Справа № 826/23026/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2020-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Київ № 826/23026/15

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) заяву позивача про перегляд за нововиявленими обставинами постанови у адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві,

треті особи Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві,

ОСОБА_2

про про визнання нечинним та скасування акту індивідуальної дії, стягнення боргу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.01.2016 року у адміністративній справі № 826/23026/15 за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, треті особи: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, ОСОБА_2 , в якому просить суд:

-визнати нечинним та скасувати вчинений відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві акт індивідуальної дії від 21.05.2015 без вихідного реєстраційного номера про те, що державним виконавцем Житніковим С.С. 04.12.2013 винесена постанова ВП№38461099 про закінчення виконавчого провадження, виданий ОСОБА_2 на заяву від 06.05.2015 за вх. №5259/03-35;

- стягнути на користь ОСОБА_1 , на відшкодування шкоди, спричинений відповідачем в результаті протиправної бездіяльності реальний борг у розмірі 43 144,40 грн., визнаний відповідачем у його акті індивідуальної дії від 21.05.2015 без вихідного реєстраційного номера, та моральну шкоду у розмірі 15 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог щодо перегляду за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.01.2016 року у адміністративній справі № 826/23026/15 позивач зазначив, що виникли нові обставини, пов`язані із заявою держвиконавця ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві Житнікова С.С. про видачу дубліката виконавчого листа №2-4912/11 від 03.10.2012 про стягнення з ОСОБА_2 на мою користь заборгованості в загальній сумі боргу 43 144,40 грн. у зв`язку з втратою у відповідача оригіналу виконавчого листа та винесення по цій заяві ухвал Печерського райсуду м. Києва від 04.10.2016 року і від 31.10.2016 року, що, на думку позивача, є нововиявленими обставинами, які спростовують дійсність Листа ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві від 21.05.2015 року, що оскаржувався позивачем.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.11.2015 року відкрито провадження у справі № 826/23026/15.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.01.2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.04.2017 року відкрито провадження у справі 826/23026/15 за нововиявленими обставинами та призначено судовий розгляд справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.05.2017 року провадження у справі №826/23026/15 зупинено до вирішення питання про відвід судді.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.12.2020 року провадження у справі №826/23026/15 поновлено, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві листом від 21.05.2015 року надав ОСОБА_2 інформацію про те, що державним виконавцем Житніковим С.С. 04.12.2013 винесена постанова ВП№38461099 про закінчення виконавчого провадження у відповідності до пункту 10 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». В подальшому виконавчий документ до відділу не повертався.

Позивач стверджує, що після його звернення у квітні 2015 року до Печерського районного суду міста Києва про видачу дублікатів двох виконавчих листів від 03.10.12 №2-4912/11 у зв`язку з їх втратою, відповідач направив ОСОБА_2 оскаржуваний лист від 21.05.2015 без вихідного реєстраційного номеру про хід виконання виконавчого провадження про стягнення боргу із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 43 144,40 грн. З листа вбачається, що державним виконавцем Житніковим С.С. 04.12.2013 винесена постанова ВП№38461099 про закінчення виконавчого провадження у відповідності до пункту 10 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач вважаючи, що відповідач незаконно видав ОСОБА_2 лист від 21.05.2015 без вихідного реєстраційного номера про те, що державним виконавцем Житніковим С.С. 04.12.2013 винесена постанова ВП№38461099 про закінчення виконавчого провадження, чим зняв із ОСОБА_2 відповідальність за невиконання рішення суду, за обставин, коли в дійсності на період видачі листа виконавчі провадження разом з виконавчими листами відповідач втратив, чим позбавив мене можливості отримати від ОСОБА_2 борг, і цим листом вартістю 43144,40 грн. відповідач переклав на державу відповідальність за свою бездіяльність і невиконання судового рішення на користь ОСОБА_1 , звернувся до суду з вимогою визнати вказаний лист, акт індивідуальної дії, протиправним, стягнути борг та моральну шкоду, завдану позивачеві унаслідок протиправних дій.

Як вбачається з матеріалів справи, Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.01.2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання нечинним та скасування акту індивідуальної дії, стягнення боргу та моральної шкоди відмовлено, оскільки оскаржуваний лист не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 17 КАС України; оскаржуваний лист відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві від 21.05.2015 не встановлює будь-яких зобов`язань та не змінює права позивача, не є нормативно-правовим актом або правовим актом індивідуальної дії, носить інформативний характер, оскільки не тягне за собою юридичних наслідків, а тому не порушує прав та інтересів позивача. Щодо позовної вимоги про стягнення з відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві морально-матеріальної шкоди у сумі 15 000,00 грн., спричиненої в результаті протиправної бездіяльності щодо стягнення реального боргу, судом встановлено, що така вимога задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не оскаржувалася бездіяльність відповідача стосовно стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 43 144,40 грн. і така бездіяльність не була визнана судом протиправною.

В матеріалах справи міститься лист Міністерства юстиції України від 09.09.2016 року, в якому зазначено, що згідно інформації управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції м. Києва встановлено, що на виконанні у Дарницькому районному відділі державної виконавчої служби м. Києва Головне територіального управління юстиції у м. Києві з 14.06.2013 року перебували два виконавчі листи Печерського районного суду м. Києва від 03.10.2012 року №2-4912/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості у загальній сумі 43 144, 40 грн. та судових витрат у розмірі 120, 00 грн. В листі також вказано про звернення до Печерського районного суду м. Києва з заявою про видачу дублікатів виконавчих документів у зв`язку з їх втратою та про організацію їх подальшого виконання після надходження дублікатів виконавчих листів Печерського районного суду м. Києва від 03.10.2012 року №2-4912/11 відповідно до вимог чинного законодавства.

04.10.2016 року в Печерському районному суді м. Києва відбулося судове засідання по розгляду заяви ст. держвиконавця ВДВС Дарницького районного управління юстиції у місті Києві Житнікова С.С. про видачу дубліката виконавчого листа № 2-4912/11 від 03.10.2012 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості в загальній сумі боргу 43 144,40 грн. у зв`язку з втратою у відповідача оригіналу виконавчого листа, у результаті якого суд встановив, що державним виконавцем не надано копій вказаної заяви для її вручення всім учасникам судового розгляду, яких по справі два ( ОСОБА_2 та позивач), чим порушено вимоги Цивільного процесуального кодексу України (далі також - ЦПК України). Крім того, встановлено порушення вимог ст. 370 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції на момент прийняття рішення), якої встановлено, що замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат, оскільки державним виконавцем подано заяву, що суперечить вимогам ЦПК України. За таки обставин вказану заяву Печерський районний суд м. Києва ухвалою від 04.10.2016 року залишив без руху та надав державному виконавцю строк для усунення недоліків, однак сторона відповідача вимоги вказаної ухвали Печерського районного суду м. Києва від 04.10.2016 року не виконала і на цій підставі Печерський районний суд м. Києва виніс ухвалу від 31.10.2016 року про залишення заяви про видачу дубліката виконавчого листа № 2-4912/11 від 03.10.2012 року без розгляду.

Вважаючи викладені обставини такими, що підпадають під визначення нововиявлених обставин по справі, а також вказуючи, що відповідач в дійсності виконавчі провадження з виконавчим листом № 2-4912/11 від 03.10.2012 року не направляв, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Кримінальним кодексом України, Законом України «Про виконавче провадження» (далі також - Закон № 606-XIV), Інструкцією з організації примусового виконання рішень, та іншими нормативно-правовими актами (по рішенню - Інструкція) (тут і по тексту відповідні нормативно-правові акти наведено в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 5 статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання на території України судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України № 606-XIV, а на територіях інших держав - міжнародними договорами України на засадах взаємності.

Відповідно до преамбули Закону № 606-XIV зазначений Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до статті 1 Закону України № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Основною функцією державної виконавчої служби є задоволення вимог виконавчого документа, забезпечення дотримання при цьому прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб, сприяння їм у реалізації своїх процесуальних прав.

Згідно із частиною першою статті 6 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Статтею 17 Закону № 606-XIV встановлено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 17 Закону № 606-XIV такими виконавчими документами, серед іншого, є виконавчі листи, що видаються судами.

Відповідно до частини другої статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Статтею 31 Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно ст. 2 Закону.

Згідно з вимогами статті 75 Закону № 606-XIV після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов`язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

За приписами статті 27 Закону № 606-XIV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі невиконання без поважних причин вимог державного виконавця, прийнятих відповідно до статей 5, 11, 89 Закону № 606-XIV, державний виконавець застосовує до боржника штрафні санкції чи інші заходи, передбачені законодавством, і призначає новий строк виконання. Якщо після цього рішення не буде виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, а на боржника державним виконавцем накладається штраф у сумі двократного розміру витрат на проведення, виконавчих дій у порядку, встановленому частиною другою статті 89 цього Закону.

Згідно з частиною другою статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Судом встановлено, що відповідно до ст.49 Закону № 606-XIV (у редакції чинній на момент прийняття рішення про закінчення виконавчого провадження) виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду;

2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання;

3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва;

4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі;

6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення;

7) визнання боржника банкрутом;

8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;

11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону;

14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» ( 3319-17 ) заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Наказом Міністерство юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» встановлено, що виконавче провадження може бути передано від одного органу ДВС до іншого, від одного державного виконавця до іншого у випадках, визначених Законом та цією Інструкцією

Передача виконавчого провадження в межах одного органу ДВС або виконавчої групи здійснюється за письмовим дорученням начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівника виконавчої групи.

