Справа № 521/9905/20
Суддя: Маркарова С. В.
Дата ухвалення: 2020-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
____________________________________________________________________
Справа №521/9905/20
Провадження №2-а/521/156/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року м.Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

судді Маркарової С.В.

за участю секретаря судового засідання Іськової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

позивач : ОСОБА_1

відповідач : інспектор роти № 6 батальйону Управління Патрульної поліції Одеської області ст. лейтенант Олійник Володимир Володимирович

третя особа Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції.

предмет позову : скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності

ВСТАНОВИВ:

22.06.2020 року ОСОБА_1 в межах строку визначеного ст. 122 КАС України звернувся із вищевказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 07.06.2020 року постановою інспектора роти № 6 батальйону Управління Патрульної поліції Одеської області ст. лейтенанта ОСОБА_2 він був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Позивач стверджував, що постанова винесена відповідачем з порушенням вимог закону, оскільки докази вчинення ним Правил дорожнього руху відсутні.

Окрім задоволення позовних вимог позивач просив присудити на свою користь витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Сторони в судове засідання не з`явились, повідомлялись про розгляд справи.

Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав просив його задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився належним чином повідомлявся, причини неявки не повідомив.

Третя особа Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції скористався процесуальним правом надання пояснень на позов, позов не визнав.

Дослідивши обставини справи та наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про національну поліцію» національна поліція України це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Патрульні поліцейські уповноважені перевіряти документи, що посвідчують особу, чи документи, що підтверджують певне право особи, зупиняти транспортні засоби при порушенні ними правил дорожнього руху, в разі очевидних технічних несправностей, наявності інформації про причетність водія до правопорушень та на інших підставах, встановлених ст. 35 Закону «Про Національну поліцію».

Особи, які порушують Правила дорожнього руху, затверджені ПКМУ 10.10.2001 року № 1306 несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9 Правил).

Посадові особи патрульної служби відповідно до ст. 222 КУпАП мають право у разі невиконання правил, норм та стандартів, що стосуються забезпечення дорожнього руху зупиняти транспортні засоби та притягувати винних осіб до передбаченої законодавством відповідальності, забезпечують розгляд справ, віднесених до відання ДАІ.

Відповідно до ч.2 статті 122 КУпАП Порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Поряд із тим, закон передбачає застосування адміністративного стягнення лише до особи, яка вчинила адміністративне правопорушення (ст. 23 КУпАП).

За ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до п. 3 ч.1ст. 288 КУпАП постанову посадової особи про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Позивач (особа, до якої було застосовано адміністративне стягнення посадовою особою ДАІ (поліції), ОВС, в компетенції яких було вирішення питання щодо накладення адмінстягнення) має можливість звернутися з адміністративним позовом до цієї особи про визнання неправомірним притягнення до адміністративної відповідальності, який повинен розглядатися за нормами КАС України.

Так, судом встановлено, що у відношенні ОСОБА_1 07.06.2020 року працівниками патрульної поліції була складена постанова серії ЕАМ№2651103 про притягнення його до відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП, яка оспорюється.

За постановою позивач, керуючи автомобілем марки «Geely MK» державний номерний знак НОМЕР_1 по Дальницькому шосе в м.Одесі здійснив проїзд перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3е ПДР порушення вимог дорожніх знаків.

За твердженнями позивача така постанова прийнята відповідачем без жодних доказів.

Відповідно до статей 245, 280 КУпАП на орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення покладений обов`язок всебічного, повного, об`єктивного з`ясування її обставин, зокрема, на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення особою та вини цієї особи у його вчиненні.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписучих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 КУпАП).

Єдиною підставою притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП стала постанова про адміністративне правопорушення серії ЕАМ№2651103 від 07.06.2020 року.

Наданий відповідачем відеозапис від 07.06.2020 року правомірності прийнятого відповідачем рішення про притягнення позивача до відповідальності не доводить, в постанові, яка оспорюється не зазначений.

За постановами Верховного Суду в справах 357/1013/17, 524/5536/17, 428/2769/17 суд дійшов висновку, що у випадку відсутності посилань в постанові про адміністративне правопорушень, протоколі на технічний засіб, за допомогою якого здійснений відеозапис порушення, не зазначення в постанові посилання на відеозапис, само по собі візуальне спостереження працівником поліції за порушенням ПДР не може бути доказом порушення.

Вирішуючи спір суд враховує, що за ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З наявних у справі доказів суд дійшов висновку, що відповідач в порушення ч. 2 ст. 2 КАС України прийняв постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без ретельного збору та дослідження матеріалів, що мають доказове значення у справі, дійшовши передчасного висновку про доведеність вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам статті 245 КАС України.

В частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, суд виходить з настпуного

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу;

Відповідно до ст. 134 КАС України Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За ч. 1. ст. 139 КАС України , встановлено що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що при зверненні із даним позовом до суду ОСОБА_1 уклав з адвокатом Сиротенко В.С. договір про надання правової (правничої) допомоги від 16.06.2020 року.

Згідно свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ОД № 003568 Сиротенко В.С. має право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до ордеру серії ОД№458960 від 16.06.2020 року адвокат Сиротенко В.С. надає правову допомогу ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 4.1. договору про надання правової (правничої) допомоги, за надання правову допомогу, передбачену в п.п.1.1 договору, ОСОБА_1 сплачує Адвокату виноговору в розмірі 1000 грн.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу суд враховує, що :

Відповідно до ст. 132 КАС України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат.

Відповідно до ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

- складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

- часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

- обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

- ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Судові витрати розподіляються між сторонами в порядку 139 КАС України.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

- чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

- чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

- поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

- дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Разом з тим, в матеріалах справи відсутній розрахунок та документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо ).

Так, підстави для стягнення на користь позивача правничої допомоги за рішення суду відсутні.

Керуючись Розділом ІІ КАС України,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ№2651103 від 07.06.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАПУкраїни .

Рішення може бути оскаржено. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Малиновський районний суд м.Одеси.

Суддя С.В. Маркарова

Повний текст рішення виготовлений 11.11.2020 року

11.11.20