Справа № 420/12439/20
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дій щодо відмови у виплаті підйомної допомоги та зобов`язання витини певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 16 листопада 2020 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі позивач або ОСОБА_1 ) до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (надалі - відповідач або ООТЦК та СП), в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 підйомної допомоги, передбаченої пунктом 3 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- зобов`язати Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки провести виплату ОСОБА_1 підйомної допомоги, передбаченої пунктом 3 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Адміністративний позов обґрунтовано наступним
Позивач зазначає, що після 13.02.2019 року (дати, коли ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків за посадою) Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки мав здійснити нарахування та виплату підйомної допомоги виходячи з того, що позивач, місце постійного проживання якого до прийняття на військову службу було зареєстроване в смт. Чорноморське Комінтернівського району Одеської області, а пунктом дислокації Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки є інший населений пункт - місто Одеса.

Проте, як вказує позивач, виплата зазначеної підйомної допомоги ОСОБА_1 відповідачем не проведена.

На переконання позивача, зазначені дії відповідача щодо відмови у виплаті позивачу підйомної допомоги є протиправними, здійснені в порушення вимог пункту 3 статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пунктів 1-4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженого наказом Міністра оборони України від 05.02.2018 року №45.

Відзив на позовну заяву обґрунтований наступним
Відповідач не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 , вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню посилаючись при цьому на те, що у наданому ОСОБА_1 рапорті не була вказана дата вибуття з населеного пункту за попереднім місцем проживання та дата прибуття на нове місце військової служби (проживання), а також не було зазначено відомості про дату реєстрації членів сім`ї за новим місцем військової служби, також до рапорту не було додано копії сторінок паспорту з даними про реєстрацію попереднього місця проживання і реєстрацію нового місця проживання повнолітніх членів сім`ї військовослужбовця, завірених його підписом.

Крім того, відповідач вказує, що у наданій до Одеського обласного ТЦК та СП ОСОБА_1 заяві від 06.08.2020 року, також не була зазначена дата вибуття з населеного пункту за попереднім місцем проживання та дата прибуття на нове місце військової служби (проживання), а також не було зазначено відомості про дату реєстрації членів сім`ї за новим місцем військової служби, також не було додано копії сторінок паспорту з даними про реєстрацію попереднього місця проживання і реєстрацію нового місця проживання повнолітніх членів сім`ї військовослужбовця.

Таким чином, відповідач вважає, що ОСОБА_1 не додержано вимог Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, у зв`язку з чим, у відповіді Одеського обласного ТЦК та СП йому було обґрунтовано повідомлено про те, що надані ним документи містять значні порушення.

Процесуальні дії
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.

09 грудня 2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вхід. №52618/20) та від позивача надійшла відповідь на відзив (вхід. №52536/20).

Відзив на позовну заяву отримано представником позивача 03 грудня 2020 року, що підтверджується скриншотом з електронної пошти відповідача, який доданий до відзиву.

Станом на 28 грудня 2020 року, будь-яких інших заяв по суті справи, з боку сторін на адресу суду не надходило.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, відзив на позовну заяву та відповідь на відзив, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом
ОСОБА_1 наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 07.02.2019 року №63 був прийнятий на військову службу за контрактом та призначений на посаду заступника військового комісара-начальника відділу морально-психологічного забезпечення та зв`язків з громадськістю Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (а.с.5-6).

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №895768, позивач має другу групу інвалідності (захворювання пов`язане із захистом батьківщини) (а.с.19).

Наказом військового комісара Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (по стройовій частині) від 13.02.2019 року №27 оголошено про те, що підполковник ОСОБА_1 з 13.02.2019 року вважається таким, що прийняв справи та посаду і приступив до виконання обов`язків за посадою (а.с.7).

До прийняття на військову службу та прибуття для проходження служби до місця служби за адресою Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки позивач з 22.03.2010 року проживав за адресою: АДРЕСА_1 , та реєстрацію місця проживання не змінював, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим на ім`я ОСОБА_1 (а.с.8-11).

Судом встановлено, що згідно довідки ТОВ «Керуюча компанія «Суворовський» №4121 від 19 серпня 2019 року ОСОБА_1 разом з дружиною ОСОБА_2 прописаний та проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.12).

19 лютого 2020 року Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки звернувся до ТОВ «Керуюча компанія «Суворовський» зі зверненням №2024, в якому просив надати інформацію щодо проживання гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Листом від 19 березня 2020 року за №378 ТОВ «Керуюча компанія «Суворовський» повідомила, що за адресою: АДРЕСА_2 , проживає ОСОБА_1 1950 року народження і його дружина ОСОБА_2 1957 року народження з 23 квітня 2019 року (а.с.13).

26 травня 2020 року Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки звернувся до начальника ТОВ «Керуюча компанія «Суворовський» з запитом №4579, в якому просив надати інформацію щодо попереднього та теперішнього власників квартири за адресою: АДРЕСА_2 , згідно наданої довідки №378 від 19.03.2020 року з обов`язковим зазначенням дати фактичного проживання громадянина ОСОБА_1 за вищевказаною адресою (а.с.14).

Листом від 11 червня 2020 року за №607 ТОВ «Керуюча компанія «Суворовський» повідомила, що особовий рахунок за адресою: АДРЕСА_2 відкритий на імя гр. ОСОБА_3 , в тому числі з квітня 2019 року проживають без реєстрації місця проживання гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.15).

16 серпня 2020 року позивач звернувся до військового комісара Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з заявою, в якій просив виплатити підйомну допомогу у зв`язку з призовом до лав Збройних Сил України в лютому 2019 року (а.с.16).

Листом від 20 серпня 2020 року за №352 відповідач повідомив, що витягів з наказів про виплати підйомної допомоги із зазначенням прізвища позивача до відділу фінансового забезпечення Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки сектору соціальних виплат не надходило. Таким чином, підстави для виплати зазначеної допомоги відсутні (а.с.17).

28 вересня 2020 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою, в якій просив виплатити підйомну допомогу.

Листом від 23 жовтня 2020 року за №455 відповідач повідомив позивача, що на момент звільнення ОСОБА_1 в Одеському обласному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки бюджетні асигнування були відсутні, таким чином підстав для видання наказу та виплати зазначеної допомоги немає (а.с.18).

Позивач не погоджуючись з відмовою відповідача у виплаті йому підйомної допомоги, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Джерела права та висновки суду
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно ст.40 Закону №2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 року (далі - Закон №2011-XII) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення згідно з положеннями ч.2 зазначеної статті входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Нормами ч.4 ст.9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно п.1 ч.3 ст.91 Закону №2011-XII при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.

Окрім того, нормами ч.1 ст.91 Закону №2011-XII передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до п.1 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженого наказом Міністра оборони України від 05.02.2018 року №45 (надалі - Порядок), у разі переїзду військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, та тих, які проходять кадрову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу (далі - військовослужбовці), на нове місце військової служби в інший населений пункт у зв`язку з призначенням на військову посаду їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена його сім`ї, який переїхав з ним на нове місце військової служби.

Згідно пункту 2 зазначеного Порядку право на отримання підйомної допомоги для військовослужбовців виникає на дату прийняття військовослужбовцем посади та справ - для військовослужбовців, які переїхали на нове місце служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посаду.

Розмір підйомної допомоги обчислюється, виходячи з посадового окладу, окладу за військове звання та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, установлених військовослужбовцю за новим місцем військової служби на дату, коли військовослужбовець приступив до виконання обов`язків за посадою (зарахування на навчання), або на дату прибуття до нового місця дислокації військової частини.

Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Порядку підйомна допомога також виплачується військовослужбовцям, прийнятим (призваним) на військову службу за контрактом (за призовом осіб офіцерського складу) і призначеним на посади у військові частини, що дислокуються поза пунктом їх постійного проживання до прийняття (призову) на військову службу.

Згідно пункту 3 Порядку виплата військовослужбовцям підйомної допомоги здійснюється за новим місцем військової служби відповідно до наказу командира військової частини із зазначенням нарахованої суми виплат.

У наказі зазначаються дата та номер наказу про призначення військовослужбовця на військову посаду (зарахування на навчання), дата, коли він приступив до виконання обов`язків за посадою, дата вибуття з попереднього місця військової служби та прибуття на нове місце військової служби (на нове місце дислокації військової частини).

З аналізу викладених норм вбачається, що у разі прийняття військовослужбовця на військову службу за контрактом та призначення на посаду до військової частини, що дислокується поза пунктом його постійного проживання до прийняття на військову службу, такий військовослужбовець має право на виплату йому підйомної допомоги у розмірі грошового забезпечення, виходячи з посадового окладу, окладу за військове звання та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, установлених військовослужбовцю за новим місцем військової служби на дату, коли військовослужбовець приступив до виконання обов`язків за посадою.

Так, судом встановлено, що відповідно до пункту 2 та підпункту 1 пункту 4 Порядку, позивач набув право на виплату йому підйомної допомоги у зв`язку з прийняттям його на військову службу за контрактом до військової частини, яка дислокується поза місцем постійного проживання позивача, а тому ОСОБА_1 після 13.02.2019 року (дати, коли він приступив до виконання обов`язків за посадою) Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки мав здійснити нарахування та виплату підйомної допомоги виходячи з того, що позивач, місце постійного проживання якого до прийняття на військову службу було зареєстроване в смт. Чорноморське Комінтернівського району Одеської області, а пунктом дислокації Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки є інший населений пункт - місто Одеса.

При цьому, суд зазначає, що згідно пункту 12 Порядку наказ про виплату підйомної допомоги на військовослужбовця готується службою персоналу військової частини, а тому не вимагається подання від військовослужбовця рапорту чи будь-яких додаткових документів, та має бути ініційована командуванням військової частини.

Крім того, Порядком не вимагається будь-яких інших додаткових умов та обставин, що мають бути дотримані для виплати підйомної допомоги саме військовослужбовцю, крім прийняття (призову) на військову службу за контрактом (за призовом осіб офіцерського складу) і призначення на посади у військові частини, що дислокуються поза пунктом їх постійного проживання до прийняття (призову) на військову службу (підпункт 1 пункту 4 Порядку).

Отже підставою для виплати особи, прийнятої на військову службу за контрактом, підйомної допомоги є виключно призначення на посаду та вступ до виконання обов`язків за цією посадою у військовій частині, що дислокована в іншому населеному пункті поза місцем реєстрації постійного проживання особи, прийнятої на військову службу за контрактом.

З листів Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 20 серпня 2020 року №352 та від 23 жовтня 2020 року №455 вбачається, що позивачу підйомна допомога, виплата якої передбачена статтею 91 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», не надавалася (а.с.18, 19).

Таким чином, з огляду на викладене позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача в частині відмови позивачу у виплаті підйомної допомоги, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дій щодо відмови у виплаті підйомної допомоги та зобов`язання витини певні дії підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 9, 12, 77, 139, 242-246, 255, 258, 261, 262,295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дій щодо відмови у виплаті підйомної допомоги та зобов`язання витини певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 підйомної допомоги, передбаченої пунктом 3 статті 91 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зобов`язати Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки провести виплату ОСОБА_1 підйомної допомоги, передбаченої пунктом 3 статті 91 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Рішення суду набирає законної сили, згідно ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

При цьому, відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (вул. Пироговська, 6, м. Одеса, 65044, ).

Суддя С.О. Cтефанов

.