Справа № 420/7538/20
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/7538/20
Головуючий в 1 інстанції: Корой С.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Димерлія О.О.

суддів: Єщенка О.В. , Танасогло Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 року по справі № 420/7538/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо розгляду заяви-анкети ОСОБА_1 в порядку передбаченому Законом України «Про звернення громадян» та невжиття передбачених Законом України «Про біженців та осіб які потребують додаткового або тимчасового захисту» заходів із реєстрації і розгляду заяви - протиправними (незаконними), такими, що суперечать вимогам Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області вчинити дії, передбачені частиною 12 ст. 7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»:

- зареєструвати заяву громадянина РФ - ОСОБА_1 про визнання його особою, яка потребує додаткового захисту, та подані ним документи;

- ознайомити ОСОБА_1 під його власний підпис з порядком прийняття рішення за заявою, правами та обов`язками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- провести дактилоскопію ОСОБА_1 , який подав заяву про і визнання особою, яка потребує додаткового захисту;

- заповнити реєстраційний листок на ОСОБА_1 , який звернувся із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- оформити особову справу ОСОБА_1 ;

- занести отримані відомості до централізованої інформаційної системи, а також вчинити дії, передбачені частиною 1 ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»;

- видати ОСОБА_1 , довідку про звернення за захистом в Україні та зареєструвати заявника.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16.12.2019 року через Державну установу «Одеський слідчий ізолятор» позивачем подано заяву-анкету до ДМС України про надання йому статусу особи, яка потребує додаткового захисту відповідно до Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Однак, відповідачем в порушення вимог ч.1,12 ст.7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» не розглянуто у встановленому порядку заяву ОСОБА_1 та не вжито передбачених вказаними нормами закону заходів, не виконано покладені на відповідача законом функції.

За наслідками розгляду зазначеної справи Одеським окружним адміністративним судом 05 жовтня 2020 року прийнято рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності вимог позивача, з неправомірності дій міграційного органу.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що через невідповідність критеріям, визначених Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», заяву ОСОБА_1 розглянуто в порядку Закону України «Про звернення громадян» та рекомендовано заявнику належним чином доопрацювати вказані невідповідності поданої заяви. Зразок заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту затверджений Наказом МВС України «Про затвердження Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту» від 07.09.2011 року № 649. Особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту повинна особисто звернутись до територіального органу ДМС з заявою встановленого зразка. Однак позивачем дані вимоги дотримані не були.

Також скаржник зазначає, що зобов`язання відповідача вчинити дії, передбачені частиною 12 ст. 7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» є формою втручання в дискреційні повноваження та виходять за межі завдань адміністративного судочинства.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.12.2019 року громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 було подано до Державної міграційної служби України заяву про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в України (а.с.10-12,120-112).

До заяви було додано завірені ним копії паспорту та свідоцтв про народження дітей (а.с.123-126).

Листом від 12.03.2020 року № Є-2280-20/8.5/726-20 Державною міграційною службою України повідомлено позивача про те, що вищевказана заява направлена до Головного управління ДМС України в Одеській області для здійснення необхідних процедурних заходів, передбачених Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (а.с.14).

19.03.2020 року за вх. № Є-741/6/5101-20 до Головного управління ДМС України в Одеській області надійшла заява позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Листом від 27.03.2020 року № Є-741/6/5101.5.1/3725-20 «Щодо звернення за міжнародним захистом» ГУ ДМС України в Одеській області надано позивачу відповідь, зі змісту якої убачається, що через невідповідність критеріям, визначених Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», заяву ОСОБА_1 розглянуто в порядку Закону України «Про звернення громадян» та рекомендовано заявнику належним чином доопрацювати вказані невідповідності поданої заяви. Зразок заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту надіслано на адресу Державної установи «Одеський слідчий ізолятор», де знаходиться позивач. Рекомендовано заявнику належним чином доопрацювати вказані невідповідності поданої заяви та надіслати їх на адресу ГУ ДМС України в Одеській області

10.04.2020 року позивачем заповнено заяву-анкету про визнання біженцем або особою, яка потребує міжнародного захисту за формою, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справи України від 07.09.2011 року № 649 та через ДУ «Одеський слідчий ізолятор» направлено вказану заяву на адресу Головного ДМС України в Одеській області.

