Справа № 215/6254/19
Суддя: Красюк К. І.
Дата ухвалення: 2020-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Тернівський районний суд міста Кривого Рогу
Дніпропетровської області
Справа № 215/6254/19
Провадження 2-а/215/19/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі: головуючої-судді - Красюк К.І.

секретар - Паращенко В.Д.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача Івасик Т.Р.

представника відповідача Єрмолаєвої Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №2 в м. Кривому Розі Дніпропетровської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Східного офісу Держаудитслужби Державної аудиторської служби України, третя особа - перший заступник начальника Східного офісу Держаудитслужби Державної аудиторської служби України Довгий Валентин Вільямсович, про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із указаною позовною заявою про скасування постанови від 15.10.2019 року № 04/0060/2019пн про притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого

ч. 1 ст. 164-2 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 153 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що 15 жовтня 2019 p. при розгляді протоколу про адміністративне правопорушення від 27.09.2019 p.

№ 04/0060/2019пр, бухгалтеру з нарахування заробітної плати КП «Швидкісний трамвай» ОСОБА_1 , вказують на вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164-2 КУпАП.

На підставі даного протоколу було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № 04/0060/2019 пн та визнано винною позивача у вчиненні нею вищезазначеного адміністративного правопорушення та накладено стягнення у виді штрафу, у розмірі 153 грн.

З даною постановою позивач категорично не згодна, вважає її необґрунтованою, безпідставною та такою, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права виходячи із наступного. Східним офісом Держаудитслужби було проведено, ревізію фінансово-господарської діяльності

КП «Швидкісний трамвай» за період з 01.01.2016 року по 31.03.2019 p.

За результатами ревізії складено Акт від 06.09.2019 р. №04.06-21/10, в якому відображено виявлені під час ревізії порушення.

Як вбачається зі складеного протоколу, Східний офіс Держаудитслужби виходив з безспірного підтвердження факту порушення з боку особи, що притягається до адміністративної відповідальності, порядку ведення бухгалтерського обліку у Комунальному підприємстві за період з 01.01.2016 року по 31.03.2019 р. Проте позивач вважає, що відповідач не взяв до уваги диспозицію

ст. 164-2 КУпАП, відповідно до якої об`єктом адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері економіки і фінансової дисципліни, і об`єктивна сторона цього правопорушення виражається в конкретно визначеною:

- приховування в обліку валютних та інших доходів, непродуктивних витрат і збитків; - відсутності бухгалтерського обліку або веденні його з порушенням установленого порядку: - внесення неправдивих даних до фінансової звітності.

Оцінюючи зміст оскаржуваної постанови позивач не погоджується з такими доводами відповідача та вважає, що зазначені дії не можуть розглядатися як об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого

ч.1 ст. 164-2 КУпАП, оскільки в аспекті дотримання вимог ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принцип «ніякого покарання без закону» («Нікого не може визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом») не допускає застосування вказаної норми КУпАП за «звичкою» розуміння статті і за тлумаченням не на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що саме і відображено у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Прада проти Італії».

Виходячи з прописаних у Рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Ґавенда проти Польщі» від 14 березня 2002 року та у справі «Аманн проти Швейцарії» від 16 лютого 2000 року «вимог до якості закону, його доступності для особи, яка б також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права», позивач вважає, що за результатом перевірки фактичних обставин у даній справі щодо складу адміністративного правопорушення і винності у його вчиненні особи та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, відповідач безпідставно проігнорував гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод заходи задля правового захисту прав особи по цій справі, оскільки втручання відповідача в право особи є очевидним у зв`язку із застосуванням ст.164-2 КУпАП не у чіткому її формулюванні законодавцем, а за «власним» розумінням та трактуванням відповідача обставин і умов цієї норми закону, що суперечить Рішенню Європейського суду з прав людини у справі «Круслена» від 24 квітня 1990 року, яким визначено, що «Закон має досить чітко визначати межі будь-яких наданих компетентним органам дискреційних повноважень, а також спосіб їх застосування, щоб забезпечувати належний захист особистості від свавільного втручання. Надання законом виконавчій владі чи судді нічим не обмеженого дискреційного права, суперечило б принципові верховенства права».

Відсутність правових підстав для притягнення бухгалтера з нарахування заробітної плати до відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 164-2 КУпАП, за «завищення витрат у звіті про фінансові результати (форма № 2) через зайве нарахування та виплату доплат за збільшений обсяг робіт та розширену зону обслуговування керівникам структурних підрозділів підприємства та їх заступникам КП «Швидкісний трамвай» за рахунок коштів міського бюджету на загальну суму 182 173 грн 59 коп. та як наслідок зайве нарахування та перерахування ЄСВ на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 40 078 грн 19 коп., загальна сума порушення 222 251 грн. 78 коп.» підтверджується також положеннями Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996), у п. 3 ст. 8 якого зазначено, що «власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством несе відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну», і саме за вказаних обставин «на керівника покладено обов`язок щодо створення необхідних умов для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечення неухильного виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів (п. 6 ст.8 Закону № 996)».

Зазначені у наведеній нормі Закону № 996 вимоги до дій бухгалтера з нарахування заробітної плати у спірному по цій справі випадку не є тотожними адміністративному правопорушенню, передбаченому ст. 164-2 КУпАП у формі «ведення бухгалтерського обліку з порушенням установленого порядку», оскільки за результатом проведеної ревізії, контролюючим органом не було встановлено факту, що особа наділена розпорядчими повноваженнями на встановлення доплат за збільшення обсягу робіт та розширену зону.

Також позивач зазначила, що в посадовій інструкції бухгалтера з нарахування заробітної плати відсутній будь-який обов`язок позивача визначати та встановлювати доплати працівникам КП «Швидкісний трамвай», та вирішувати питання щодо доцільності та законності наказів по підприємству.

В ході розгляду справи відповідачем було встановлено, що «заробітна плата нараховувалася на підставі наказів», «ревізією встановлено, що відповідно до наказу по підприємству …. , визначено здійснювати доплату за збільшений обсяг робіт згідно зі штатним розкладом». Для здійснення планування фонду оплати праці утворений і функціонує окремий структурний підрозділ відділ економіки і організації праці, для працівників якої розроблені посадові інструкції, в яких з метою розмежування відповідальності за окремі напрямки фінансово-господарської діяльності для кожного працівника чітко визначені права, повноваження, обов`язки та відповідальність за їх невиконання в межах чинного законодавства, зазначені обставини встановлені самим актом ревізії.

Відповідно до пунктів 2.15, 2.16 Положення (стандарти) бухгалтерського обліку, первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряються стосовно наявності у документі обов`язкових реквізитів та відповідності господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, і логічній ув`язки окремих показників.

Таким чином, до повноважень і компетенції ОСОБА_1 не входить перевірка Наказів по підприємству на їх відповідність чинному законодавству, а вона здійснила суто операційні дії щодо нарахування доплат та слідкує за правильністю арифметичних розрахунків та своєчасністю внесення відповідних даних до бухгалтерського обліку. Окрім того накази, на підставі яких позивач нараховувала заробітну плату та доплати не визнавалися незаконними і не є скасованими.

Позивач, виконуючи свої посадові обов`язки, отримала від керівництва

КП «Швидкісний трамвай» накази: № 1587 від 31.12.2015 p., № 1588 від

31.12.2015 p., № 1091 від 15.08.2016 p., № 1854 від 30.12.2016 p., № 1497

від 29.12.2017 p., № 1044-ВЕ від 26.12.2018 p.

При вирішенні справи відповідачем було порушено приписи ст.ст. 278, 280 КУпАП, а також було порушено п`ятнадцятиденний строк розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Також позивач звертає увагу, що оскаржувану постанову було винесено поза межами строку притягнення до адміністративної відповідальності, встановленого

ст. 38 КУпАП, оскільки такий строк сплинув у травні 2019 року.

Ухвалою судді від 15.11.2020 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

13.01.2020 року від начальника Східного офісу Держаудитслужби до суду надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що доводи позивача та позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні позивачем норм законодавства.

Згідно п. 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 р. №43, Державна аудиторська служба України є центральним органом виконавчої влади.

Підпунктом 9 п.4 вищезазначеного Положення визначено, що Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб.

Під час ревізії фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» за період з 01.01.2016 по 31.03.2019, актом ревізії від 06.09.2019 № 04.06-21/10, встановлено зайве нарахування доплат за збільшений обсяг робіт та розширену зону обслуговування працівникам КП «Швидкісний трамвай» за рахунок коштів міського бюджету на загальну суму 182173,59 грн, що є порушенням п.1, 8 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996, п. 15 Постанови Ради Міністрів СРСР «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» від 04.12.81 №1145 (далі Постанова №1145), яка продовжує діяти відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України деяких актів законодавства Союзу РСР» від 12.09.91 № 1545-ХІІ.

Так, ревізією встановлено, що відповідно до наказу по підприємству від 31.12.2015 №1587 визначено здійснювати доплату за збільшений обсяг робіт згідно зі штатним розкладом керівному складу підприємства. Проте, п.15 Постанови №1145 визначено, що порядок і умови встановлення доплати за суміщення професій (посад), розширення зони обслуговування або збільшення встановленого обсягу робіт не поширюється, зокрема на керівників підприємств, установ і організацій, їх заступників і помічників, головних спеціалістів, керівників структурних підрозділів, відділів, цехів, служб і їх заступників.

Внаслідок зайвого нарахування та виплати доплат за збільшений обсяг робіт та розширену зону обслуговування працівникам зайво перераховано єдиний соціальний внесок на загальну суму 40078,19грн, чим порушено п. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 09.08.2019 №2464.

Вищевказане порушення призвело до матеріальної шкоди (збитків), завданих міському бюджету на суму 222251,78 грн. В ході ревізії порушення не відшкодовано. Фінансові порушення, що призвели до втрат фінансових ресурсів призвели до завищення витрат у «Звіті про фінансові результати» форми № 2.

Слід зазначити, що відповідальною особою за вчинене адміністративне правопорушення є бухгалтер з нарахування заробітної плати ОСОБА_1 , яка згідно з п. 2 посадової інструкції веде своєчасні і правильні розрахунки з робітниками і службовцями за всі операції, пов`язані з виплатою заробітної плати.

Таким чином оскаржуваною постановою позивачку визнано винною у веденні бухгалтерського обліку з порушенням установленого порядку та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 153,00 грн.

З твердженням позивача, що вона не наділена повноваженнями щодо встановлення доплат за збільшений обсяг робіт та розширену зону обслуговування, а тому не може бути притягнута до адміністративної відповідальності, не можна погодитись, оскільки як зазначалось вище під час ревізії встановлено зайве нарахування доплат.

У відповідності до положень ст. 14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язані з недодержанням установлених правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.

Згідно з п. 2 Розділу І посадової інструкції позивачки від 02.01.2014 № 24 вказано, що вона веде своєчасні і правильні розрахунки з робітниками і службовцями за всі операції, пов`язані з виплатою заробітної плати.

У п.п. 2,8 Розділу V вказаної посадової інструкції зазначено, що позивач повинна знати, зокрема постанови, розпорядження, накази, методичні, нормативні та інші матеріали, що стосуються її роботи та трудове, фінансове законодавство. Тобто, позивачка здійснювала нарахування доплат за суміщення професій (посад) та розширення зони обслуговування керівному складу підприємства всупереч вимог п. 15 Постанови №1145, де вказано що дана норма не поширюється на керівників підприємств, установ і організацій, їх заступників і помічників, головних спеціалістів, керівників структурних підрозділів, відділів, цехів, служб і їх заступників.

Строки розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем не порушувалися, справу було розглянуто з урахуванням клопотання позивачки та її представника щодо відкладення розгляду справи, а також вихідних та святкових днів.

Також відповідач не погоджується із доводами позивача щодо порушення строків притягнення особи до адміністративної відповідальності, встановлених

ст. 38 КУпАП, оскільки вчинене правопорушення є триваючим, датою його виявлення є 27.09.2019 року у день складання протоколу, а постанову було винесено 15.10.2019 року, тобто в установлений строк.

