Справа № 640/5361/19
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/5361/19 Суддя (судді) першої інстанції: Амельохін В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок пенсії, застосувавши при цьому механізм розрахунку, передбачений ст.19 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що Закон України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ втратив чинність 01.01.2004 у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV, у зв`язку з чим з 01.01.2004 був проведений автоматичний перерахунок пенсій всім громадянам України, сума пенсійних виплат не зменшувалась, а розрахунок пенсії позивача здійснено відповідно до вимог законодавства.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що вона не давала згоди на перерахунок її пенсії, за результатами якого відбулось зменшення її розміру, що суперечить положенням ч.4 «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантину на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві з 10.01.1997. Позивачу призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», що підтверджується протоколом №22 (а.с.19 зворот).

04.02.2019 позивач звернулась до ГУ ПФ України в м.Києві аз заявою (а.с.8) в якій просила повідомити її: яким чином була розрахована її пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення»; чому її перевели на пенсію за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» без її згоди; чому при первинному обчисленні пенсії її розмір був таким, що підлягав обмеженню, а на даний час її розмір нижчий за середній; з яких підстав до неї не застосовано ч.4 «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і не залишено на пенсії, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення»; яка повинна бути її пенсія на даний час, якби вона залишилась на пенсії, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с.8).

Листом від 05.03.2019 №45595/02 позивача повідомлено, що розмір пенсії позивача до 01.01.2004 складав 150,00 грн., та 01.01.2004 Закон України №1788 втратив чинність, в результаті чого проведено автоматичний перерахунок пенсії всім громадянам України відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», внаслідок чого розмір пенсії позивача розраховано на підставі ст.27 наведеного закону, який з 01.01.2004 року склав 236,36 грн., а після перерахунку із більшого заробітку відповідно до заяви позивача від 04.02.2004, розмір пенсії позивача склав 242,59 грн.

Вважаючи автоматичний перерахунок пенсії позивача відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», остання звернулась до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що ГУ ПФ у м.Києві протиправно здійснило перерахунок пенсії позивачу без врахування ст.4 прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення».

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про пенсійне забезпечення» особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

За Законом України «Про пенсійне забезпечення» призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за віком призначаються у розмірі 55 процентів заробітку, але не нижче мінімального розміру пенсії. За кожний повний рік роботи понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам пенсія збільшується на 1 процент заробітку, але не менш як на 1 процент мінімального розміру пенсії.

Відповідно до статті 65 Закону України «Про пенсійне забезпечення» середньомісячний заробіток для обчислення пенсій береться за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд протягом усієї трудової діяльності незалежно від перерв у роботі та за період роботи починаючи з 1 липня 2003 року до моменту звернення за пенсією. Заробіток за період роботи до 1 липня 2003 року враховується на підставі документів про нараховану заробітну плату (виплати, дохід), виданих у встановленому законодавством порядку, а за період роботи починаючи з 1 липня 2003 року - за даними персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

З 01 січня 2004 року набрав чинності Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV). Пунктом 16 Розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Отже, з 01.01.2004 положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягають застосуванню до правовідносин щодо визначення права на окремий вид пенсії, а саме пенсії за вислугу років.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За правилами ч.2 ст.40 наведеного Закону заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до ст.4 прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

З наявної в матеріалах справи копії пенсійної справи позивача вбачається, що відповідно до протоколу від 10.01.1997 (а.с.19 зворот) з 01.01.1997 позивачу призначено пенсію за віком, яка розрахована з 103,78356 із застосуванням обмеження, та основний розмір пенсії становив 49,86 грн. Згідно з розпорядженням про перерахунок пенсії від 27.03.2002 (а.с.3) пенсію позивачу розраховано з 294,74 та з урахуванням обмежень її основний розмір з 01.04.2002 становить 141,90 грн. Відповідно до розпорядження №159104 від 26.06.2004 (а.с.27) внаслідок масового перерахунку пенсії з 01.01.2004 з урахуванням коефіцієнтів пенсія позивача розрахована з 349,94640 та з урахуванням обмежень розмір пенсії за віком з 01.01.2004 становить 236,36 грн. Згідно з розпорядженням №159104 від 22.11.2004 (а.с.31) з урахуванням коефіцієнтів пенсія позивача розрахована з 352,42988 та розмір пенсії ОСОБА_1 за віком склав з 01.01.2004 - 242,59 грн., з 01.08.2004 - 272,59 грн., з 01.09.2004 - 284,69 грн.

Таким чином, внаслідок законодавчих змін, в результаті набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», органом Пенсійного фонду у відповідності до положень законодавства України було здійснено масовий перерахунок пенсій, в тому числі і пенсії позивача, та внаслідок такого перерахунку розмір, з якого розраховувалась пенсія позивача, як і основний її розмір, який передбачений до виплати - збільшився.

Отже, твердження позивача, що внаслідок здійснення перерахунку її пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розмір пенсії зменшився не відповідають фактичним обставинам та спростовані матеріалами справи.

При цьому, як на момент призначення позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» так і після набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розрахунок пенсії позивача здійснюється з урахуванням 75% від заробітку позивача, що підтверджується матеріалами пенсійної справи.

З наведеного вбачається, що автоматичний перерахунок пенсії позивача не призвів до зменшення розміру пенсії, яку вона отримувала до цього, не є звуженням обсягу вже набутих нею прав та/або позбавленням її права на соціальний захист, і його здійснення не суперечить положенням ст.4 прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Крім того, як встановлено судом, позивач не зверталась до пенсійного органу із заявою про здійснення перерахунку її пенсії, оскільки подана позивачем до ГУ ПФ України в м.Києві заява від 04.02.2019 (а.с.8) не містить жодних вимог щодо здійснення відповідного перерахунку та, за своєю суттю, є інформаційним запитом, за наслідком розгляду якого відповідачем надано відповідь, оформлену листом від 05.03.2019 №45595/02 (а.с.9).

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про відсутність законодавчо визначених підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а оскільки жодних заяв про перерахунок її пенсії на підставі ст.19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ОСОБА_1 до відповідача не подавала, у останнього були відсутні правові підстави для здійснення відповідного перерахунку, а тому позовні вимоги про зобов`язання відповідача здійснити такий перерахунок є передчасними, та такими, що заявлені за відсутності вчинення дій (допущення бездіяльності), які призвели порушення прав та інтересів з боку ГУ ПФ України в м.Києві.

Колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зокрема, в п.30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, зазначено, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно п.29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод не можна розуміти як такий, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, неправильне тлумачення закону, призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нової постанови відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Текст постанови складено 24 грудня 2020 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма