справи підготовче засідання неодноразово відкладалось.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.07.2020р. закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

24.11.2020р. представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити адміністративний позов з підстав та мотивів, викладених в позовній заяві та наданих письмових поясненнях.

Представник відповідача у судовому засіданні 24.11.2020р. проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримав правову позицію, викладену у письмових запереченнях на адміністративний позов, та просив суд у задоволенні позову відмовити.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДФС у м. Києві на підставі направлень від 24.04.2019р., наказу від 28.03.2019р. № 3772, плану графіку проведення документальних перевірок на 2019р. та на підставі ст.ст. 20, 77, 82 ПК України, проведена документальна планова виїзна перевірка TOB "ХІМЕКС ЛІМІТЕД" () з питань податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, валютного за період з 01.01.2016р. по 31.12.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2018 та іншого законодавства.

За результатами перевірки був складений Акт № 344/26-15-14-02-02/30075981 від 24.06.2019р. (надалі - Акт перевірки), яким встановлено порушення:

1) п. 5, 6, 7 та п.10 П(С)БО 11 «Зобов`язання» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.10.2000 №20; п.6, п.29, п.30, п.31 П(С)БО 13 «Фінансові інструменти»; п.7. п.15, п.20, п.21, п.22, п.8 та п.10. П(С)БО 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290; п.п.134.1.1. п.134.1 ст.134, п. 140.4 ст. 140 ПК України; в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування на загальну суму 560914,00 гривень, у тому числі: за 2016 у сумі 4717570 гривень; за 2017 у сумі 2639242 гривень; за 2018 у сумі 560914 гривень.

2) п. 198.5 ст.198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 724068 грн., в тому числі за липень 2017 року в сумі 6475 грн., за серпень 2017 року в сумі 39198 грн., за вересень 2017 року в сумі 115348 грн., за жовтень 2017 року в сумі 89135 грн., за листопад 2017 року в сумі 62747 грн., за грудень 2017 року в сумі 131542 грн., за травень 2018 року в сумі 92851 грн., за вересень 2018 року в сумі 31100 грн., за жовтень 2018 року в сумі 155672 гривень та встановлено завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, ряд.21 (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду) за грудень 2018 року у розмірі 141939,00 гривень;

3) п.201.10 ст. 210 ПК України, в результаті чого відсутня реєстрація податкових накладних за січень 2017-грудень 2018року.

26 червня 2019 року Головним управлінням ДФС у м. Києві на підставі вказаного Акту перевірки складено наступні податкові повідомлення-рішення

1) №2 (форма «Р») про збільшення суми грошових зобов`язань за платежем податку на додану вартість на суму 905 085,00 гривень, з них збільшення за податковими зобов`язаннями 724068 гривень та 181017 гривень за штрафними санкціями, за порушення п. 198.5 ст. 198 ПК України;

2) №2 (форма «П») про виправлення платником податків у показниках податкової звітності з податку на прибуток суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток, яку було завищено;

3) №2 (форма «В4») про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 141 939,00 грн. за порушення п. 198.5 ст. 198 ПК України;

4) №2 (форма «ПН») про застосування штрафу у розмірі 295 095,00 грн. згідно ст. 120-1 ПК України.

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача позивач і звернувся з даним позовом.

Відповідно до п.133.1 ст. 133 ПК України платниками податку з числа резидентів є, зокрема, суб`єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами.

Відповідно до положень п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є:

134.1.1. прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу (в первинній редакції).

134.1.1. прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу (в редакції Закону№ 1797-VIII від 21.12.2016).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

У відповідності до п. 140.4 ст. 140 ПК України фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму нарахованих доходів від участі в капіталі інших платників податку на прибуток підприємств, платників єдиного податку та на суму нарахованих доходів у вигляді дивідендів, що підлягають виплаті на його користь від інших платників цього податку (крім інститутів спільного інвестування та платників, прибуток яких звільняється від оподаткування відповідно до положень цього Кодексу, у розмірі прибутку, звільненого від оподаткування).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі у разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Судом встановлено, що в Акті перевірки податковим органом фактично встановлено наступні порушення позивача:

1) завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування на загальну суму 560914,00 грн.,

2) заниження податку на додану вартість на загальну суму 724068 грн., та завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за грудень 2018 року у розмірі 141939,00 грн.;

3) відсутня реєстрація податкових накладних за січень 2017 - грудень 2018 року.