Щодо тверджень позивача, що протокол про адміністративне правопорушення містить лише узагальнюючий склад суті правопорушення без зазначення конкретних правових дій з боку позивачки, відповідачем зазначено, що конкретна протиправна дія позивачки завищення витрат у звіті про фінансові результати (форма № 2) виразилась в тому що позивачка здійснювала нарахування та виплату доплат за збільшений обсяг робіт та розширену зону обслуговування керівникам структурних підрозділів підприємства.

Ухвалою судді від 21.01.2020 року за клопотанням представника позивача визначено проводити розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання, яке призначено на 17.03.2020 року.

Ухвалою судді від 21.01.2020 року виправлено описку, допущену в ухвалі судді від 15.11.2019 року.

05.02.2020 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якій викладені доводи, що є аналогічними з доводами, викладеними у позовній заяві.

14.02.2020 року від начальника Східного офісу Держаудитслужби до суду надійшли заперечення, які за своїм змістом є аналогічними з відзивом на позовну заяву.

17.03.2020 року судове засідання відкладено за клопотанням представника позивача у зв`язку із оголошенням карантину на території України, на 22.04.2020 року.

22.04.2020 року судове засідання відкладено за клопотаннями представника позивача та представника відповідача у зв`язку із оголошенням карантину на території України, на 02.06.2020 року.

Ухвалою суду від 02.06.2020 року частково задоволено клопотання представника позивача. Замінено первісного відповідача по справі Першого заступника начальника Східного офісу Держаудитслужби Державної аудиторської служби України Довгого Валентина Вільямсовича - на належного відповідача - Східний офіс Держаудитслужби Державної аудиторської служби України; залучено до участі в справі третю особу на стороні відповідача - Першого заступника начальника Східного офісу Держаудитслужби Державної аудиторської служби України Довгого Валентина Вільямсовича. Розгляд справи відкладено на 08.07.2020 року.

Ухвалою суду від 08.07.2020 року за клопотанням представника відповідача визначено проводити розгляд справи в режимі відео конференції. Розгляд справи відкладено на 12.08.2020 року.

12.08.2020 року справу знято з розгляду на 28.09.2020 року у зв`язку із аварійним знеструмленням електромережі суду.

28.09.2020 року розгляд справи було відкладено на 30.10.2020 року за клопотанням представника позивача у зв`язку з її перебуванням на самоізоляції.

30.10.2020 року в судовому засіданні оголошено перерву до 25.11.2020 року для виклику свідків за клопотанням представника позивача.

25.11.2020 року в судовому засіданні оголошено перерву до 15.12.2020 року у зв`язку із закінченням заброньованого часу на відеоконференцію.

В судовому засіданні 15.12.2020 року позивач ОСОБА_1 та її представник Івасик Т.Р. просили задовольнити позовну заяву з підстав, викладених у ній та у відповіді на відзив. Представник відповідача Єрмолаєва Д.С. просила відмовити у задоволенні позову, з підстав, викладених у відзиві та у запереченнях.

Від третьої особи (первісного позивача по справі) будь-яких письмових пояснень, клопотань та заяв протягом розгляду справи не надходило.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши усні пояснення сторін, допитавши свідків по справі, суд на підставі ст. 8 КАС України, ст. 9 КАС України, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

На підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 27.09.2019 p.

№ 04/0060/2019пр та акта ревізії від 06.09.2019 № 04.06-21/10 постановою першого заступника начальника Східного офісу Держаудитслужби Державної аудиторської служби України Довгим В.В. про накладення адміністративного стягнення

№ 04/0060/2019 пн від 15.10.2019 року визнано винною позивача ОСОБА_1

у веденні бухгалтерського обліку з порушенням установленого порядку та накладено на неї стягнення у вигляді штрафу в розмірі 153,00 грн.