Виконавче провадження передається від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу ДВС, виконавчої групи у зв`язку:

а) із зміною дислокації, перерозподілом обов`язків, уведенням спеціалізації державних виконавців, необхідністю перерозподілу навантаження;

б) з хворобою державного виконавця, його перебуванням у відрядженні чи відпустці, а також у разі включення державного виконавця до складу виконавчої групи при іншому органі ДВС;

в) з відводом (самовідводом) державного виконавця відповідно до Закону;

г) із звільненням державного виконавця чи відстороненням від виконання повноважень за посадою відповідно до Закону України «Про державну службу»;

ґ) якщо виконавчі провадження відносно солідарних боржників відкрито різними державними виконавцями;

д) з іншими обставинами, що ускладнюють виконання рішення.

Передача виконавчих проваджень на виконання може здійснюватися:

а) до відділу примусового виконання рішень ДВС України, інших органів ДВС та виконавчих груп, утворених при цих органах, - за рішенням Голови ДВС України щодо будь-яких виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні в органах ДВС;

б) до відділу примусового виконання рішень ДВС України - за рішенням начальника цього відділу щодо будь-яких виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні в органах ДВС та виконавчих групах, утворених при цих органах;

в) до відділу примусового виконання рішень регіонального органу ДВС, територіальних органів ДВС та виконавчих груп, утворених при цих органах, - за рішенням начальника регіонального органу ДВС щодо виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні в територіальних органах ДВС;

г) до відділу примусового виконання рішень регіонального органу ДВС - за рішенням начальника цього відділу щодо виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні в територіальних органах ДВС;

ґ) до виконавчої групи, утвореної в межах органу ДВС, - за рішенням керівника цього органу ДВС;

д) від одного державного виконавця до іншого в межах органу ДВС та виконавчої групи - за рішенням відповідних керівників цих органів та керівника виконавчої групи у разі покладення на нього прав та повноважень, встановлених Законом, у виконавчому провадженні для начальників відділів територіальних органів ДВС.

Передача виконавчого провадження до іншого органу ДВС або у зв`язку з утворенням виконавчої групи при іншому органі ДВС здійснюється за вмотивованою постановою особи, яка прийняла рішення про передачу матеріалів виконавчого провадження, яка надсилається сторонам виконавчого провадження та до відповідного органу ДВС.

У постанові обов`язково зазначаються обставини, які обумовили передачу виконавчого провадження, особа, якій передаються матеріали виконавчого провадження (керівник виконавчої групи), а також встановлюються строки передачі, які не можуть перевищувати п`яти робочих днів.

При передачі матеріалів виконавчого провадження до іншого органу ДВС державний виконавець або керівник виконавчої групи в день одержання матеріалів виконавчого провадження виносить постанову про прийняття виконавчого провадження до виконання, яку надсилає сторонам виконавчого провадження із супровідним листом, у якому зазначає свій робочий телефон, дні прийому та місцезнаходження органу ДВС, до якого передано виконавче провадження або при якому утворено виконавчу групу.

При передачі виконавчого провадження з одного органу ДВС до іншого, від одного державного виконавця до іншого відповідні відомості заносяться до Єдиного реєстру.

Відповідно до наданих матеріалів справи відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві листом від 21.05.2015 року надав ОСОБА_2 інформацію про те, що державним виконавцем Житніковим С.С. 04.12.2013 винесена постанова ВП№38461099 про закінчення виконавчого провадження у відповідності до пункту 10 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» та про подальше неповернення виконавчого документу до відділу.

Крім того, суд зауважує, що відповідно до листа Міністерства юстиції України від 09.09.2016 року вказано, що при проведенні виконавчих дій державним виконавцем з`ясовано, що за адресою місця роботи боржника: м. Київ, пров. Геодезистів 12, ТОВ «Шоллер Арка Сістем» зазначеної установи не виявлено.

Судом не встановлено доказів виконання компетентним відділом державної виконавчої служби порядку закінчення виконавчих проваджень, зокрема щодо надсилання копії постанови про закінчення виконавчого провадження ВП№38461099 у триденний строк, яка відповідно до вимог законодавства, чинного на момент винесення постанови, надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

З матеріалів справи також вбачається, що з спином часу державний виконавець звернувся до Печерського районного суду м. Києва з заявою про видачу дублікату виконавчого листа №2-4912/11 від 03.10.2012, оскільки перевіркою книг вхідної кореспонденції встановлено, що вказаний виконавчий лист діловодством відділу втрачено.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.04.2015 року вказану заяву залишено без руху та надано державному виконавцю строк для усунення вказаних недоліків.