Визначаючись щодо змісту кожного з порушень, встановлених в ході перевірки, суд виходить з наступного.

Стосовно завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування на загальну суму 560914,00 грн. судом встановлено наступне.

В Акті перевірки податковим органо вказано, що в ході її проведення на підставі наданих первинних документів встановлено, що станом на початок перевіряємого періоду, а саме: на 01.01.2015 підприємство має ряд заборгованостей, а саме:

- TOB «ХІМЕКС ЛІМІТЕД» (Позичальник) укладено договір позики від 18.11.2013 №181113 з компанією «Allied Carbon Trading LTD» (Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії) (Позикодавець). Станом на 01.01.2016 року сума непогашеного кредиту складала 10 000,00 дол. США (еквів. - 240 006,67 грн.) та за нарахованими відсотками за користування кредитом складає 1 454,79 дол. США (еквів. - 34 915,93 гривень). За перевіряємий період TOB «ХІМЕКС ЛІМІТЕД» не повертало компанії «Allied Carbon Trading LTD» (Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії) позикові кошти та не сплачувало відсотки за користування позикою. Станом на 31.12.2018 у TOB «ХІМЕКС ЛІМІТЕД» обліковується кредиторська заборгованість за договором позики від 18.11.2013 №181113 з компанією «Allied Carbon Trading LTD» (Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії) за основним боргом в сумі 10 000,00 дол. США(еквів. - 276 882,64 грн.), що відповідає даним бухгалтерського обліку по pax. 506 та за нарахованими відсотками у розмірі 4 154,79 дол. США (еквів. - 115 038,92 грн.), що відповідає даним бухгалтерського обліку по рахунку 6842.

- TOB «ХІМЕКС ЛІМІТЕД» (Позичальник) укладено договір позики від 02.06.2008 № 0306 з компанією «Carbon Products International Limited» (Великобританія, Позикодавець). Згідно з додаткової угоди від 26.05.2009 №1 до кредитного договору від 02.06.2008 № 0306, укладеної TOB «ХІМЕКС ЛІМІТЕД» з нерезидентами «Carbon Products International Limited» (Великобританія, Кредитор) та «СРІ Investment Fund Limited» (Великобританія, Новий Кредитор), Кредитор - «Carbon Products International Limited» (Великобританія) в повному обсязі відступає на користь Нового Кредитора - СРІ Investment Fund Limited» (Великобританія) всі належні йому права та обов`язки за Договором від 02.06.2008 № 0306, з окрема, право вимагати від Позичальника повернення всієї заборгованості станом на дату підписання Додаткової угоди. Згідно з додаткової угоди від 23.06.2010 №2 до кредитного договору від 02.06.2008 № 0306 внесено зміни щодо Позичальника (змінено ВАТ «ХІМЕКС ЛІМІТЕД» на TOB «ХІМЕКС ЛІМІТЕД»). Станом на 01.01.2016 року сума непогашеного кредиту складала - 897 000,00 дол. США (еквів. - 21 528 598,30 грн.) та за нарахованими відсотками за користування кредитом складає - 179 400,04 дол. США (еквів. - 4 305 720,62 грн.). За перевіряємий період TOB «ХІМЕКС ЛІМІТЕД» не повертало компанії «СРІ Investment Fund Limited» (Великобританія) позикові кошти та не сплачувало відсотки за користування позикою. Отже станом на 31.12.2018 у TOB «ХІМЕКС ЛІМІТЕД» обліковується кредиторська заборгованість за договором позики від 02.06.2008 № 0306 з компанією «СРІ Investment Fund Limited» (Великобританія) за основним боргом в сумі 897 000,00 дол. США (еквів. - 24 836 372,81 грн.), що відповідає даним бухгалтерського обліку по pax. 506 та за нарахованими відсотками у розмірі 448 500,08 дол. США (еквів. - 12 418 188,60 грн.), що відповідає даним бухгалтерського обліку по pax. 6842.

Згідно з положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.99 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон№ 996-XIV ).

Відповідно до визначень, які містяться в ст. 1 вказаного Закону № 996-XIV національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку в державному секторі - нормативно-правовий акт, яким визначаються принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності для розпорядників бюджетних коштів, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування, розроблений на основі міжнародних стандартів бухгалтерського обліку для державного сектору та затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку.

За змістом ч. 1 ст. 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

При цьому відповідно до ст. 1 Закону № 996-XIV господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про зобов`язання та її розкриття у фінансовій звітності визначені Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання", затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31 січня 2000 року N 20 (далі - П (С)БО 11).

Так, відповідно до п. 4 П (С)БО 11 поточні зобов`язання - зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу. Водночас, довгостроковими зобов`язаннями є всі зобов`язання, які не є поточними зобов`язаннями.

Згідно з п. 5 П (С)БО 11 зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

За приписами п. 6 П (С)БО 11 з метою бухгалтерського обліку зобов`язання поділяються на довгострокові; поточні; непередбачені зобов`язання; доходи майбутніх періодів.

Водночас, до довгострокових зобов`язань належать: довгострокові кредити банків; інші довгострокові зобов`язання; відстрочені податкові зобов`язання; довгострокові забезпечення (п. 7 П (С)БО 11).

Відповідно до п. 10 П (С)БО 11 довгострокові зобов`язання, на які нараховуються відсотки, відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від умов та виду зобов`язання.

Пунктами 11 і 12 П (С)БО 11 визначено, що поточні зобов`язання включають: короткострокові кредити банків; поточну кредиторську заборгованість за довгостроковими зобов`язаннями, за товари, роботи, послуги, за розрахунками з бюджетом, у тому числі з податку на прибуток, за розрахунками зі страхування, за розрахунками з оплати праці, за розрахунками з учасниками, за розрахунками із внутрішніх розрахунків; короткострокові векселі видані; поточні забезпечення; інші поточні зобов`язання. Поточні зобов`язання відображаються в балансі за сумою погашення.

Крім того, відповідно до п. 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 13 "Фінансові інструменти", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 2001 року N 559 (далі - П (С)БО 13), фінансовий інструмент - контракт, який одночасно приводить до виникнення (збільшення) фінансового активу в одного підприємства і фінансового зобов`язання або інструмента власного капіталу в іншого.

Наведене Положення (П (С)БО 13 визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про фінансові інструменти та її розкриття у фінансовій звітності.

Так, згідно із класифікацією фінансових інструментів в бухгалтерському обліку останні, згідно з п. 5 П (С)БО 13, поділяються на: фінансові активи, фінансові зобов`язання, інструменти власного капіталу і похідні фінансові інструменти.

Відповідно до п. 6 П (С)БО 13 фінансові активи включають: грошові кошти, не обмежені для використання, та їх еквіваленти; дебіторську заборгованість, не призначену для перепродажу; фінансові інвестиції, що утримуються до погашення; фінансові активи, призначені для перепродажу; інші фінансові активи. Водночас, відповідно до п. 7 П (С)БО фінансові зобов`язання включають: фінансові зобов`язання, призначені для перепродажу, та інші фінансові зобов`язання.

Пунктом 10 П (С)БО 13 передбачено, що фінансовий актив або фінансове зобов`язання відображається у балансі, якщо підприємство є стороною-укладачем угоди щодо фінансового інструмента.

Водночас відповідно до п. 4 П (С)БО 13 фінансовий інструмент - контракт, який одночасно приводить до виникнення (збільшення) фінансового активу в одного підприємства і фінансового зобов`язання або інструмента власного капіталу в іншого.

Отже за змістом визначень, що містяться в п. 1 П (С)БО 13 фінансовий актив - це грошові кошти та їх еквіваленти; контракт, що надає право отримати грошові кошти або інший фінансовий актив від іншого підприємства; контракт, що надає право обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно вигідних умовах; інструмент власного капіталу іншого підприємства, натомість фінансове зобов`язання - контрактне зобов`язання передати грошові кошти або інший фінансовий актив іншому підприємству; обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно невигідних умовах.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначає П(С)БО 15 «Доходи».

