Справа № 640/17801/19
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2020-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Пилипенко О.Є., Собківа Я.М. за участю секретаря: Зуєнка Д.П., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЮК "Гапоненко Роман і партнери" до Головного управління Держпраці у Київській області про визнання протиправними дій та скасування постанов про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МЮК "Гапоненко Роман і партнери" звернулось до суду з позовною заявою, в якій просило скасувати постанову від 05.09.2019 №КВ1427/33/НД/СП/ДС-565 про накладення штрафу.

У обґрунтування позовних вимог, позивач вказує на відсутність у відповідача повноважень щодо здійснення такого контрольного заходу як інспекційне відвідування, оскільки така форма контрольного заходу в законодавстві України відсутня. Поняття «інспекційне відвідування» містилося в Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295, який на момент видачі направлення на інспекційне відвідування позивача і складання акту інспекційного відвідування скасований постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 №826/8917/17. Також позивач звернув увагу на порушення відповідачем приписів частини шостої статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» у зв`язку із неврученням йому акта перевірки відразу після завершення контрольного заходу, оскільки з невідомих причин цей акт був надісланий поштою.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 червня 2020 року позов задоволено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у період часу з 14.05.2019 по 30.08.2019 був відсутній нормативно-правовий акт, який передбачав можливість здійснення органами Держпраці такого контролюючого заходу як інспекційне відвідування та визначав порядок його проведення. Отже, Головне управління Держпраці у Київській області здійснювало захід контролю у ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» у вигляді інспекційного відвідування в той час, коли проведення такого заходу не передбачалося законодавством України, в тому числі Законом №877-V. У зв`язку з цим, постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідач не погодився із зазначеним судовим рішенням та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та недотриманням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У обґрунтування апеляційної скарги вказав, що суд першої інстанції не врахував, що інспекційне відвідування здійснювалось на підставі Конвенції Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 08.09.2004 №1985-IV, яка є частиною національного законодавства.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу відповідача просив залишити скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.05.2019 на адресу Головного управління Держпраці у Київській області надійшла заява ОСОБА_1 від 14.05.2019 щодо можливого порушення вимог трудового законодавства ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери», у зв`язку з чим вона просила здійснити державний контроль за додержанням вказаним товариством законодавства про працю у формі, що визначена в Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295, з питань, викладених нею в раніше поданій заяві від 02.04.2019 та в цій заяві.

Ураховуючи вказане звернення, Головним управлінням Держпраці у Київській області від 02.08.2019 №31902 «Про проведення інспекційного відвідування ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» прийнято наказ про проведення з 12 по 13 серпня 2019 року інспекційного відвідування ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» з метою перевірки дотримання вимог законодавства про працю.

У преамбулі цього наказу зазначено, що він прийнятий на підставі Конвенції Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 08.09.2004 №1985-IV, Конвенції Міжнародної організації праці №129 1969 року про інспекцію праці у сільському господарстві, ратифікованої Законом України від 08.09.2004 №1986- IV, статті 259 Кодексу законів про працю України, Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», наказу Міністерства соціальної політики від 18.08.2017 №1338, Положення про Головне управління Держпраці у Київській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці від 03.08.2018 №84 та на підставі заяви ОСОБА_3 від 14.05.2019.

Для проведення інспекційного відвідування відповідачем видано направлення від 02.08.2019 №1427 на проведення інспектором праці контрольного заходу у період з 12 по 13 серпня 2019 року

Листом від 05.08.2019 Головне управління Держпраці у Київській області повідомило позивача про проведення у вищевказаний період контрольного заходу, запропонувавши надати копії засвідчених належним чином документів, необхідних для проведення інспекційного відвідування.

Водночас, судом встановлено, що з огляду на попереднє звернення ОСОБА_1 від 02.04.2019 відповідач листом від 26.04.2019 №43./2-Д-1628-1993 також звертався до позивача з вимогою надати письмові пояснення та копії підтверджуючих документів по суті питань, викладених у її зверненні.

Листом від 13.08.2019 №06-174/1 позивач повідомив відповідача про відсутність підстав для здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю у формі інспекційного відвідування, оскільки наведене не відповідає приписам статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Разом з тим повідомив, що 11.05.2019 надав Головному управлінню Держпраці у Київській області на його звернення від 26.04.2019 №43./2-Д-1628-1993 частину запитуваних документів, крім, кадрових та бухгалтерських, які стосуються ОСОБА_1 , у зв`язку з їх передачею Адвокатському об`єднанню « Гапоненко Роман і партнери» для участі в судовому процесі.

Адвокатське об`єднання «Гапоненко Роман і партнери» листом від 13.08.2019 №06-174 також повідомило Головне управління Держпраці у Київській області, що інспекційне відвідування ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» не відповідає приписам статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», та про неможливість надати отримані від ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» кадрових і бухгалтерських документів стосовно ОСОБА_1 , які відповідно до статей 22 та 23 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» є адвокатською таємницею.

За результатами інспекційного відвідування інспектором праці Замулою Т.Ю. складено акт від 13.08.2019 №КВ1427/33/НД, яким встановлено порушення ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» вимог частини першої статті 259 КЗпП України, статті 12 та статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці №81 1947 року, ратифікованої Законом України від 08.09.2004 №1985-IV, у зв`язку з ненаданням документів, необхідних для проведення інспекційного відвідування.

Як зазначено в акті інспекційного відвідування, його примірник направлено на адресу позивача поштою через неможливість вручити об`єкту відвідування.

Отримання поштою примірника акта позивачем не заперечується.

Листом від 20.08.2019 №43/1/19/13213 відповідач повідомив позивача про розгляд справи щодо накладення штрафу, який призначено на 27.08.2019.

Указаний лист надійшов до позивача 21.08.2019.

30.08.2019 ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» надіслала на адресу Головного управління Держпраці у Київській області заперечення до акту інспекційного відвідування від 13.08.2019 №КВ1427/33/НД, в якому стверджувалося про протиправність проведеного стосовно позивача інспекційного відвідування та порушення процедури контрольного заходу у зв`язку з ненаданням примірника акту позивачу безпосередньо після закінчення інспекційного відвідування.

У відповідь на вказані заперечення відповідач листом від 04.09.2019 №43/2/19/14070 повідомив позивача про те, що інспекційне відвідування є законною формою заходу державного нагляду (контролю), а тому правомірно проведене стосовно позивача. В ході цього інспекційного відвідування інспектором праці обґрунтовано встановлено вчинене позивачем порушення у зв`язку з ненаданням запитуваних документів.

За наслідками розгляду справи про накладення штрафу уповноваженою особою Головного управління Держпраці у Київській області винесено постанову від 05.09.2019 №КВ1427/33/НД/СП/ФС-565, якою на ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» накладено штраф у розмірі 12 519,00 грн.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що у період часу з 14.05.2019 по 30.08.2019 був відсутній нормативно-правовий акт, який передбачав можливість здійснення органами Держпраці такого контролюючого заходу як інспекційне відвідування та визначав порядок його проведення, тому Головне управління Держпраці у Київській області здійснювало захід контролю у ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» у вигляді інспекційного відвідування в той час, коли проведення такого заходу не передбачалося законодавством України, в тому числі Законом №877-V.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції, проте, вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити в частині мотивів задоволення позовних вимог.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржників, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі також - Закон).

За правилами статті 1 Закону, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Відповідно до частин 4, 5 статті 2 Закону, зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Тобто, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється за наявності підстав виключно у встановленому цих Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах.

Єдиним діючим законом, який регулює порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб, права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю), є Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Отже, при проведенні заходів державного контролю (нагляду) підлягають застосуванню усі положення цього Закону, оскільки будь-яких особливостей іншими законами не встановлено.

Одночасно слід зазначити, що КЗпП України не визначає особливостей здійснення органами державного нагляду (контролю) заходів державного нагляду (контролю) за додержанням законодавства про працю.

У свою чергу, Постанова Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є підзаконним нормативно-правовим актом, застосування якого прямо суперечить вимогам Закону.

Крім того, на час проведення інспекційного відвідування та виникнення спірних правовідносин набрала законної сили постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі №826/8917/17, якою визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Зазначеною постановою, зокрема, було затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі також - Порядок).

Так, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов правового висновку про те, що Порядком, затвердженими оскаржуваною постановою безпідставно поширено норми міжнародних Конвенцій на відносини, які такими Конвенціями не регулюються. Не розмежовано коло суб`єктів господарювання, на яких розповсюджуватиметься зазначений порядок контролю, з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості і торгівлі, ратифікованою Законом №1985-IV від 08 вересня 2004 року та Конвенцією Міжнародної організації праці №129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві №129, та коло суб`єктів господарювання, під час перевірки яких не застосовуватимуться такі особливості, а перевірки здійснюватимуться відповідно до вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Отже, наведене свідчить, що на момент проведення перевірки позивача відповідач повинен був проводити таку перевірку відповідно до вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про неможливість проведення перевірки позивача на підставі Закону №877-V є необґрунтованим.

Як вбачається з наказу Головного управління Держпраці у Київській області від 02.08.2019 №31902 «Про проведення інспекційного відвідування ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери»», підставою для проведення інспекційного відвідування позивача стало звернення гр. ОСОБА_1 від 14.05.2019.

Положеннями частини 1 статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено перелік підстав для здійснення позапланових заходів, серед яких позаплановий захід за зверненням громадянина здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки.

