Справа № 380/7573/20
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/7573/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 380/7573/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом, в якому просить:

- Визнати незаконними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Львівській області, стосовно не своєчасного та не повному обсязі відшкодування витрат на спеціальний медичний догляд, постійний сторонній догляд та побутове обслуговування

- Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області, здійснити перерахунок коштів на мій поточний рахунок відшкодування витрату розрахунку розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати на спеціальний медичний догляд, половини розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати на постійний сторонній догляд, чверті розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати,-на побутове обслуговування, з періоду починаючи з квітня 2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач він є особою з інвалідністю 1 групи, у зв`язку з чим відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» йому відповідачем перераховувалися страхові виплати страхові виплати на медичну та соціальну допомогу, а саме: на спеціальний медичний догляд, на постійний сторонній догляд, на побутове обслуговування. Позивач вказує на те, що такі види виплати за квітень, та наступні поточні місяці на його поточний рахунок, відкритий у банківській установі, перераховані не були. 25.08.2020 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою, у якій просив перерахувати на його поточний рахунок кошти на спеціальний медичний догляд, постійний сторонній догляд та побутове обслуговування. Відповідач, надав відповідь від 31.08.2020 року № 30.01-13-1278(9/ЧС), зазначивши про те що: 18.04.2020 року вступив в дію Закон України від 13.04.2020 року №533-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України 2020 рік». Також Відповідач зазначає що в умовах карантину Фондом нараховується, але не фінансуються витрати на спеціальний медичний догляд, постійний сторонній догляд, на побутове обслуговування. Вказує що за квітень 2020 року відділенням здійснено нарахування коштів на відповідні види доглядів, та зазначає що не здійснено перерахування відповідних коштів на особистий рахунок позивача, у зв`язку зі змінами в законодавстві в частині «тимчасового відстрочення» на період карантину окремих страхових виплат.

Позивач вважає, що відповідачем порушені його соціальні та конституційні права, помилково застосовано закон, який не має застосовуватися до спірних правовідносин, чим йому завдано моральні страждання та спричинено моральну шкоду, яка полягає у неможливості здійснення та наданні необхідного догляду, що призвело до погіршення стану здоров`я, фізичного болю, душевних страждань, моральних переживань, безсоння, порушення нормальних життєвих зв`язків та інших негативних явищ. У зв`язку з чим просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачем 10.11.2020 року надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що з квітня 2020 року припинена виплата страхових виплат на період дії карантину на підставі пункту 5 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік», оскільки ця норма відповідні виплати не визначає. Зазначив, що страхові виплати йому зараховані, але не виплачені, що свідчить про відсутність порушеного права. Заподіяння моральної шкоди відповідач вважає недоведеним.

З огляду на викладені обставини відповідач вважає, що припиняючи фінансові виплати на медичну та соціальну допомогу, а саме на постійний сторонній догляд та побутове обслуговування діяв у межах та у спосіб визначений чинним законодавством.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді 04.03.2020 року відкрито спрощене провадження у даній адміністративній справі.

Судом встановлені наступні обставини:

ОСОБА_1 , в результаті нещасного випадку на виробництві, згідно висновків МСЕК з 23.08.2012 встановлено І «А» групу інвалідності та 100% втрати працездатності безстроково по трудовому каліцтву.

Згідно висновку Львівського обласного центру МСЕК №267813 від 22.05.2018 позивачу визначена потреба соціальний медичний догляд, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, лікування в ЛПЗ, медикаментозне забезпечення, вироби медичного призначення, сан-кур. Лікування з супроводом коляски кімнатна та дорожня, протипролежневий матрац та подушка.

Дата переогляду безтерміново.

Позивач перебуває на обліку в Червоноградському відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області як отримувач страхових виплат на медичну та соціальну допомогу.

У квітні 2020 року позивачу припинено страхові виплати у виді страхових витрат на медичну та соціальну допомогу, у зв`язку з цим позивач 25.08.2020 року звернувся до відповідача з запитом щодо причин припинення таких виплат.

