Справа № 300/2582/20
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" грудня 2020 р. справа №300/2582/20
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Скільського І.І., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
02.10.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення №585 від 27.03.2020 про відмову у призначенні пенсії за віком та зобов`язання зарахувати до трудового стажу період роботи з 17.05.1988 по 31.10.1993 в Долинському підприємстві Івано-Франківського управління по забезпеченню нафтопродуктами та призначити і виплачувати пенсію за віком на підставі поданої заяви.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно відмовлено у зарахуванні до трудового стажу період роботи позивача з 17.08.1988 по 31.10.1993 у Долинському підприємстві Івано-Франківського управління по забезпеченню нафтопродуктами на посаді старшого механіка АЗС, оскільки в трудовій книжці запис про звільнення з роботи не завірений печаткою та підписом посадової особи, відсутній номер наказу про звільнення. Таку відмову позивач вважає протиправною, оскільки вказаний період підтверджується відповідними записами в трудовій книжці, без ознак підробки, та яка відповідно до вимог чинного законодавства є основним документом, що підтверджує стаж роботи, а відсутність печатки та номеру наказу не може бути підставою для позбавлення позивача на належний соціальний захист. Окрім цього аналогічні записи містяться у інших працівників підприємства. Тому просив зобов`язати відповідача зарахувати до загального трудового стажу вказаний період роботи і призначити та виплачувати пенсію за віком.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду 07.10.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечила з мотивів, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи. Вказала, що загальний стаж роботи позивача складає 21 рік 11 місяців, а необхідний стаж для призначення пенсії позивачу складає 27 року. Зазначила, що період роботи з 17.05.1988 по 31.10.1993 позивачу не зараховано, оскільки в трудовій книжці запис про звільнення з роботи не завірений печаткою, а інших документів, що підтверджуються вказаний період роботи у пенсійній справі немає. Просила у задоволенні позову відмовити.
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, дослідивши і оцінивши докази, судом встановлено наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком.
Відповідно до рішення відділу з питань призначення пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 27.03.2020 року №585 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, так як загальний стаж роботи позивача складає 21 рік 11 місяців, а період роботи з 17.05.1988 по 31.10.1993 позивачу не зараховано, оскільки в трудовій книжці запис про звільнення з роботи не завірений печаткою та підписом посадової особи, відсутній номер наказу про звільнення. Тому право на пенсію позивач набуде у віці 63 роки.
Не погоджуючись з вказаною відмовою позивач звернувся з даним позовом до суду.
Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд зазначає наступне.
Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон України №1058-IV).
За приписами статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).
Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до п.3 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.
Згідно з п.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 №58 (далі Інструкція № 58), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 2.4 Інструкції № 58, визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Так, відповідно до записів у трудовій книжці від 17.05.1978 року серії НОМЕР_1 позивач 17.05.1988 року, на підставі наказу №33-К від 17.05.1988 року, прийнятий на посаду старшого механіка АЗС Долинського підприємства по забезпеченню нафтопродуктами Івано-Франківського облуправління. Наказом №33к від 01.06.1989 року позивача переведено майстром АЗС, у зв`язку з переходом на нові умови оплати праці.
Відповідно до наказу від 30.10.1993 року б/н позивача 31.10.1993 року звільнено з роботи в зв`язку з ліквідацією Долинського підприємства Івано-Франківського управління по забезпеченню нафтопродуктами по пункту 1 ст. 40 КЗоТ України по переводу на Долинське підприємство Івано-Франківської виробничо-комерційної фірми Івано-Франківськнафтопродукт.
Згідно наказу №1 від 01.11.93 року позивача цього ж дня прийнято на роботу по переводу на Долинське підприємство Івано-Франківської виробничо-комерційної фірми Івано-Франківськнафтопродукт на посаду механіка 2-ої категорії.
Судом встановлено, що вказані записи виконані без перекреслень, дати наказів про зарахування та звільнення позивача з роботи не містить ніяких виправлень.
Щодо посилання відповідача на те, що запис у трудовій книжці позивача від 31.10.1993 року про звільнення з роботи не завірений печаткою та підписом посадової особи і відсутній номер наказу про звільнення, суд зазначає наступне.