Доходи - збільшення економічних вигід у вигляді надходження активів або зменшення зобов`язань, які призводять до зростання власного.

Проценти - плата за використання грошових коштів, їх еквівалентів або сум, що заборговані підприємству.

Дивіденди - частина чистого прибутку, розподілена між учасниками (власниками) відповідно до частки їх участі у власному капіталі підприємства.

Відповідно до п.5 П(с)БО 15 «Дохід», дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Судом встановлено, що 02.06.2008р. між ВАТ «ХІМЕКС» () (позичальник) та компанією CARBON PRODUCTS INTERNATIONAL limited (Велика Британія) (позикодавець) було укладено договір позики в іноземній валюті № 0306 (далі - Договір № 0306) (а.с. 29-32 т.3).

Відповідно до п.1.1 Договору № 0306 позикодавець надає позичальнику позику у розмірі 2 000 000,00 дол.США із сплатою 10,0% річних за користування позикою терміном до 31.12.2018р., а позичальник зобов`язується прийняти та повернути суму отриманої позики на умовах передбачених цим Договором.

16.07.2008р., 31.12.2008р., 09.06.2010р., 01.09.2011р., 09.01.2014р., 27.08.2014р. між сторонами укладались Додаткові угоди до Договору № 0306, а також договір про переуступку вимог (а.с. 34-46 т.3).

Також судом встановлено, що 18.11.2013р. між ТОВ «ХІМЕКС ЛІМІТЕД» () (позичальник) та компанією ALLIED CARBON TRADING LTD (позикодавець) було укладено договір позики № 181113 (далі - Договір № 181113) (а.с. 47-51 т.3).

Відповідно до п.1.1 Договору № 181113 позикодавець надає позичальнику позику у вигляді поновлювальної позикової лінії з щоденним лімітом кредитування у розмірі 5 000 000,00 дол. США, зі сплатою 9,0% річних за користування позиковою лінією, терміном до 31.12.2023р. для поповнення обігових коштів, на здійснення статутної діяльності, а позичальник зобов`язується прийняти та повернути суму отриманої позики на умовах передбачених Договором.

Аналізуючи умови зазначених договорів № 0306 та № 181113, а також П(С)БО 11, П(С)БО 13, П(с)БО 15, слід дійти висновку, що вся заборгованість по цих кредитах, включаючи нараховані відсотки, за своєю суттю належать до поточних зобов`язань. Такі зобов`язання в бухгалтерському обліку платника відображаються не за теперішньою вартістю, а за сумою погашення. При цьому та обставина, що зобов`язання за цими кредитами помилково відображалися підприємством на субрахунку 506, «Інші довгострокові позики в іноземній валюті», не змінює суті самих зобов`язань, що за ними виникли.

Судом встановлено, що у відповідності порядку погашення кредиту за Договорами № 0306 та № 181113 ТОВ «ХІМЕКС ЛТД» регулярно здійснював погашення кредиту до моменту набрання чинності Постанови Правління НБУ №172, що набрала чинності 28.03.2014. Вказана обставина власне не заперечується Актом перевірки.

Згідно постанови № 172 Правління Національного банку України (далі - "НБУ"), резидентам дозволено здійснювати погашення кредитів, позик (фінансової допомоги) в іноземній валюті за договорами з нерезидентами, у тому числі в разі укладання додаткових угод до кредитних договорів, не раніше строку, передбаченого договорами (далі - "Заборона"). Заборона поширюється на випадки дострокового виконання резидентом-позичальником зобов`язань як за основною сумою кредиту/позики, так і за іншими платежами, установленими договором кредитування (позики, фінансової допомоги). Постанова № 172 діяла до 1 травня 2014 року.

Постановою № 245, яка набула чинності 2 травня 2014 року, Правління Національного банку України продовжило термін дії заборони дострокового погашення кредитів від нерезидентів до 1 червня 2014 року (включно).

Постановою № 328, яка набула чинності 1 червня 2014 року, Правління Національного банку України продовжило термін дії заборони дострокового погашення кредитів від нерезидентів до 1 вересня 2014 року (включно).

Постановою № 540, яка набула чинності 2 вересня 2014 року, Правління Національного банку України продовжило термін дії заборони дострокового погашення кредитів від нерезидентів до 2 грудня 2014 року (включно).

Постановою № 758, яка набула чинності 3 грудня 2014 року, Правління Національного банку України продовжило термін дії заборони дострокового погашення кредитів від нерезидентів до 3 березня 2015 року (включно).

Постановою № 160, яка набула чинності 4 березня 2015 року, Правління Національного банку України продовжило термін дії заборони дострокового погашення кредитів від нерезидентів до 3 червня 2015 року (включно).

Постановою № 354, яка набула чинності 4 червня 2015 року, Правління Національного банку України продовжило термін дії заборони дострокового погашення кредитів від нерезидентів до 3 вересня 2015 року (включно).

Постановою № 581, яка набула чинності 4 вересня 2015 року, Правління Національного банку України продовжило термін дії заборони дострокового погашення кредитів від нерезидентів до 4 грудня 2015 року (включно).

Постановою № 863, яка набула чинності 5 грудня 2015 року, Правління Національного банку України продовжило термін дії заборони дострокового погашення кредитів від нерезидентів до 4 березня 2016 року (включно).

Постановою № 140, яка набула чинності 05 березня 2016 року, Правління Національного банку України продовжило термін дії заборони дострокового погашення кредитів від нерезидентів до 08 червня 2016 року (включно).

Постановою № 342, яка набула чинності 09 червня 2016 року, Правління Національного банку України продовжило термін дії заборони дострокового погашення кредитів від нерезидентів до 14 вересня 2016 року (включно).

Постановою № 386, яка набула чинності 15 вересня 2016 року, Правління Національного банку України продовжило термін дії заборони дострокового погашення кредитів від нерезидентів до 15 грудня 2016 року (включно).

Постановою № 410, яка набула чинності 16 грудня 2016 року, Правління Національного банку України продовжило термін дії заборони дострокового погашення кредитів від нерезидентів до прийняття Національним банком України окремої постанови Правління Національного банку України за умови відсутності ознак нестійкого фінансового стану банківської системи, обставин, що загрожують стабільності банківської та/або фінансової системи України. Постанова втратила чинність 07.02.2019року.

Отже, протягом дії вказаних постанов позивач, як платник податків мав намір та можливість здійснювати погашення заборгованості по Договорам № 0306 та № 181113, проте очікував на зняття заборони. Вказана обставина підтверджується самим контролюючим органом в Акті перевірки. Кожного разу платник податків очікував на зняття заборони, однак кожного разу нова постанова забороняла дострокове погашення заборгованості кредитору нерезиденту.

Таким чином, станом на 31.12.2018 термін дії Договору № 0306 сплинув, а отже в момент повернення позики (31.12.2018 року) балансова вартість заборгованості повинна відповідати фактичній сумі що підлягає погашенню.

Як вбачається з п. 3.3.1.1 Акту перевірки від 24.05.2019р. № 344/26-15-14-02- 02/30075981 контролюючим органом застосовано під час перевірки П(С)БО 15 «Дохід» та визначення з Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку (далі - МСБО 18), які стосуються саме сторони, яка продає товари, роботи, послуги чи надає актив у користування на умовах відстрочення платежу, визначених угодою з покупцем.

Згідно з п. 14.1.245 ПК України товарний кредит - товари, роботи, послуги, що передаються резидентом (нерезидентом у власність юридичних чи фізичних осіб на умовах договору, що передбачає відстрочення остаточних розрахунків на визначений строк та під процент. Однак, як вбачається з кредитних договорів позики останні відповідають умовам не товарного, а фінансового кредиту.

Згідно з п. 14.1.258 ПК України фінансовий кредит - кошти, що надаються банком- резидентом або нерезидентом, що кваліфікується як банківська установа згідно із законодавством країни перебування нерезидента, або резидентами і нерезидентами, які мають згідно з відповідним законодавством статус небанківських фінансових установ, а також іноземною державою або його офіційними агентствами, міжнародними фінансовими організаціями та іншими кредиторами - нерезидентами юридичній чи фізичній особі на визначений строк для цільового використання та під процент.