Відповідач листом від 31.08.2020 року №30.01-13-1278 повідомив позивача, що на період дії карантину Фондом призупинено фінансування страхових витрат на медичну та соціальну допомогу потерпілим на виробництві. Зазначив, що належні суми витрат нараховуються та будуть перераховані на рахунки потерпілих після припинення дії карантинних обмежень.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає протиправними дії відповідача, які порушують його соціальні та конституційні права, чим йому завдано моральні страждання та спричинено моральну шкоду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» 1105-XIV від 23.09.1999 року (далі - Закон1105-XIV).

Пунктом третім розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону 1105-XIV встановлено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 3 Закону 1105-XIV визначені принципи, на яких здійснюється соціальне страхування, зокрема законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав (пп. 1, 3 ч. 1 ст. 3).

Частиною першою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі - Закон № 1105-XIV) передбачено, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Згідно з частиною сьомою статті 36 Закону № 1105-XIV страхові виплати складаються, зокрема, страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Приписами пункту 1 частини 1 статті 37 Закону № 1105- XIV визначено, що перерахування сум щомісячних страхових виплат і витрат на медичну та соціальну допомогу провадиться в разі: 1) зміни ступеня втрати професійної працездатності; 2) зміни складу сім`ї померлого.

Відповідно до абзацу 1 частини третьої статті 42 Закону № 1105-XIV Фонд фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, медичну реабілітацію, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них визначено висновками МСЕК та індивідуальною програмою реабілітації особи з інвалідністю (у разі її складення). Фонд організовує цілеспрямоване та ефективне лікування потерпілого у власних спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах або на договірній основі в інших лікувально-профілактичних закладах з метою якнайшвидшого відновлення здоров`я застрахованого.

Якщо внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання потерпілий тимчасово втратив працездатність, Фонд фінансує всі витрати на його лікування.

Допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується в розмірі 100 відсотків середнього заробітку (оподатковуваного доходу). При цьому перші п`ять днів тимчасової непрацездатності оплачуються власником або уповноваженим ним органом за рахунок коштів підприємства, установи, організації.

Допомога по тимчасовій непрацездатності, страхова виплата у разі переведення потерпілого на легшу нижчеоплачувану роботу, відшкодування вартості поховання потерпілого та пов`язаних з цим ритуальних послуг надаються в порядку, встановленому правлінням Фонду.

Додаткове харчування призначається на конкретно визначений строк за раціоном, який складає дієтолог чи лікар, який лікує, та затверджує МСЕК. Неможливість забезпечення потерпілого додатковим харчуванням у лікувально-профілактичному або реабілітаційному закладі підтверджується довідкою за підписом головного лікаря (директора) цього закладу. У цьому разі компенсація витрат на додаткове харчування здійснюється Фондом на підставі інформації центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, про середні ціни на продукти харчування у торговельній мережі того місяця, в якому їх придбали.

Витрати на ліки, лікування, протезування (крім протезів з дорогоцінних металів), придбання санаторно-курортних путівок, предметів догляду за потерпілим визначаються на підставі виданих лікарями рецептів, санаторно-курортних карток, довідок або рахунків про їх вартість.

Судом встановлено, що при огляді МСЕК позивачу визначено 100% ступень втрати професійної працездатності з 01.08.2012 року безтерміново.

Відповідно до постанови Червоноградського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області від 08.01.2020 № 1316/61157/61157.2/121 «Про призначених фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу потерпілому (щомісяця)» позивачу призначено фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме: витрати на спеціальний медичний догляд в розмірі 4723,00 грн. (щомісячно); витрати на постійний сторонній догляд в розмірі 2361,50 грн. (щомісячно); витрати на побутове обслуговування в розмірі 1180,75 грн. (щомісячно).

Відповідно до постанови Червоноградського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області від 04.09.2020 № 1316/61157/61157.2/129 «Про призначених фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу потерпілому (щомісяця)» позивачу призначено:

1. фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме: витрати на спеціальний медичний догляд в розмірі 4723,00 грн. (щомісячно); витрати на постійний сторонній догляд в розмірі 2361,50 грн. (щомісячно); витрати на побутове обслуговування в розмірі 1180,75 грн. (щомісячно).

2. Виплати призначити з 21 квітня 2020 року.

3. На виконання вимог Закону України від 13.04.2020 року №533-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України 2020 рік», виплати проводити після прийняття робочим органом виконавчої дирекції Фонду постанови про призначення страхових виплат, але не пізніше 30 календарних днів після закінчення дії карантину, установленого КМУ з метою запобігання поширенню на всій території України гострої респіраторної хвороби COVID-19».

Відповідно до постанови Червоноградського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області від 04.09.2020 № 1316/61157/61157.2/133 «Про призначених фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу потерпілому (щомісяця)» позивачу призначено фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме: витрати на спеціальний медичний догляд в розмірі 5000,00 грн. (щомісячно); витрати на постійний сторонній догляд в розмірі 2500.00 грн (щомісячно); витрати на побутове обслуговування в розмірі 1250.00 грн (щомісячно).

2. Виплати призначити з 01 вересня 2020 року.

3. На виконання вимог Закону України від 13.04.2020 року №533-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України 2020 рік», виплати проводити після прийняття робочим органом виконавчої дирекції Фонду постанови про призначення страхових виплат, але не пізніше 30 календарних днів після закінчення дії карантину, установленого КМУ з метою запобігання поширенню на всій території України гострої респіраторної хвороби COVID-19».

Отже, матеріалами справи підтверджується, що позивач має право на фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме: витрат на постійний сторонній догляд та витрат на побутове обслуговування

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 47 Закону № 1105-XIV страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.

Частиною п`ятою 5 статті 47 Закону № 1105-XIV визначено, що страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них.

Пункт 3.3 Положення про організацію, забезпечення та фінансування необхідних видів догляду за потерпілими внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03 листопада 2011 року № 41, передбачає, що виплати на усі види догляду здійснюються у поточному місяці за минулий місяць.

Як вже зазначалось, частиною третьою статті 42 Закону № 1105-XIV встановлено, що сума витрат на необхідний догляд за потерпілим залежить від характеру цього догляду, встановленого МСЕК, і не може бути меншою (на місяць) за: 1) розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на спеціальний медичний догляд (масаж, уколи тощо); 2) половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на постійний сторонній догляд; 3) чверть розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни тощо).

Абзацами 7-10 частини третьої статті 42 Закону № 1105-XIV встановлено, що сума витрат на необхідний догляд за потерпілим залежить від характеру цього догляду, встановленого МСЕК, і не може бути меншою (на місяць) за:

1) розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на спеціальний медичний догляд (масаж, уколи тощо);

2) половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на постійний сторонній догляд;

3) чверть розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни тощо).

Витрати на догляд за потерпілим відшкодовуються Фондом незалежно від того, ким вони здійснюються.

Потребу потерпілих у спеціальному медичному, постійному сторонньому догляді та побутовому обслуговуванні визначає МСЕК.

Якщо МСЕК встановлено, що потерпілий потребує кількох видів допомоги, оплата проводиться за кожним її видом окремо.

Згідно з частиною сьомою статті 47 Закону № 1105-XIV, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

Враховуючи приписи наведених норм закону, суд дійшов висновку, що страхові виплати повинні виплачуватися щомісячно і проводитися позивачеві безстроково, оскільки позивач має зареєстрований страховий випадок, йому встановлено втрату професійної працездатності безстроково та встановлено необхідність у постійному сторонньому догляді та побутовому обслуговуванні.

Судом встановлено, що виплати на медичну та соціальну допомогу з квітня 2020 року нараховуються позивачеві, але не виплачуються з огляду на положення пункту 5 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ.