Листом від 27.05.2020 року № Є-4393-20/5100.5.1/5540-20 ГУ ДМС України в Одеській області надано позивачу відповідь. У відповіді міграційний орган зазначив, що рекомендації стосовно складання заяви про визнання біженцем, або особою яка потребує додаткового або тимчасового захисту були направлені на адресу перебування позивача. Рекомендовано заявнику належним чином доопрацювати наявні матеріали та звернуто увагу, що надсилання на адресу ГУ ДМС України в Одеській області ідентичних матеріалів, які вже були розглянуті, не можуть слугувати фактом доопрацювання заяви.

23.06.2020 року позивачем повторно заповнено заяву-анкету про визнання біженцем або особою, яка потребує міжнародного захисту за формою, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справи України від 07.09.2011 року № 649 та через ДУ «Одеський слідчий ізолятор» направлено вказану заяву на адресу Головного ДМС України в Одеській області.

Листом від 13.07.2020 року № Є-1247/6/5101-20/5100.5.1/7218-20 ГУ ДМС України в Одеській області надано відповідь та повідомлено позивача, що на адресу Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» були направлені листи із рекомендаціями щодо доопрацювання заяви ОСОБА_1 про визнання біженцем, або особою яка потребує додаткового або тимчасового захисту. Зазначено, що станом на липень 2020 року позивачем не надано деталізовану інформацію щодо причин переслідування останнього на території РФ та відомостей щодо перетинання державного кордону шляхом використання паспортного документу громадянина Молдови.

Також, у листі від 13.07.2020 року відповідач звертає увагу на те, що відповідно до вимог наказу ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України», Департаменту з питань виконання покарань Міністерства юстиції України від 12.03.2020 року №57-ОД/8/ОД-20 (із змінами), прийом заяв про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту особами, які перебувають в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах ДКВС України, призупинено та буде поновлено після скасування в Україні карантину.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні визначається Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» № 3671-VI від 08.07.2011 (далі - Закон № 3671-VI).

Частиною 2 ст. 5 Закону України № 3671-VI визначено, що особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до ч.6 ст. 5 Закону України № 3671-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

За правилами ст. 7 Закону України № 3671-VI оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Згідно із ч.7 ст. 7 Закону України № 3671-VI до заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, які посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, або такі документи є фальшивими, він повинен повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин.

Частиною 12 ст. 7 Закону України № 3671-VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту:

- реєструє заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та подані документи;

- ознайомлює заявника або його законного представника під їх власний підпис з порядком прийняття рішення за їх заявами, правами та обов`язками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- проводить дактилоскопію особи, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- у разі потреби направляє особу на обстеження для встановлення віку у порядку, встановленому законодавством України; заповнює реєстраційний листок на особу, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та членів її сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, або на дитину, розлучену із сім`єю, від імені якої заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, подав її законний представник; заповнює інші необхідні документи;

- оформлює особову справу;

- роз`яснює порядок звернення про надання безоплатної правової допомоги відповідно до закону, що регулює надання безоплатної правової допомоги;

- заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи.

Згідно ч.ч. 1, 4, 6, 7 ст. 8 Закону України № 3671-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

У разі прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття надсилає заявнику або його законному представнику письмове повідомлення з викладенням причини відмови і роз`ясненням порядку оскарження такого рішення.

З матеріалів справи убачається, що за результатами розгляду заяви позивача, Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області не було прийнято, ані рішення про відмову в прийнятті такої заяви, ані рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, на заяву позивача Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області було направлено лист від 13.07.2020 року № Є-1247/6/5101-20/5100.5.1/7218-20 «Щодо звернення за міжнародним захистом». У вказано листі від 13.07.2020 року відповідачем вказано, що на адресу Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» були направлені листи із рекомендаціями щодо доопрацювання заяви ОСОБА_1 про визнання біженцем, або особою яка потребує додаткового або тимчасового захисту. Також зазначено, що станом на липень 2020 року позивачем не надано деталізовану інформацію щодо причин переслідування останнього на території РФ та відомостей щодо перетинання державного кордону шляхом використання паспортного документу громадянина Молдови.

Апеляційний суд зазначає, що Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» не визначено такої підстави для не розгляду поданої до міграційної служби заяви про надання йому статусу особи, яка потребує додаткового захисту, як ненадання деталізованої інформації щодо причин переслідування та відомостей щодо перетинання державного кордону. До того ж, витребовування міграційним органом зазначеної інформація можливе лише на стадії розгляду заяви позивача по суті.

Колегія суддів наголошує, що Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», взагалі не містить підстав щодо не прийняття заяви про надання йому статусу особи, на які посилається відповідач у направлених позивачу листах.

Крім того, судова колегія зазначає, що згідно ч. 6 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Однак, рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за результатами розгляду заяви позивача міграційною службою прийнято не було, що визнається відповідачем.

У відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі, обґрунтовуючи підстави для не розгляду поданої позивачем заяви та не прийняття за її результатами будь-якого рішення, відповідач послався на те, що заява позивача про надання йому статусу особи не відповідає формі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також подана позивачем з порушенням порядку звернення із такою заявою, а саме подана не особисто.

Суд апеляційної інстанції відхиляє наведені у відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі доводи відповідача, оскільки у направлених позивачу листах не конкретизовано посилання щодо невідповідності поданої позивачем заяви встановленого зразка вимогам закону, а також порушення позивачем порядку звернення із такою заявою.

На думку апеляційного суду, відповідач безпідставно посилається на неможливість розгляду заяви позивача в порядку Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та відповідно на здійснення її розгляду згідно із Закону України «Про звернення громадян».

Колегія суддів зазначає, що відповідачем взагалі не надано оцінки заяві позивача згідно до вимог Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», оскільки у листах міграційної служби відсутні будь-які посилання на законні підстави для надання вказаних відповідей та не розгляду заяви позивача по суті поставлених у ній питань.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідач дійшов помилкового висновку про невідповідність поданої заяви позивача критеріям, визначених Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Судова колегія апеляційного суду зазначає, що процедуру розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту визначають Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 вересня 2011 року № 649 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 5 жовтня 2011 року за № 1146/19884( далі - Правила № 649).

Відповідно до пункту 2.1 Правил № 649 уповноважена посадова особа органу міграційної служби, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом:

а) встановлює особу заявника;

б) реєструє заявника в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 1) (далі - журнал реєстрації осіб);

в) інформує заявника мовою, яку він/вона розуміє, про умови, за яких в Україні особа може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про її права та обов`язки, а також про наслідки невиконання обов`язків;

г) забезпечує надання заявнику послуг перекладача, у тому числі через систему відеоконференц-зв`язку;

ґ) перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

д) з`ясовує місце тимчасового перебування (проживання) заявника (фактичну адресу проживання в Україні);

е) протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Перевірка здійснюється в тому числі з урахуванням оновленої інформації по країні походження заявника на момент подачі заяви;

є) проводить дактилоскопію заявника;

ж) заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи;

з) роз`яснює порядок звернення за безоплатною правовою допомогою мовою, яку розуміє заявник.

Крім того, судова колегія звертає увагу, що згідно із частинами другою - п`ятою статті 10 Закону № 3671-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може вимагати подання додаткової інформації від уповноважених посадових осіб цього центрального органу виконавчої влади, які здійснювали розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

У разі виникнення сумнівів щодо достовірності інформації, необхідності у встановленні справжності і дійсності документів центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, має право звертатися з відповідними запитами до Міністерства закордонних справ України, Служби безпеки України, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань громадян, які можуть сприяти встановленню справжніх фактів стосовно особи, особова справа якої розглядається.

За результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до пунктів 2.4 та 2.5 Правил № 649 у разі наявності передбачених Законом підстав орган міграційної служби ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом. Після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа органу міграційної служби: видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб.

Таким чином відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв не у відповідності до норм визначених Конституцією та законами України.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно із п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Положеннями ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 242, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 року по справі № 420/7538/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Головуючий суддя Димерлій О.О.
Судді Єщенко О.В. Танасогло Т.М.