Отже, як випливає з наведених норм, товарний та фінансовий кредит - це різні поняття, і правила визнання доходу при реалізації товарів (робіт, послуг) на умовах товарного кредиту не можуть бути застосовні до умов фінансового кредиту.

Таким чином, суд приходить до висновку, що контролюючим органом у даному випадку під час проведення перевірки не вірно застосовано П(С)БО. Так, витяги із П(С)БО 15 та МСБО, викладені в даному Акті, стосуються саме сторони, яка продає товари, роботи, послуги чи надає актив у користування на умовах відстрочення платежу, визначених угодою з покупцем, тобто стосується саме продавця.

Крім того, зазначене в Акті перевірки порушення п. 134.1 ст. 134 ПК України само по собі не може призвести до завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток, а отже за своєю правовою суттю не є порушенням податкового законодавства.

На підставі вище викладеного суд приходить до висновку, що позиція контролюючого органу, що наведена в Акті перевірки в розділі 3.1.1., зокрема про заниження платником податків фінрезультату внаслідок помилкового бухгалтерського обліку кредиторської заборгованості йде в розріз з вимогами чинного законодавства України, а отже висновки контролюючого органу про порушення п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України є безпідставними та необґрунтованими, а отже складене ППР на підставі таких висновків є неправомірним та підлягає скасуванню.

Стосовно заниження податку на додану вартість на загальну суму 724068 грн. та завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за грудень 2018 року у розмірі 141939,00 грн. суд зазначає наступне.

Як вбачається з Акту, в ході перевірки встановлено, що TOB "ХІМЕКС ЛІМІТЕД" здійснювало діяльність з надання в суборенду нежитлових приміщень які орендувались у ПАТ «Київській суднобудівний - судноремонтний завод» (код 03149949) за адресою: м. Київ. вул. Набережно-Лугова 8 та м. Київ, вул. Набережно-Лугова 12. Згідно наданих до перевірки первинних документів, а саме: договорів про надання нежитлових приміщень в суборенду, актів прийому -передачі, актів виконаних робіт, оборотно-сальдових відомостей по рахунку 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями» встановлено, що TOB "ХІМЕКС ЛІМІТЕД" нежитлові приміщення які орендувались у ПАТ «Київській суднобудівний - судноремонтний завод» за адресою: м. Київ. вул. Набережно-Лугова 8, в подальшому частково не використовував у господарській діяльності та не отримувало дохід від орендованих приміщень (приміщення здавались в суборенду поденно, помісячно, не в повному обсязі, взагалі не здавались в оренду).

Таким чином, податковий орган дійшов висновку, що в порушення вимог п.198.5 ст.198 ПК України встановлено заниження задекларованих TOB "ХІМЕКС ЛІМІТЕД" податкових зобов`язань з податку на додану вартість.

Відповідно до пп. «г» п. 198.5. ст. 198 ПК України (в редакції станом на час здійснення перевірки) платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Господарською діяльністю згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України є діяльність особи, пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу. Таким чином, якщо вартість товарів/послуг, придбаних для проведення рекламних заходів, включається до вартості товарів/послуг, які використовуються в операціях, пов`язаних з отриманням доходів, то вважається, що такі товари/послуги придбаваються для використання в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності такого платника податку.

Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань видами діяльності за КВЕД у TOB "ХІМЕКС ЛІМІТЕД" () є:

77.39 Надання в оренду інших машин, устаткування та товарів. н. в. і. у. (основний);

46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту;

77.29 Прокат інших побутових виробів і предметів особистого вжитку;

77.32 Надання в оренду будівельних машин і устаткування;

77.33 Надання в оренду офісних машин і устаткування, у тому числі комп`ютери;

85.10 Дошкільна освіта;

46.90 Неспеціалізована оптова торгівля;

49.41 Вантажний автомобільний транспорт;

68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна;

10.91 Виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах;

13.10 Підготування та прядіння текстильних волокон;

01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур;

47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами;

47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет;

47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах;

47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами;

46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин;

01.64 Оброблення насіння для відтворення;

01.63 Післяурожайна діяльність;

10.61 Виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості.

Судом встановлено, що в акті перевірки на сторінках 25 та 26 вказано, що перелік наданих покупцям в суборенду приміщень за перевіряємий період детально наведено в додатку № 17 до акта перевірки. Не використання в господарській діяльності приміщень підтверджено первинними документами (договорами з суборендарями, актами виконаних робіт, оборотно-сальдових відомостей по рахунку 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями»).

До матеріалів справи TOB "ХІМЕКС ЛІМІТЕД" подано засвідчені копії договорів оренди та акти, які підтверджують факт використання приміщень у власній господарській діяльності.

На думку суду, саме договори з суборендарями (перелік яких зазначений в додатку № 17 Акта перевірки) та акти виконаних робіт підтверджують те, що орендовані приміщення використовувались TOB "ХІМЕКС ЛІМІТЕД" саме в господарській діяльності товариства - надання приміщень в суборенду.

Крім того, на переконання суду, тимчасове ненадання в суборенду деяких приміщень не є підставою стверджувати, що ці приміщення не використовувались товариством в господарській діяльності. Тимчасовий простій деяких орендованих приміщень може пояснюватися фактором ризику господарської діяльності, який передбачений ст. 42 Господарського кодексу України. Тобто, безперервне надання орендованих приміщень в суборенду не залежить виключно від дій суборендодавця (Позивача), а залежить від наявності суборендарів, які бажають отримати ці приміщення в оренду.

Також неотримання підприємством доходу від окремої господарської операції не свідчить про те, що така операція не пов`язана з його господарською діяльністю, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід від конкретної операції або отримати дохід у майбутніх періодах.

Аналогічна позиція висвітлена в постанові Верховного Суду від 26.04.2019р. по справі №803/173/18.

Судом також встановлено, що податковий орган роблячи висновок про порушення податкового зобов`язання виходив з того, що згідно ЄРПН встановлено не нарахування податкового зобов`язання з податку на додану вартість та перевиставлення вищезазначених послуг, що детально відображено в додатку 17 до акту перевірки (сторінка 25 Акту).

Проте, на переконання суду, сам по собі договір не є перинним документом. Господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу, а сам договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку.

Нарахування податків не можуть базуватись тільки на даних, що містяться в інформаційних базах даних податкової, без врахування даних первинних документів.

Отже договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг.

Вказаної позиції дотримано Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2018 року по справі № 813/1766/17, а також Верховного Суду України у постанові від 15.12.2015 р. № 21-4266а15 та в рішенні від 19 квітня 2016 року у справі №21-4985а15.

Таким чином, на думку суду є помилковою позиція контролюючого органу, який дійшов висновку про встановлення факту не нарахування податкового зобов`язання з податку на додану вартість виходячи лише зі змісту договорів оренди та/або бази даних ЄРПН.

Стосовно відсутності реєстрації податкових накладних за січень 2017 - грудень 2018 року, судом встановлено наступне.

Як вказано контролюючим органом в Акті, проведеною перевіркою та згідно інформаційних баз даних ДФС встановлено відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 ПК України, податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), їх складання на такі господарські операції по яким встановлені порушення податкового законодавства, що відображено в п. 3.1.2.1 розділу III акта перевірки. Таким чином, встановлено порушення TOB «ХІМЕКС ЛІМІТЕД» вимог п. 201.10 ст. 201 ПК України.

Відповідно до абз.1. п 201.10 ст.210 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Отже, враховуючи наведені вище судом обставини, суд не вбачає законних підстав для здійснення дій, визначених положенням п.201.10 ст. 201 ПК України, а отже і застосування штрафних санкцій за відсутність порушень податкового законодавства є безпідставним.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до частини 2 статті 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на те, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірність своїх рішень та дій, у суду наявні підстави для задоволення позову.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 26 червня 2019 року № 2, № 2, № 2, № 2.

3. Стягнути на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "ХІМЕКС ЛІМІТЕД" (04071, м. Київ, вул. Набережно-Лугова, буд 12; ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19 ) судові витрати за сплату судового збору в загальному розмірі 19 210,00 (дев`ятнадцять тисяч двісті десять) гривень 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя О.В. Патратій

Дата складання повного тексту рішення - 10 грудня 2020 року