Як встановлено судом, 04.10.2016 року в Печерському районному суді м. Києва відбулося судове засідання по розгляду заяви держвиконавця ВДВС Дарницького районного управління юстиції у місті Києві Житнікова С.С. про видачу дубліката виконавчого листа № 2-4912/11 від 03.10.2012 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості в загальній сумі боргу 43 144,40 грн. у зв`язку з втратою у відповідача оригіналу виконавчого листа, у результаті якого суд встановив, що державним виконавцем не надано копій вказаної заяви для її вручення всім учасникам судового розгляду, яких по справі два ( ОСОБА_2 та позивач), чим порушено вимоги Цивільного процесуального кодексу України (далі також - ЦПК України). Крім того, встановлено порушення вимог ст. 370 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції на момент прийняття рішення), якої встановлено, що замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат, оскільки державним виконавцем подано заяву, що суперечить вимогам ЦПК України. За таки обставин вказану заяву Печерський районний суд м. Києва ухвалою від 04.10.2016 року залишив без руху та надав державному виконавцю строк для усунення недоліків, однак сторона відповідача вимоги вказаної ухвали Печерського районного суду м. Києва від 04.10.2016 року не виконала і на цій підставі Печерський районний суд м. Києва виніс ухвалу від 31.10.2016 року про залишення заяви про видачу дубліката виконавчого листа № 2-4912/11 від 03.10.2012 року без розгляду.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що, звертаючись неодноразово до Печерського районного суду м. Києва з заявою про видачу дубліката виконавчого листа № 2-4912/11 від 03.10.2012 року про стягнення з ОСОБА_2 ВДВС Дарницького районного управління юстиції у місті Києві в особі його посадової особи не виконує обов`язкові вимоги, вказані в ухвалах, необхідні для видачі вказаного дублікату, зокрема надання копій вказаної заяви для її вручення всім учасникам судового розгляду, яких по справі два ( ОСОБА_2 та позивач). Суд зауважує, що невиконання вказаної вимоги має систематичний характер.

Проте в площині питання здійснених ДВС виконавчих дії, зокрема прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження та надання інформації ОСОБА_2 суд примічає, що частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до заявлених позовних вимог позивач просить суд визнати нечинним та скасувати акту індивідуальної дії, стягнути боргу та моральної шкоди, оскільки оскаржуваний лист порушує його особисті права та законні інтереси, так є підставою звільнення ОСОБА_2 від сплати на користь ОСОБА_1 суми у розмірі 43 144,40 грн.

Суд критично ставиться до твердження позивача, що вказаний лист є підставою звільнення ОСОБА_2 від сплати на користь ОСОБА_1 суми у розмірі 43 144,40 грн., оскільки в даній справі виконавче провадження ВП№38461099 у відповідності до пункту 10 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», про що винесена відповідна постанова ВП№38461099 про закінчення виконавчого провадження, а направлення оскаржуваного листа відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві від 21.05.2015 року, у якому надано ОСОБА_2 інформацію про те, що державним виконавцем Житніковим С.С. винесена відповідна постанова ВП№38461099 про закінчення виконавчого провадження має за мету інформування ОСОБА_2 , а не звільнення від виконання обов`язку по виконавчому провадженню.

У цьому контексті суд погоджується з висновками, викладеними в Постанові Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.01.2016 року про те, що оскаржуваний лист не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 17 КАС України.

Лист відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві від 21.05.2015 не встановлює будь-яких зобов`язань та не змінює права позивача, не є нормативно-правовим актом або правовим актом індивідуальної дії, носить інформативний характер, оскільки не тягне за собою юридичних наслідків, а тому не порушує прав та інтересів позивача.

Окремо, в контексті визначеного позивачем способу захисту порушеного права, суд відзначає, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 5 КАС України).

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 9 КАС України).

У відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, суду надано право прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід врахувати положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту), згідно якої під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Проте суд зауважує, що відповідно до наданих матеріалів справи у суду відсутні правові підстави прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання нечинним та скасування вчиненого відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві акта індивідуальної дії від 21.05.2015 без вихідного реєстраційного номера є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Позовна вимога про стягнення з відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві морально-матеріальної шкоди у сумі 15 000,00 грн., спричиненої в результаті протиправної бездіяльності щодо стягнення реального боргу, задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не оскаржувалася бездіяльність відповідача стосовно стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 43 144,40 грн. і така бездіяльність не була визнана судом протиправною.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладені обставини, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.01.2016 року у адміністративній справі № 826/23026/15 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (02121, м. Київ, вул. Бажанова, 7- Є), треті особи: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (01004, м. Київ, вул. Терещенківська, 11-А) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання нечинним та скасування акту індивідуальної дії, стягнення боргу та моральної шкоди - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.01.2016 року у адміністративній справі № 826/23026/15 - залишити без змін.

Згідно з частиною другою статті 369 КАС України судове рішення за наслідками провадження за нововиявленими або виключними обставинами може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції.

Суддя І.А. Качур