Відповідно до наданої копії трудової книжки позивача, згідно наказу від 30.10.1993 року б/н позивача 31.10.1993 року звільнено з роботи в зв`язку з ліквідацією Долинського підприємства Івано-Франківського управління по забезпеченню нафтопродуктами по пункту 1 ст. 40 КЗоТ України по переводу на Долинське підприємство Івано-Франківської виробничо-комерційної фірми Івано-Франківськнафтопродукт. Вказаний запис про звільнення позивача не містить виправлень чи неточностей, є послідовним та логічним.
Так наступним записом у трудовій книжці позивача є прийняття його 01.11.1993 року, тобто на наступний день, по переводу на Долинське підприємство Івано-Франківської виробничо-комерційної фірми Івано-Франківськнафтопродукт на посаду механіка 2-ої категорії, яка скріплена печаткою підприємства, а вказаний запис відповідає попередньому (оспорюваному) запису від 31.10.1993 року про звільнення та переводу позивача.
Також з аналогічним записами про звільнення, перевід та наказу від 30.10.1993 року б/н в матеріалах справи наявні копії трудових книжок ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які також працювали на вказаному підприємстві.
Окрім цього суд зазначає, що жодних неправильних чи неточних записів саме про періоди роботи позивача, у зв`язку з чим необхідно підтверджувати трудовий стаж, контролюючим органом не виявлено.
З огляду на наведене, вказані факти не можуть бути підставою для відмови в зарахуванні до трудового стажу ОСОБА_1 спірного періоду роботи з 17.05.1988 по 31.10.1993.
Окрім цього відповідачем також не вказано жодних підстав, за яких таке оформлення записів робить їх недійсними або сумнівними.
Таким чином, оскільки судом не встановлено недостовірності або неточності вказаних записів, зазначене не може бути підставою для не зарахування оспорюваного періоду роботи позивача до його трудового стажу.
Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Отже, з вище наведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою для висновку про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.
Враховуючи викладене рішення пенсійного органу від 27.03.2020 року №585 про відмову в призначенні пенсії за віком та не зарахування періоду роботи позивача з 17.05.1988 по 31.10.1993 є протиправним та підлягає скасуванню, а тому слід зобов`язати відповідача зарахувати до трудового стажу період роботи позивача з 17.05.1988 по 31.10.1993 у Долинському підприємстві Івано-Франківського управління по забезпеченню нафтопродуктами.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року не менше 26 років.
Відповідно до частини 1 статті 44 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Так, ОСОБА_1 досяг пенсійного віку, тобто 60-річного віку, ІНФОРМАЦІЯ_2 , а звернення за призначенням пенсії відбулося у межах трьох місяців, оскільки рішення про відмову у призначені пенсії №585 винесено 27.03.2020 року.
Страховий стаж позивача, що підтверджується пенсійним органом, становить 21 рік 11 місяців, а тому з врахуванням періоду роботи позивач з 17.05.1988 по 31.10.1993, страховий стаж складає більше 26 років, що дає йому право на призначення пенсії за віком.
Таким чином позивачу слід призначити та виплачувати пенсію за віком з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.
У відповідності до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Стаття 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначає види судових витрат.
Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 даного Кодексу до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно частини 2 статті 134 даного Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з пунктом 1 частини 3 зазначеної статті Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Документально підтвердженими судовими витратами в даній справі є витрати позивача на сплату витрат, пов`язаних з розглядом справи (на професійну правничу допомогу) згідно договору про надання правової (правничої) допомоги від 20.07.2020, ордеру надання правової допомоги серії ІФ №049476, квитанції до прибуткового касового ордеру від 29.09.2020 року на суму 1 500 грн., акту виконаних робіт 29.09.2020 року.
Розмір витрат позивача на оплату послуг адвоката є співмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторони, а тому посилання представника відповідача на завищення гонорару адвоката та неспівмірність його з розглядом справи є безпідставними.
Як наслідок, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 500,00 гривень.
На підставі викладеного, керуючись статтями 139, 242-246, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань призначення пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 27.03.2020 року №585 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу період роботи з 17.05.1988 по 31.10.1993 у Долинському підприємстві Івано-Франківського управління по забезпеченню нафтопродуктами та призначити і виплачувати пенсію за віком, на підставі поданої заяви про призначення пенсії, з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп., судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ;

Відповідач:

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, , вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Скільський І.І.