Справа № 280/5106/19
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року Справа № 280/5106/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Стовбур А.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.166; )

про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач, ГУ ДПС у Запорізькій області), в якій позивач просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати податкове-повідомлення рішення №0-0829 за формою «Ф» від 07.06.2019, яким позивачу визначено грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у розмірі 75 723,96 грн.;

2) визнати протиправним та скасувати податкове-повідомлення рішення №0-0829 за формою «Ф» від 07.06.2019, яким позивачу визначено грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у розмірі 3 478,21 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не погоджується з визначеними податковими зобов`язаннями за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, оскільки об`єкти нерухомого майна, на які нарахований податок, є будівлями промисловості, а тому відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 28.10.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання на 20.11.2019.

20.11.2019 відповідач подав відзив на позовну заяву (вх.№48656), в якому зазначає про незгоду із заявленими позовними вимогами та вказує, що згідно даних Реєстру платників податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, наявних в ІТС «Податковий блок», та даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач є власником об`єктів нежитлової нерухомості - будівель промислового складу площею 373,70 кв.метри та 8135,80 кв.метри. Згідно рішення №5 від 28.01.2015 Запорізької міської ради «Про затвердження Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки)» встановлено ставки податку на нежитлові приміщення на 2018 рік у розмірі 0,25 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв.метр бази оподаткування, що становить 9,31 грн. На підставі вищенаведеного та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України було сформовано оскаржувані податкові повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 20.11.2019 зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у справі №280/5332/18.

09.12.2019 представник позивача подав відповідь на відзив (вх.№51808), у якій виклав аргументи, аналогічні наведеним у позовній заяві.

Ухвалою суду від 09.11.2020 поновлено провадження у справі, призначено підготовче засідання на 23.11.2020.

23.11.2020 представник позивача подав заяву про зміну підстав позову (вх.№56216), згідно якої виклав нові підстави позову, в саме, що з 01.01.2018 будівля площею 8135,80 кв.м законсервована та не використовується взагалі, а інша будівля промислового складу площею 373,70 кв.метрів використовується для промислового виробництва за функціональним призначенням. Відповідно до Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки), затвердженого рішенням №5 від 28.01.2015 Запорізької міської ради, для об`єктів нежитлової нерухомості, які законсервовані та не використовуються за призначенням, встановлено податкову пільгу, а тому нарахування податкового зобов`язання за 2018 рік є безпідставним.

Ухвалою суду від 23.11.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.12.2020.

У судове засідання 09.12.2020 представник позивача подав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, представник відповідача зазначив, що проти клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні не заперечує (вх.№59946).

Відповідно до частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

Відповідно до відомостей Державного реєстру прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстровано нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: - нежитлове приміщення (будівля промислового складу літ.3, інв.№130), загальною площею 373,70 кв.м; - нежитлове приміщення (будівля промислового складу літ.Р-2), загальною площею 8135,80 кв.м.

07.06.2019 Головним управлінням ДФС у Запорізькій області (правонаступником якого є відповідач) прийнято:

- податкове повідомлення-рішення №0-0829, яким ОСОБА_1 , як фізичній особі, визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік в розмірі 75 723,96 грн.,

- повідомлення-рішення №0-0829, яким позивачу визначено грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у розмірі 3 478,21 грн.

Позивач скористався процедурою адміністративного оскарження, за результатами якої рішенням Державної податкової служби України від 07.10.2019 №748/Б/99-00-08-05-04 податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скарга без задоволення.

Позивач вважає, що відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України таке майно не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки відноситься до будівель промисловості. Крім того, згідно заяви про зміну підстав позову, посилається на те, що з 01.01.2018 будівля площею 8135,80 кв.м законсервована та не використовується, а тому підпадає під податкову пільгу, встановлену Положенням про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки), затвердженим рішенням №5 від 28.01.2015 Запорізької міської ради.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями з вищенаведених підстав, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом «є» підпункту є 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Норма підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України в розрізі основоположного принципу єдиного підходу до встановлення податків і зборів, передбаченого підпунктом 4.1.11 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, і принципу нейтральності оподаткування, встановленого у підпункті 4.1.8 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, не містить жодних виключень, обмежень чи застережень щодо включення будівель промисловості, що належать на праві приватної власності фізичним особам, до об`єктів, які не оподатковуються в силу закону за умови використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 17.02.2020 у справі №820/3556/17, якою сформовано новий правовий висновок, відповідно до якого визначено, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

За положеннями підпункту 14.1.129-1. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт «ґ»).

