Справа № 520/5467/2020
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 р.Справа № 520/5467/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

представника позивача Богомол Т.С.

представника відповідача Дементьєва М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В., м. Харків, повний текст складено 14.09.20 року по справі № 520/5467/2020

за позовом ОСОБА_1

до Офісу Генерального прокурора , Четвертої кадрової комісії Генеральної прокуратури України

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Офісу Генерального прокурора (далі відповідач-1), Четвертої кадрової комісії Генеральної прокуратури України (далі відповідач-2), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 33 кадрової комісії № 4 Генеральної прокуратури України від 19.12.2019 року про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації;

- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора №2163ц від 21.12 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника третього відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях Державного бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами Генеральної прокуратури України та органів прокуратури;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника третього наділу процесуального керівництва Другою управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях Державного бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) або на рівнозначній посаді прокурора Офісу Генерального прокурора та в органах прокуратури;

- рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді допустити до негайною виконання.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 року клопотання представника позивача про визнання поважними причини пропуску строку на звернення до суду та поновлення строку - залишено без задоволення. Клопотання представника Офісу Генерального прокурора про залишення без розгляду адміністративної справи задоволено.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Четвертої кадрової комісії Генеральної прокуратури України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів - залишено без розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 року та направити справу № 520/5467/2020 до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач, що ним дотримані строки звернення до суду, оскільки лише 30.03.2020 року він був ознайомлений з рішення № 33 кадрової комісії № 4 «Про неуспішне проходження прокурором атестації» від 19.12.2019 року зі змісту його він зміг визначити конкретні підстави для його звільнення.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши ухвалу суду та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи оскаржувану ухвалу та залишаючи без розгляду позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, та не наведено підстав пропуску такого строку, які могли б бути визнані судом поважними.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частинами першою та другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У пункті 17 частини першої статті 4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Отже, законодавством регламентовано спеціальний місячний строк оскарження до суду рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у справах про звільнення з публічної служби, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на захист.

Відповідно до частини 3 статті 123 КАС України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

У справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany)

Право на доступ до правосуддя в Україні, як і в більшості держав світу, не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання іншого, не менш важливого принципу - верховенства права, а точніше, одного з його елементів - принципу правової визначеності.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини Перез де Рада Каванілес проти Іспанії, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PЙREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO № 23452/94; KREUZ v. POLAND № 28249/95).

Відтак, одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду в розумних межах, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури №113-ІХ, який набрав чинності 25.09.2019 року (далі - Закон) запроваджено реформування системи органів прокуратури.

08.10.2019 позивачем на ім`я Генерального прокурора України подано заяву про намір бути переведеним на посаду прокурора в Офісі генерального прокурора, пройти атестацію та в подальшому успішно складено анонімне тестування.

17.12.2019 проведено співбесіду з позивачем та за результатами засідання Четвертою кадрової комісії Генеральної прокурори 19.12.2019 року № 33 відповідно до пункту 13, 17 розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури, п.6 р.І, п.16 р.IV Порядку позивач визнаний таким, що не пройшов атестацію.

Позивача звільнено з займаної посади наказом Генерального прокурора України від 21.12.2019 № 2163ц. Зі змісту наказу колегією суддів встановлено, що позивача звільнено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».

Згідно під. 5 п. 19 Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури №113-ІХ Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

З наказом про звільнення позивач ознайомлений 23.12.2019, що підтверджується його підписом (а.с.6 зворотній бік, т.2).

26.12.2019 позивач призначений на посаду радника Генерального прокурора патронатної служби на підставі наказу № 2197ц від 24.12.2019 року (а.с.30 т.1).

Таким чином, колегія суддів зазначає, що ознайомившись із наказом від 21.12.2019 № 2163ц позивач достеменно знав, що підставою для його стало неуспішне проходження атестації.

При цьому з позовом ОСОБА_1 звернувся лише 27.04.2020 року, тобто з пропуском встановленого ч.5 ст.122 КАС України строку, відповідно до якої для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що звертаючись із цим позовом наголошував на дотриманні ним строків звернення до суду, оскільки лише 30.03.2020 року він був ознайомлений з рішення № 33 кадрової комісії № 4 «Про неуспішне проходження прокурором атестації» від 19.12.2019 року зі змісту його він зміг визначити конкретні підстави для його звільнення.

Колегія суддів зазначає, що початок перебігу строку на звернення до суду не може бути пов`язаний з обізнаністю чи необізнаністю позивача про окремі підстави позову, тобто окремі фактичні та/або юридичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача, а розпочався для нього з часу, коли ОСОБА_1 дізнався або повинне був дізнатися про ухвалення відносно нього оскаржуваного рішення.

Невжиття ним активних дій протягом чотирьох місяців (від часу постановлення рішення № 33 кадрової комісії № 4 «Про неуспішне проходження прокурором атестації» від 19.12.2019 року та винесення наказу про звільнення від 21.12.2019 року) свідчить про пасивність поведінки у здійсненні захисту прав.

Разом з тим, колегія суддів враховує наявну в матеріалах справи заяву позивача від 19.12.2019 про надання дозволу на ознайомлення його з матеріалами його особової справи (т. 1, а.с.45).

Позивач в апеляційній скарзі посилається на те, що на час ознайомлення його з матеріалами особової справи, рішення про неуспішне проходження атестації було відсутнє.

Однак, посилання позивача на обізнаність з рішенням про неуспішне проходження атестації, але не ознайомлений з його змістом, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки після ознайомлення з наказом про звільнення позивач не був позбавлений можливості звернутися до відповідача для отримання тексту рішення з метою захисту порушеного права.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що він неодноразово звертався до відповідача із заявою про ознайомлення з оспорюваним рішенням кадрової комісії проте вказане рішення було відсутнє у відділ кадрів Генеральної прокуратури, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки в матеріалах наявна лише одна заява позивача від 19.12.2019 про надання дозволу на ознайомлення його з матеріалами його особової справи (т. 1, а.с.45), доказів іншого звернення із заявами про ознайомлення оспорюваним рішенням кадрової комісії, доказів відмови у ознайомлення, матеріали справи не містять.

До направлення запиту від 23 березня 2020 року позивач не вживав жодних заходів для отримання від відповідача інформації, пов`язаної із проходженням ним атестації.

Крім того, згідно записів трудової книжки позивач у період з 26.12.2019 по 05.03.2020 перебував на посаді радника Генерального прокурора патронатної служби. При цьому доказів поважності причин неможливості отримання рішенням про неуспішне проходження ним атестації та звернутися з позовом до суду ОСОБА_1 не надано.

Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, відсутності поважних причин для його поновлення та наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 року по справі № 520/5467/2020 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 року по справі №520/5467/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 24.12.2020 року