Згідно змісту цієї постанови відповідальність за вказане діяння передбачено

ч. 1 ст. 164-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення було встановлено ведення бухгалтерського обліку з порушенням установленого порядку за період з 01.01.2016 по 31.03.2019, а саме: завищення витрат у звіті про фінансові результати (форма № 2) через зайве нарахування та виплату доплат за збільшений обсяг робіт та розширену зону обслуговування керівникам структурних підрозділів підприємства та їх заступникам КП «Швидкісний трамвай» за рахунок коштів міського бюджету на загальну суму 182 173 грн 59 коп. та як наслідок зайве нарахування та перерахування ЄСВ на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 40 078 грн 19 коп., загальна сума порушення 222 251 грн. 78 коп., що є порушенням п.1, 8 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996, п. 15 Постанови Ради Міністрів СРСР «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» від 04.12.81 №1145 (далі Постанова №1145), яка продовжує діяти відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України деяких актів законодавства Союзу РСР» від 12.09.91 № 1545-ХІІ.

Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Принцип презумпції невинуватості передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Окрім зазначеного, суд звертає увагу на положення ст. 245 КУпАП, якою визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, відповідачем при винесенні постанови про адміністративне правопорушення зазначено про порушення позивачем п. 1, 8 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно ч. 8 ст. 9 вказаного Закону відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Як вбачається зі змісту Акта ревізії від 06.09.2019 № 04.06-21/10 доплати за збільшений обсяг робіт та розширену зону обслуговування у відсотках від посадових окладів працівників встановлювалися наказами по підприємству від 15.08.2016 №1091, від 31.12.2015 №1588, від 31.12.2015 №1587, від 30.12.2016 №1854, від 29.12.2017 №1497, від 26.12.2018 №1044.

Вказані накази підписувалися, зокрема, директором підприємства

ОСОБА_2 , начальником відділу економіки і організації праці Удод С.М., начальником юридичного відділу Чижовою І.Є., головним бухгалтером ОСОБА_3 , головою ППО Клочко Н.С.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 , як бухгалтер з нарахування заробітної плати, вказані накази не складала і не підписувала.

Згідно з Розділом ІІ посадової інструкції позивачки від 02.01.2014 № 24 бухгалтер з нарахування заробітної плати має наступні завдання та обов`язки:

- здійснює прийом, аналіз і контроль табелів обліку робочого часу і готує їх до лічильної обробки;

- веде своєчасні і правильні розрахунки з робітниками і службовцями за всі операції, пов`язані з виплатою заробітної плати;

- приймає і контролює правильність оформлення листків про тимчасову непрацездатність, довідок з догляду за хворими, відпусток та інших документів, що підтверджують право на відсутність працівника на роботі, готує їх до лічильної обробки, а також для складання встановленої бухгалтерської звітності;

- інформує головного бухгалтера про всі порушення в розрахунках по заробітній платі з боку табельників, майстрів та інших осіб, пов`язаних з визначенням кількості відпрацьованого часу та інших даних для розрахунку заробітної плати;

- щомісячно аналізує данні синтетичного і аналітичного обліку і звітності. виявляє причини відхилень і усуває виявлені порушення;

- проводить нарахування та перерахунки платежів в державний бюджет, податків та інших виплат та платежів;

- готує та складає періодичну звітність по ЕСВ (додаток4), виплати допомоги учасникам ліквідації аварії на ЧАЕС у встановлені терміни, стежить за збереженням бухгалтерських документів;

- веде книгу депонування заробітної плати;

- своєчасно видає у встановленому порядку, передбачені законом довідки робітникам і службовцям, виписки, що вимагаються вищестоящими та іншими організаціями;

- робить загальний звіт по заробітній платі;

- виписує приходні та витратні ордери по заробітній платі;

- веде на основі відомостей виплату зарплати працівникам підприємства.

Таким чином, у посадовій інструкції позивача відсутні повноваження щодо встановлення доплат працівникам, перевірка наказів по підприємству на їх відповідність чинному законодавству України.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 також пояснили суду, що до повноважень позивача як бухгалтера з нарахування заробітної плати не відноситься прийняття рішень щодо встановлення доплат працівникам підприємства, а вона має лише виконувати такий наказ керівництва в частині арифметичних розрахунків та правильності нарахування відповідної заробітної плати.