Вказана вимога Закону відповідачем не дотримана, оскільки перевірка призначена за відсутності погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального орган.

Частиною 2 статті 6 Закону визначено, що проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону.

З урахуванням викладеного, в межах спірних правовідносин, відповідач здійснив захід позапланового контролю без дотримання імперативних вимог Закону.

Таким чином, відповідачем незаконно здійснено захід державного нагляду (контролю), який не може породжувати для суб`єкта господарювання жодних правових наслідків.

Відповідач вважає, що його посадова особа могла провести інспекційне відвідування, оскільки органи Держпраці під час призначення та здійснення інспекційних відвідувань керуються такими основними законодавчими актами, як зокрема, - Конституція України, Конвенція Міжнародної організації праці №81 1947 року «Про інспекцію праці в промисловості й торгівлі», Конвенція Міжнародної організації праці №129 1969 року «Про інспекцію праці у сільському господарстві», Кодекс законів про працю України, Закон України «Про основні засади державного нагляду (контрою) у сфері господарської діяльності». Тип перевірки - інспекційне відвідування передбачено вказаними вище Конвенціями Міжнародної організації праці.

Разом із тим, колегія суддів наголошує, що посадові особи відповідача зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та, як уже було встановлено судом вище, спірні правовідносини врегульовані виключно положеннями Закону України «Про основні засади державного нагляду (контрою) у сфері господарської діяльності».

Викладене дає підстави вважати протиправними дії відповідача щодо проведення інспекційного відвідування товариства, а висновки акта інспекційного відвідування не тягнуть за собою будь-яких правових наслідків, оскільки проведення такого заходу не ґрунтується на законі.

Щодо правомірності прийняття постанови про накладення штрафу від 05.09.2019 №КВ1427/33/НД/СП/ДС-565 про накладення штрафу, колегія суддів зазначає наступне.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України, та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначається Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17.07.2013 (далі - Порядок №509).

Положення п.2 Порядку №509 штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади; акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Відповідно до п.9 Порядку №509 штраф сплачується протягом одного місяця з дня прийняття постанови про його накладення, про що суб`єкт господарювання або роботодавець повідомляють уповноваженій посадовій особі, яка склала постанову про накладення штрафу.

Згідно із п.11 Порядку №509 не сплачені у добровільному порядку штрафи стягуються: у судовому порядку регіональними центрами зайнятості на підставі матеріалів справи, що передаються їм територіальними органами Держпраці, виконавчими органами міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (щодо штрафів, передбачених частинами другою, п`ятою і шостою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення"); у судовому порядку територіальними органами Держпраці, виконавчими органами міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (щодо штрафів, передбачених частинами третьою, четвертою і сьомою статті 53 зазначеного Закону); органами державної виконавчої служби (щодо штрафів, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України),

Аналогічна норма передбачена ч.6 ст.265 КЗпП України, виконання постанови центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, покладається на органи державної виконавчої служби.

Із вище вказаного випливає, що для винесення ГУ Держпраці у Київській області постанови про накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення необхідним є проведення перевірки суб`єкта господарювання та складення акту перевірки, однак, як встановлено під час розгляду даної справи, ГУ Держпраці у Київській не мало права здійснювати інспекційне відвідування, а отже перевищив повноваження та незаконно склав акт від 13.08.2019 № КВ1427/33/НД.

Отже, оскільки відповідач не мав права здійснювати інспекційне відвідування, проводити захід державного нагляду та складати акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № від 13.08.2019 № КВ1427/33/НД, то постанова від 05.09.2019 №КВ1427/33/НД/СП/ФС-565 про накладення штраф у розмірі 12 519,00 грн є протиправною, адже її прийнято без дотриманням необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані це рішення, а тому вона підлягає скасуванню.

Зазначені обставини є підставою для застосування в даній справі ч.2 ст. 317 КАС України, якою регламентовано, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку про необхідність зміни рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині з урахуванням висновків даної постанови.

Водночас, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно на підставі пункту 2 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визнав протиправною оскаржувану постанову.

Також суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що встановлені порушення при реалізації Головним управлінням Держпраці у Київській області наданих йому законодавством повноважень є достатніми для визнання протиправною і скасування оскаржуваної постанови про накладення на позивача штрафу без оцінювання решти доводів позивача, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruizv. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

З огляду на викладене, доводи відповідача знайшли своє підтвердження частково.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Таким чином, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції змінити в частині мотивів задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 250, 308, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Київській області задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 червня 2020 року змінити в мотивувальній частині з урахуванням висновків даної постанови.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 23 грудня 2020 року.

Головуючий суддяЛ.Т.Черпіцька
Судді: О.Є.Пилипенко
Я.М.Собків