За змістом наведеного пункту на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, Фонд соціального страхування України та Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття здійснюють поточні видатки на утримання виконавчих дирекцій фондів, установ державної служби зайнятості та такі страхові виплати: допомога по тимчасовій непрацездатності; допомога по вагітності і пологах; щомісячні страхові виплати потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань та членам їх сімей; витрати на лікування потерпілих від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань; витрати на протезування та придбання спеціальних засобів пересування; допомога по безробіттю (включаючи допомогу по частковому безробіттю); допомога на поховання.

Закон набрав чинності 18 квітня 2020 року.

Із аналізу цієї норми слідує, що до страхових виплат, які на період дії карантину здійснює, зокрема, Фонд соціального страхування України, не включено страхові витрати на медичну та соціальну допомогу, які отримував позивач. При цьому, слід зазначити, що і про невиплату таких страхових виплат в цьому пункті не зазначено.

Крім того, ні цим Законом, ні іншим законом до спеціального Закону № 1105-XIV, який регулює спірні правовідносини та передбачає виплату таких страхових виплат, відповідні зміни, які б унеможливлювали їх виплату відповідним особам, внесено не було.

З огляду на наведене припинення виплати страхових виплат з посиланням на Закон України № 553-ІХ є помилковим.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

На час припинення позивачеві страхових виплат на медичну та соціальну допомогу воєнного або надзвичайного стану в Україні введено не було.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 26 червня 2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та 71378/10, п. 52 рішення), а також в рішенні від 19 червня 2012 року у справі «Хонякіна проти Грузії» (Khoniakina v.Georgia, заява № 17767/08, п. 72), зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Європейський суд з прав людини зазначив, що в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поняття «майно» охоплює як «наявне майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (п. 74 рішення від 02.03.2005 року у справі «Von Maltzan and Others v. Germany»). Європейський суд з прав людини зробив висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та сформував позицію для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність. Таким чином, статтю 1 Першого протоколу до Конвенції слід застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань».

Припиненням виплати позивачу страхових виплат за минулий період з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

З огляду на викладене позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача та зобов`язання поновити виплату позивачеві страхових витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме: на спеціальний медичний догляд, на постійний сторонній догляд та на побутове обслуговування, та сплати заборгованість по ним з дня припинення виплат, тобто з квітня 2020 року, є обґрунтованими та підлягають задоволенню в цій частині.

Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України визначає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.ч. 2-5 ст. 25 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди судом з`ясовано, що позивач оцінює заподіяну шкоду в розмірі 25000 грн і при цьому виходить з його статусу як інваліда 1 групи та характеру діяння.

Однак на думку суду такі твердження є недостатніми для задоволення вимоги про стягнення 25000 грн. моральної шкоди, оскільки факт заподіяння душевних страждань також підлягає доведенню.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 75 КАС України).

Відповідно до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що позивачем не надано суду належних, достатніх, достовірних доказів на підтвердження розрахунку суми моральної шкоди, завданою бездіяльністю Фонду соціального страхування.

Враховуючи викладене, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 25000 грн, завданої протиправною бездіяльністю відповідача щодо припинення виплати витрат на медичну та соціальну допомогу.

Відповідно до ст. 19 Конституції України Відповідно суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати відповідно до ст.139 КАС України стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області (79041, м. Львів, вул. Героїв УПА, 73, корпус 8) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, - задоволити частково.

Визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 страхових виплат у виді страхових витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме: на спеціальний медичний догляд, на постійний сторонній догляд, на побутове обслуговування з квітня 2020 року.

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області поновити виплату ОСОБА_1 страхових виплат у виді страхових витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме: на спеціальний медичний догляд, на постійний сторонній догляд, на побутове обслуговування і сплатити заборгованість по ним з дня припинення їх виплат, тобто з квітня 2020 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Рішення складено у повному обсязі 23.12.2020 року.

Суддя Гавдик З.В.