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, належні позивачу об`єкти нерухомого майна є будівлями промислового складу, отже відносяться до будівель промисловості.

Разом з тим, суд зазначає, що до матеріалів справи не надано жодних доказів використання вказаних об`єктів нерухомого майна за функціональним призначенням.

Безпідставними є посилання представника позивача на те, що у рішенні Запорізького окружного адміністративного суду від 09.06.2020 у справі №280/5332/18 встановлено факт використання позивачем належних йому об`єктів нерухомого майна за функціональним призначенням, і що такі факти не потребують доказування під час розгляду даної справи, з огляду на таке.

Судом встановлено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 0906.2020 у справі №280/5332/18, яке набрало законної сили 09.09.2020, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 31.07.2018 №0-0829, №0-0829, прийняті Головним управлінням ДФС у Запорізькій області, якими ОСОБА_1 нараховано податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у розмірі 68076 грн. 00 коп.

При цьому суд зазначає, що в межах розгляду справи №280/5332/18 судом досліджувалась правомірність визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік, отже обставини, які встановлені вказаним рішенням, не існували у спірних правовідносинах, які виникли у 2018 році.

Крім того, відповідно до частини 7 статті 78 КАС України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Також, суд відхиляє надані в якості доказів використання об`єктів нерухомого майна за призначенням цивільно-правові угоди: договір про спільну діяльність від 03.01.2018, укладений між позивачем та ФОП ОСОБА_2 , Договір підряду на виготовлення та збирання меблів від 15.02.2018, укладений між позивачем та ОСОБА_3 , оскільки укладення договору свідчить про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, а тому не є беззаперечним свідченням настання правових наслідків його укладання.

До того ж суд звертає увагу на те, що в ході розгляду даної справи позивачем змінено підстави позову та зазначено, що з 01.01.2018 будівля площею 8135,80 кв.м законсервована та не використовується, що прямо протирічить первісним посиланням позивача на те, що належні йому промислові об`єкти використовуються ним за функціональним призначенням.

Щодо посилань позивача на те, що з 01.01.2018 будівля площею 8135,80 кв.м законсервована та не використовується, а тому підпадає під податкову пільгу, встановлену Положенням про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки), затвердженим рішенням №5 від 28.01.2015 Запорізької міської ради, суд зазначає, що дійсно, рішенням Запорізької міської ради №5 від 28.01.2015 (зі змінами) «Про встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки)» затверджено Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) (далі - Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки)), пунктом 2.4 якого встановлено Пільги із сплати податку. Зокрема, відповідно до пп.2.4.2 пільга з податку, що сплачується на території міста Запоріжжя, надається на наступні об`єкти нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб: - об`єкти нежитлової нерухомості, що перебувають у стадії реконструкції, капітального ремонту або законсервовані та не використовуються за призначенням.

Разом з тим, по-перше, до матеріалів справи не надано рішення про консервацію.

По-друге, з матеріалів справи судом встановлено, що зверненню до суду даним позовом передувала процедура адміністративного оскарження. Ані під час процедури адміністративного оскарження (скарга від 07.08.2019), ані під час подання позовної заяви (вх.№43565 від 22.10.2019) позивач не посилався на факт консервації об`єктів нерухомості, не надавав відповідне рішення до контролюючого органу, а заявив про вказані обставини лише у заяві про зміну підстав позову (вх.№56216 від 23.11.2020).

Вищенаведене свідчить про те, що вказані обставини не мали впливу на оскаржувані податкові повідомлення-рішення, оскільки позивач не заявляв про них на момент виникнення спірних правовідносин.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем обґрунтовано, та з урахування усіх обставин, що мали значення для прийняття рішення на момент його прийняття.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою в позові розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.166; ) про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень відмовити.

У зв`язку з відмовою в позові розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Повне судове рішення складено 23.12.2020.

Суддя М.О. Семененко