Справа № 420/8529/20
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8529/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бжассо Н.В.,

розглянув у письмовому провадженні в м. Одеса за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, за результатом розгляду якого, позивач просить суд:

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області щодо нездійснення індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.01.2000 року по 15.04.2014 року та нездійснення остаточного розрахунку при звільненні.

Зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області нарахувати та сплатити ОСОБА_1 заборгованість з індексації грошового забезпечення з 01.01.2000 року по 15.04.2014 року в розмірі 25839,15 грн.

Зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області нарахувати та сплатити ОСОБА_1 з 01.01.2000 року по квітень 2014 року середній заробіток - грошове забезпечення за час затримки з 16.04.2014 року по момент винесення судового рішення з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на користь позивача судовий збір.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що він з 15.08.1990 року служив в органах внутрішніх справ, до 15.04.2014 року в ГУ МВС України в Одеській області. В червні 2020 року позивачу стало відомо, що у періоди січень 2000 року-січень 2007 року та з 01.08.2011 року по квітень 2014 року відповідачем не здійснювалась ідексація грошового забезпечення.

Ухвалою суду від 08.09.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 12.10.2020 року.

26.10.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, з огляду на який відповідач вважає позовну заяву такою, що не належить до задоволення. Представник відповідача зазначає, що нарахування індексації грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу було розпочато з 2007 року, після набрання чинності Постановою КМУ № 913 від 11.07.2007 року. Нарахування індексації грошового забезпечення поліцейських було розпочато з жовтня 20017 року з базовим місяцем листопада 2015 року, після набрання чинності постанови КМУ № 782 від 18.10.2017 року. Тобто, на момент звільнення ОСОБА_1 , індексація грошового забезпечення працівникам міліції не здійснювалась, а тому і не повинна була входити в обсяг остаточного розрахунку при звільненні з позивачем. Також, представник відповідача зазначає, що у період 2007-2014 роки індексація грошового забезпечення позивачу проводилася у відповідності до вимог Порядку № 1078 від 17.07.2003 року.

16.11.2020 року суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті на 17.12.2020 року.

15.12.2020 року від позивача надійшла заява про розгляду справи в пордку письмового провадження.

17.12.2020 року від представника відповідача надійшла заява про розгляду справи в поярку письмового провадження.

Сторони у судове засідання не з`явилися, належним чином та своєчасно повідомлялися про дату, час і місце судового розгляду.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ у період з 15.08.1990 року по 15.04.2014 року, що підтверджується записами, наявними у трудовій книжці позивача.

У період з 2000-2006 роки індексація грошового забезпечення позивачу не нараховувалася та не виплачувалася, що підтверджується довідками № 526 від 17.06.2020 року, № 527 від 17.06.2020 року, що видані ГУ МВС України в Одеській області.

У період 2007-2014 роки позивачу нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення, що підтверджується довідкою № 527 від 17.06.2020 року, з урахуванням вимог Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою КМУ від 17.07.2003 року № 1078 та з урахуванням збільшення посадового окладу та надбавок грошового забезпечення ОСОБА_1 з січня 2007 року, січня 2008 року, серпня 2011 року.

Позивач частково погоджується з нарахованими сумами індексації, що вбачається з наданого розрахунку, в якому зазначено, що розмір недоплачених відповідачем сум індексації складає 579,07 грн., проте, адміністративний позов не містить обґрунтувань щодо наведеної суми, так само, позивач не вказує у чому полягає порушення відповідачем законодавства під час обрахунку, належної позивачу індексації грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. ст. 1, 2, ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» (в редакції, чинній станом на 01.01.2000 року), індексація - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів громадян, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати їм подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індексація є частиною державної системи соціального захисту громадян, спрямована на підтримання купівельної спроможності їх грошових доходів.

Для індексації грошових доходів населення використовується індекс споживчих цін і тарифів на товари та послуги.

Спостереження за зміною цін на споживчі товари і послуги та обчислення індексу споживчих цін здійснюється органами державної статистики.

Індекс споживчих цін обчислюється на підставі статистичних спостережень за зміною цін у роздрібній торгівлі, на ринках тощо і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» (в редакції, чинній станом на 01.01.2000 року), індексації підлягають грошові доходи громадян, що одержуються ними в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії; соціальна допомога (сім`ям з дітьми, по безробіттю, тимчасовій непрацездатності тощо); стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника тощо.

Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, крім передбачених частиною першою цієї статті.

Приписами ст. ст. 4, 5 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» (в редакції, чинній станом на 01.01.2000 року) передбачено, що обчислення індексу споживчих цін з наростаючим підсумком для індексації грошових доходів громадян починається з 1 січня 1997 року, і індексація провадиться, якщо індекс споживчих цін перевищив 105 відсотків (величина порога індексації).

Обчислення індексу споживчих цін для здійснення подальшої індексації грошових доходів громадян починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив 105 відсотків.

Індексації підлягають грошові доходи громадян у межах трикратної величини вартості межі малозабезпеченості.

Повній індексації підлягають доходи в межах величини вартості межі малозабезпеченості. Якщо доход перевищує величину вартості межі малозабезпеченості, то його частина у межах подвійної величини вартості межі малозабезпеченості індексується у розмірі 80 відсотків, наступна частина доходу у межах величини вартості межі малозабезпеченості - у розмірі 70 відсотків. Частина грошового доходу, що перевищує трикратну величину вартості межі малозабезпеченості, індексації не підлягає.

Підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, при виконанні умов індексації, передбачених статтею 4 цього Закону.

Порядок провадження індексації грошових доходів громадян визначається Кабінетом Міністрів України згідно з законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення.

При цьому, згідно зі ст. 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 №2017-III індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи наведене, суд критично ставиться до доводів відповідача про те, що індексація грошового забезпечення позивача повинна здійснюватись лише з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України №913 від 11.07.2007 року, оскільки такі не узгоджуються із пріоритетністю норм закону над приписами підзаконного нормативно-правового акту.

Тобто, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних вище нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Більше того, в силу положень частини 2 статті 8 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" в редакції від 01.01.2003 року, за наявності підстав, визначених цим Законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.

Таким чином, суд робить висновок про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення у період січень 2000 року грудень 2006 року та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за вказаний період.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити конкретну суму індексації грошового забезпечення, суд зазначає що саме в процесі виконання рішення суду відповідачем, в порядку встановленому Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядком №1078, буде визначено належну до сплати суму індексації грошового забезпечення позивача.

Таким чином, відповідачем, на теперішній час, не вчинялось будь-яких дій по розрахунку зазначеної суми, тому відсутні підстави вважати, що має місце порушення прав позивача, тоді як захисту підлягає лише вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому.

В частині вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період 01.01.2007 року по 15.04.2014 року та зобов`язання вчинити відповідні дії, суд вважає необхідним відмовити, оскільки відповідачем здійснювалася нарахування та виплата позивачу індексація грошового забезпечення у вказаний період за наявності відповідних підстав, в адміністративному позові позивач не наводить вимог законодавства, які порушив відповідач при нарахуванні та виплаті індексації у вказаний період.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його корить середнього заробітку за весь час затримки по виплаті грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За результатом розгляду вказаної справи, Конституційним Судом України 22 лютого 2012 року прийнято рішення № 4-рп/2012, відповідно до якого, положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

В мотивувальній частині вказаного рішення зазначено, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку (п.2.2).

Суд зазначає, що станом на час розгляду справи відповідачем не здійснено ані нарахування, ані виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період січень 2000 року грудень 2006 року. Відповідно день фактичного розрахунку відповідача з позивачем ще не настав.

Таким чином, оскільки день фактичного розрахунку відповідача з позивачем ще не настав, а виплата працівникові середнього заробітку є за своєю правовою природою виплатою компенсаційного характеру за несвоєчасний розрахунок при звільненні зі служби, суд робить висновок, що вимоги позивача в цій частині позову до задоволення не належать, як передчасні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням вищевикладеного, суд робить висновок, що адміністративний позов ОСОБА_1 належить до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Суд встановив, що за звернення до суду із вказаним позовом позивач сплатив 840,80 грн. судового збору, як за одну вимогу немайнового характеру.

Так як, суд частково задовольнив позов, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 420,40 грн., що становить Ѕ суми сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 205, 243, 245, 246, 250, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.01.2000 року по 31.12.2006 року.

Зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2000 року по 31.12.2006 року.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень сорок копійок).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (вул. Єврейська, буд. 12, м. Одеса, Одеська обл., 65014; ).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 24.12.2020 року.

Суддя Н.В.Бжассо

.