Справа № 420/3757/20
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/3757/20
Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

Дата і місце ухвалення 10.07.2020 р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 липня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Одеській області про визнання протиправними дій, скасування наказу та зобов`язання нарахувати і виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Управління поліції охорони в Одеській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Управління поліції охорони в Одеській області в частині відмови ОСОБА_1 виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби на підставі ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- скасувати наказ Управління поліції охорони в Одеській області від 20.03.2020 року №28 о/с в частині виплати одноразової грошової допомоги при звільненні на підставі ст.9-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- зобов`язати Управління поліції охорони в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», згідно з наказом Управління поліції охорони в Одеській області від 20 березня 2020 р. №28 о/1, відповідно до статті 102 Закону України «Про Національну поліцію», статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей», в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з вирахуванням всіх належних до утримання податків (зборів, обов`язкових платежів).

Рішенням окружного адміністративного суду від 10.07.2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В поданій апеляційній скарзі позивач посилався на те, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, неповним з`ясуванням судом обставин справи.

З огляду на викладене апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.07.2020 року та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що 12.03.2020 М(ВЛ)К ДУ «ТМО МВС України в Одеській області» видало позивачу свідоцтво про хворобу № 76/2, у пункті 11 свідоцтва про хворобу зазначено: «Захворювання, так, пов`язане з проходженням служби в поліції»

23 березня 2020 року наказом начальника відповідача від 20.03.2020 № 28 о/с, майора поліції ОСОБА_1 , командира взводу № 1 роти з фізичної безпеки № 2 батальйону № З УПО в Одеській області у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 (через хворобу) (а.с. 13).

Зазначеним наказом передбачено виплата щомісячної грошової допомоги в розмірі окладу за спеціальним званням відповідно до ст. 9-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

01.04.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про внесення змін до вище зазначеного наказу шляхом заміни ст. 9-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з подальшою виплатою одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

На вказану заяву позивача Управління поліції охорони в Одеській області 29.04.2020 року надало відповідь № 1014/43/35/04/-2020, в якій зазначило про відсутність підстав для внесення змін до наказу УПО в Одеській області від 20.03.2020 року № 28 о/с та виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Підставою для відмови стало те, що станом на момент звернення позивача із даною заявою, в медико-соціальній експертній комісії лише розглядається питання щодо встановлення позивачу інвалідності із зазначенням втрати професійної працездатності, а станом на 23.03.2020 року позивачу не була встановлена інвалідність, відповідно, права на пенсію по інвалідності на момент звільнення позивач не мав. З огляду на зазначене відповідач вважав, що відсутня обставина (наявність на момент звільнення права на пенсію), з якою частина перша статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пов`язує право на отримання одноразової грошової допомоги.

Судом також встановлено, що 07.04.2020 року позивачу було встановлено другу групу інвалідності із захворюванням пов`язаним із проходженням служби в поліції, із втратою 70 відсотків працездатності що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААБ № 725316 та серії 0 ААА№ 128756. В цей же день позивач склав рапорт про виплату одноразової грошової допомоги. В рапорті вказана підстава п.4 ст.97 ЗУ «Про національну поліцію».

Позивач, вважаючи, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби на підставі ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», звернувся з даним позовом до суду першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на наступне:

За змістом преамбули Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-ХІІ), цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону № 2262-ХІІ, особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

В свою чергу, відповідно до ст. 9-1 Закону № 2262-ХІІ, особам, які звільнені зі служби за віком, станом здоров`я чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення зі служби виплачується щомісячна грошова допомога в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням.

Умови призначення та порядок виплати щомісячної грошової допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що виплати передбачені статтями ст. 9 та 9-1 Закону № 2262-ХІІ залежать від наявності чи відсутності у особи права на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб».

Звертаючись з позовом до суду, позивач посилався на те, що його звільнення було обумовлено станом здоров`я та у свідоцтві про хворобу було зазначено, що захворювання - так, пов`язане з проходженням служби в поліції. Позивач зазначив, що після його звільнення, через хворобу, йому медико-соціальною експертною комісією було встановлено другу групу інвалідності із захворюванням, так, пов`язаним із проходженням служби в поліції.

Позивач вважає, що у нього після звільнення з лав поліції виникло право на пенсію, а тому він має право на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні згідно ст. 9-1 Закону № 2262-ХІІ.

Колегія суддів зазначає наступне:

Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Вказаним Законом передбачено, що такі види пенсії, як, зокрема, пенсія за вислугу років, пенсія по інвалідності тощо.

Статтею 12 цього Закону визначено умови призначення пенсій за вислугу років.

Як вбачається з наказу начальника Управління поліції охорони в Одеській області від 20.03.2020 № 28 о/с вислуга років майора поліції ОСОБА_1 , складає 22 роки 0 місяців 14 днів, у пільговому обчисленні - 22 роки 03 місяці 14 днів.

В свою чергу, статтею 18 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено умови призначення пенсій по інвалідності. Так, пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

Згідно ст. 19 вказаного Закону групи і причини інвалідності, а також час її настання встановлюються медико-соціальними експертними комісіями, які діють на підставі положення про них, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, особа має право на пенсію по інвалідності у разі встановлення їй інвалідності.

Згідно Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 1992 р. № 83, медико-соціальна експертиза визначає ступінь обмеження життєдіяльності людини, причину, час настання, групу інвалідності,сприяє проведенню ефективних заходів щодо профілактики інвалідності, реабілітації інвалідів, пристосування їх до суспільного життя. Органом, який здійснює медико-соціальну експертизу, є медико-соціальні експертні комісії (МСЕК), що організуються в самостійні центри, бюро при управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 725316, ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності 07.04.2020 року.

Таким чином, на момент звільнення позивача зі служби в поліції йому не була встановлена інвалідність, а тому на час його звільнення права на пенсію він не мав.

Наявність свідоцтва про хворобу, в якому зазначено про те, що захворювання - так, пов`язане з проходженням служби не спростовує висновок суду про відсутність у позивача на момент звільнення права на пенсію по інвалідності, оскільки, як зазначалось вище, Закон № 2262-ХІІ пов`язує виникнення такого права саме з фактом встановлення інвалідності.

Інших обґрунтувань наявності права на пенсію на момент звільнення, позивач не вказав.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що у відповідача на момент звільнення не було законної підстави для зазначення у спірному наказі про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні в порядку статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, та зводяться фактичнодо переоцінки таких висновків суду першої інстанції.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 липня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених ч. .5 ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук