Справа № 460/4956/20
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/4956/20 пров. № А/857/12695/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Довгополова О.М.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області,

на додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року (суддя Друзенко Н.В., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення - м.Рівне, дата складання повного тексту 11.09.2020 року),

в адміністративній справі №460/4956/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області,

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У липні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ПФУ в Рівненській області в якому просила: 1) визнати протиправними дії відповідача щодо невипати позивачу заборгованості по пенсійним виплатам з 01 травня 2018 року по 31 липня 2018 року; 2) зобов`язати відповідача сплатити позивачу заборгованість по пенсійним виплатам з 01 травня 2018 року по 31 липня 2018 року; 3) стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 4840 грн., що включають 4000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 840,80 грн. судового збору.

Відповідач ГУ ПФУ в Рівненській області позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити позивачу у задоволенні позову.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року позовні вимоги задоволено повністю. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Рівненській області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 за період з 01.05.2018 року по 31.07.2018 року. Зобов`язано ГУ ПФУ в Рівненській області виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01.05.2018 року по 31.07.2018 року (включно). Стягнено на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Рівненській області судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 840,80 грн..

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2020 року апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03.08.2020 року в справі №460/4956/20 повернено скаржнику, на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України, у зв`язку із неусуненням недоліків апеляційної скарги, яку було залишено без руху, у встановлений судом строк.

Також встановлено, що 19 серпня 2020 року позивач ОСОБА_1 подала суду першої інстанції заяву про винесення додаткового судового рішення у справі №460/4956/20, щодо стягнення із відповідача в користь позивача судових витрат пов`язаних із професійною правничою допомогою в розмірі 4000 грн..

Відповідач ГУ ПФУ в Рівненській області в суді першої інстанції подав відзив на заяву позивача про винесення додаткового судового рішення, просив відмовити в повному обсязі у задоволенні заяви про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Стягнено за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Рівненській області на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн..

З цим додатковим рішенням суду першої інстанції від 11.09.2020 року не погодився відповідач ГУ ПФУ в Рівненській області та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене додаткове рішення суду в частині задоволення заяви про стягнення 2000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу винесене з порушенням вимог статті 242 КАС України, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції невсебічно, необ`єктивно і неповно дослідив докази по справі, що мало наслідком часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового судового рішення. Вказує апелянт, що надані позивачем звіт та акт виконаних робіт щодо надання правничої допомоги адвоката не мітять посилання на адміністративну справу №460/4956/20, що унеможливлює вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката. Також суд першої інстанції не врахував співмірності витрат на правничу допомогу із складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг. Крім цього, вказує апелянт, що ГУ ПФУ в Рівненській області немає можливості сплатити позивачу витрати на правничу допомогу адвоката, оскільки згідно ст.73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» забороняється використання коштів на цілі не передбачені цим Законом.

За результатами апеляційного розгляду апелянт (відповідач) просить скасувати оскаржене додаткове рішення суду від 11.09.2020р. та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.11.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Рівненській області на додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року в адміністративній справі №460/4956/20.

Ухвалою цього ж суду апеляційної інстанції від 25.11.2020 року адміністративну справу №460/4956/20 призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Апеляційний розгляд справи №460/4956/20 проведено з врахуванням того, що у період із 05 грудня 2020 року по 23 грудня 2020 року головуючий суддя (суддя-доповідач) ОСОБА_2 перебував у тимчасовій непрацездатності та на самоізоляції через захворювання пов`язане із вірусом «Covid-19».

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.7 ст.139 КАС України).

Відповідно до ч.2 ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч.3 ст.134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.134 КАС України).

Судом першої інстанції вірно враховано, що позивач подав суду: - копію договору про надання правової (правничої) допомоги адвокатом №21/05/2020-2 від 21.05.2020р.; - копію акту приймання передачі виконаних робіт від 06.08.2020р. на суму виконаних робіт 4000 грн.; - квитанції про оплату послуг за правничу допомогу від 05.06.2020р. та від 06.08.2020 на загальну суму 4020 грн. (а.с. 49-51).

Водночас судом першої інстанції вірно зазначено, що при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Тому, судом сформовано вірний висновок про те, що наданий позивачем розрахунок вартості витрат на правову допомогу не є співмірним ні з часом, витраченим адвокатом на супроводження справи, ні з самою складністю справи, а тому присудженню позивачу підлягають витрати на правову допомогу, обґрунтована сума яких складає 2000 грн..

Крім цього, суд апеляційної інстанції зазначає, що із змісту вказаного вище Договору про надання правової (правничої) допомоги адвокатом №21/05/2020-2 від 21.05.2020р. видно, що цей договір укладено між позивачем ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Воронюк Катерини» щодо надання правничої (правової) допомоги у Рівненському окружному адміністративному суді щодо стягнення із ГУ ПФУ в Рівненській області нарахованої пенсії за період з 01 травня 2018 року по 31 липня 2018 року.

Із змісту вказаних вище Акту приймання передачі виконаних робіт від 06.08.2020р. та квитанцій про оплату послуг за правничу допомогу від 05.06.2020р. та від 06.08.2020р. видно, що ці документи стосуються виконання Адвокатським бюро «Воронюк Катерини» умов договору про надання правничої (правової) допомоги №21/05/2020-2 від 21.05.2020р..

Тобто, надані позивачем докази щодо підтвердження витрат на професійну правничу допомогу стосуються саме адміністративної справи №460/4956/20 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Рівненській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними доводи апелянта (відповідача) про те, що суд першої інстанції невсебічно, необ`єктивно і неповно дослідив докази по справі і не врахував, що надані позивачем матеріали щодо надання правничої допомоги адвоката унеможливлюють вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, і що суд першої інстанції не врахував співмірності витрат на правничу допомогу із складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг.

Крім цього, являються безпідставними доводи апелянта (відповідача) про те, що ГУ ПФУ в Рівненській області немає можливості сплатити позивачу витрати на правничу допомогу адвоката у зв`язку із забороною використання коштів на цілі не передбачені цим Законом.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень повернути позивачу понесені судові витрати в разі задоволення адміністративного позову визначено нормами чинного законодавства.

Такі судові витрати, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому, фінансове становище такого суб`єкта владних повноважень не може ставити в залежність право особи на отримання відшкодування понесених судових витрат, які були зумовлені необхідністю судового захисту прав та інтерсів особи-позивача саме від протиправної поведінки (рішення, дії, бездіяльності) цього суб`єкта владних повноважень (відповідача).

Виконання судового рішення, яке набрало законної сили, в частині відшкодування судових витрат не може вважатись безпідставним використанням бюжетних коштів у правовідносинах щодо відшкодування судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідного суб`єкта владних повноважень.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржене відповідачем додаткове рішення суду першої інстанції від 11.09.2020 року винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, за результатами всебічного і об`єктивного з`ясування обставин справи, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Згідно п.3 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи, щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Також, статтею 263 КАС України визначено, що справою незначної складності являється, зокрема, справа щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення.

Додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року в адміністративній справі №460/4956/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді О. М. Довгополов
Р. Й. Коваль