Загалом зі змісту Акта ревізії від 06.09.2019 № 04.06-21/10 вбачається, що аудиторами ставиться під сумнів саме законність винесених по підприємству наказів щодо встановлення доплат працівникам, що призвело до завищення витрат у звіті про фінансові результати.

При цьому, як було встановлено судом, до вказаних наказів позивач жодного стосунку не має.

Згідно з ч. 1. ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суду не надано відповідачем належних доказів, у розумінні ст. 251 КУпАП України, які б беззаперечно та однозначно свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого

ч. 1 ст. 164-2 КУпАП, щодо ведення бухгалтерського обліку з порушенням установленого порядку, в межах компетенції та повноважень позивача як бухгалтера з нарахування заробітної плати, оскільки п. 1,8 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996 на неї не покладено відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних.

Щодо строку притягнення до адміністративної відповідальності необхідно зазначити наступне.

Як зазначає сам відповідач у своїх запереченнях законодавчо термін «триваюче правопорушення» не визначено, однак листом Міністерство юстиції України від 02.08.2013 №6802-0-4-13/11 роз`яснило, що в теорії адміністративного права триваючими визначаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язку (наприклад, відсутність бухгалтерського обліку). Також, у листі Міндоходів України від 13.05.2013 зазначено, що триваючі правопорушення припиняються, якщо факт цих правопорушень виявлено компетентним органом при проведенні перевірок (наприклад, відсутність бухгалтерського обліку). Відповідно до акту ревізії порушення вчинялось неодноразово та систематично у період з 01.01.2016 по 31.03.2019.

Проте слід зауважити, що повторність (неодноразовість) правопорушень та їх систематичність може свідчити про вчинення особою декількох правопорушень, і ці поняття не є тотожними до поняття триваючого правопорушення.

З огляду на наведене, суд не погоджується із доводами представника відповідача, що вказане у постанові правопорушення є триваючим, оскільки доплати працівникам встановлювалися окремими наказами на кожен рік, та останній наказ від 26.12.2018 №1044 вичерпав свою дію 01.01.2019 року.

Таким чином, при проведенні перевірки у період з 25.06.2019 року по

30.08.2019 року правопорушення не було припинено, оскільки правопорушення вже було припинено станом на 01.01.2019 року. Отже, ані відповідно до листа Міністерства юстиції України, ані листа Міндоходів України, на які посилається представник відповідача, вказане правопорушення не можна вважати триваючим.

Таким чином суд приходить до висновку, що постанова від 15 жовтня 2019 року про визнання ОСОБА_1 винною у веденні бухгалтерського обліку з порушенням установленого порядку, є незаконною, оскільки прийнята поза межами строку встановленого ст. 38 КУпАП, і вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення належним чином не доведена, тобто рішення у справі про адміністративне правопорушення не відповідає положенням

ч. 2 ст. 2 КАС України, твердження позивача не спростовані, у зв`язку з чим, позовна заява підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 7, 164-2, 245, 251, 252, 280, 288 - 289 КУпАП, ст.ст. 2, 5, 72 - 79, 242 246, 250, 255, 286, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Східного офісу Держаудитслужби Державної аудиторської служби України, третя особа - перший заступник начальника Східного офісу Держаудитслужби Державної аудиторської служби України Довгий Валентин Вільямсович, про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення від 15.10.2019 року № 04/0060/2019пн про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164-2 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 153 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене

ч. 1 ст. 164-2 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача: адвокат Івасик Тетяна Романівна, адреса: 50031, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Славна, буд. 3.

Відповідач: Східний офіс Держаудитслужби Державної аудиторської служби України, адреса: 49101, м. Дніпро, вул. Володимира Антоновича, буд. 22, корп. 2, .

Третя особа: Перший заступник начальника Східного офісу Держаудитслужби Державної аудиторської служби України Довгий Валентин Вільямсович, адреса: 49101, м. Дніпро, вул. Володимира Антоновича, буд. 22, корп. 2.

Повний текст рішення складено і підписано 21.12.2020 року.

Суддя: