Справа № 160/15371/20
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
19.11.2020 ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
- призначити ОСОБА_1 пенсію з первинного дня звернення, тобто з 19.04.2020;
- період роботи з 12.11.1990 по 01.01.2004 року на посаді фельдшера лаборанта палати, а в подальшому, в результаті зміни назв закладу, відділенні реанімації та інтенсивної терапії в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України № 1788-ХІІ.
- загальний страховий стаж з урахуванням подвійного розміру періоду роботи з 12.11.1990 року по 01.01.2004 року перерахувати, взявши за основу страховий стаж 32 роки 6 місяців 4 дні.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач знаходиться з 25.06.2020 на обліку в Центрально-міському відділі обслуговування громадян (сервісний центр) у м. Кривий Ріг. ОСОБА_1 19.04.2020 в електронному режимі надала заяву та необхідні документи для призначення пенсії за вислугу років за набуттям права на таку пенсію відповідно до п «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», натомість, останній було відмовлено 24.04.2020, а в дійсності позивач отримала відповідь при особистому зверненні до сервісного центру 01.06.2020, яка датована 30.04.2020. Причиною відмови в призначенні пенсії за вислугу років визначалась у відсутності документа підтверджуючого відношення посади фельдшера лаборанта до середньо-медичного персоналу.
Позивач вважає, що відповідач порушив її право на тримісячний строк для подання додаткових документів і відмовив в призначенні пенсії з 19.04.2020
25.06.2020 позивач повторно у електронному режимі, надала заяву про призначення пенсії за вислугою років та всі необхідні документи. 01.07.2020 позивачу було повідомлено про призначення пенсії з 25.06.2020, але пенсійний орган періоди роботи з 12.11.1990 по 01.01.2004 на посаді фельдшера лаборанта палати, а в подальшому, в результаті зміни назв закладу, відділені реанімації та інтенсивної терапії в четвертій дитячій міській лікарні, зараховув одинарному розмірі, а не в подвійному відповідно до ст. 60 Закону України № 1788-ХІІ
Одночасно позивач зазначає, що згідно інформації про перерахунок пенсії є розбіжності у страхову стажі.
Ухвалою суду від 24.11.2020 було відкрито провадження у цій адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог ст. 263 КАС України.
21.12.2020 засобами поштового зв`язку, на виконання вимог вищевказаної ухвали суду, від відповідача надійшов письмовий відзив на позов, у якому останній просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що загальний стаж роботи ОСОБА_1 складає 31 рік 04 місяці 03 дні. До стажу роботи за вислугу років зараховується фактично відпрацьований час у шкідливих умовах, а згідно трудової книжки та довідки позивач на посаді фельдшера-лаборанта у відділені реанімації про працювала лише з 12.11.1990 по 31.12.1992, а в подальшому з 01.01.1993 по 17.10.2005 позивач працювала в палаті реанімації та інтенсивної терапії. В довідці № 552 відсутня інформація про те, що один із періодів роботи або весь період роботи позивача з 12.11.1990 по 31.12.2003 підлягає зарахуванню в подвійному розмірі, відсутнє посилання на ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Також відповідачем повідомлено, що оскільки позивач вперше при зверненні до пенсійного органу не надала всіх необхідних документів для призначення пенсії, а тому пенсія призначена з дати надання всіх необхідних документів з 25.06.2020
Відповідач зазначив, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача або зарахувати стаж.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
19.04.2020 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась через особистий кабінет в порталі Пенсійного фонду України до Управління ПФУ в Центрально-Міському районі м. Кривий Ріг Дніпропетровської області з заявою про призначення пенсії. (а.с. 5)
24.04.2020 до особистого кабінету позивача в порталі Пенсійного фонду України надійшла відповідь про відмову в призначенні пенсії. ( а.с. 6)
25.06.2020 позивач повторно звернулась через особистий кабінет в порталі Пенсійного фонду України до Управління ПФУ в Центрально-Міському районі м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області з заявою про призначення пенсії. (а.с. 5)
01.07.2020 до особистого кабінету позивача в порталі Пенсійного фонду України надійшла відповідь про призначення їй пенсії з 25.06.2020 ( а.с. 6)
Проте, позивач не погоджується з діями відповідача щодо не зарахування її стажу з 12.11.1990 по 01.01.2004 у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України № 1788-ХІІ
Відмова відповідача у зарахуванні стажу позивача у подвійному розмірі та у проведенні перерахунку пенсії позивача з урахуванням подвійного розміру періоду роботи є предметом розгляду даної справи.
Посилаючись на наведені обставини, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає таке.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Закон України «Про пенсійне забезпечення», відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Положеннями ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) визначено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Основною умовою для призначення пенсії за вислугу років є наявність спеціального стажу роботи, напрацьованого в закладах і на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років.
Перелік таких посад і закладів затверджений постановою Кабінету Міністрів України «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» № 909 від 04.11.1993 (зі змінами) (далі - Постанова № 909), зокрема робота в лікарняних закладах.
Листом до Пенсійного фонду України заступника міністра охорони здоров`я за № 10.01.09/2209 від 08.12.2006 роз`яснено, що до відділень реанімації, робота, в яких відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі, у т.ч. відносяться:
- відділення (групи) анестезіології-реанімації, що створювалися у лікарнях, які мали до 80% ліжок хірургічного профілю. В закладах, де кількість хірургічних ліжок менша і таке відділення не може бути створено за встановленими нормативами (пологові будинки з числом ліжок хірургічного профілю 75, центральні «районні лікарні, онкологічні лікарні та диспансери з числом хірургічних ліжок 50), організовувалися палати для реанімації і інтенсивної терапії з введенням посад лікарів-анестезіологів-реаніматологів та медичних сестер-анестезистів (Наказ МОЗ СРСР від 19.08.1969 № 605 «Про поліпшення анестезіологічно-реанімаційної служби в державі», абз. 3 роз`яснювального листа;
- відділення реанімації і інтенсивної терапії - створювалися в лікарнях, де зосереджена екстрена медична допомога у випадках гострих станів (кардіологія-інфаркти, неврологія-інсульти, токсикологія та гострі отруєння тощо). При кількості посад лікарів-анестезіологів менше 3, замість вказаних відділень організовувалися групи анестезіології-реанімації (Наказ МОЗ СРСР № 1188 від 29.12.1975 «Про подальше удосконалення реанімаційної допомоги населенню»), абз. 4 роз`яснювального листа;
- анестезіологічне відділення або відділення анестезіології (без ліжок для інтенсивної терапії), що організовуються у лікувально-профілактичних закладах, в яких за штатними нормативами передбачено більше 4 посад лікарів-анестезіологів з відповідною кількістю посад медичних сестер-анестезистів - п. 6 роз`яснювального листа (Наказ МОЗ України № 303 від 08.10.1997 «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України»);
- анестезіологічне відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії у лікувально-профілактичних закладах з високою хірургічною активністю та значною кількістю хворих, які потребують проведення інтенсивної терапії - п. 7 роз`яснювального листа (Наказ МОЗ України № 303 від 08.10.1997 «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України»);
- вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії, що створюються у лікарнях, де зосереджені хворі з однотипною (близькою за єтіопавтогенезом) гострою патологією - це інфекційні лікарні, відділення для новонароджених у пологових будинках, токсикологічні відділення, відділення з гострою коронарною недостатністю, кардіологічні, психоневрологічні, ендокринні та інші диспансери, відділення, в яких для лікування хворих застосовуються методи екстракорпоральної детоксикації абз. 10 роз`яснювального листа (Наказ МОЗ України від 08.10.1997 року № 303 «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України»).
Статтею 62 вказаного Закону № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У трудовій книжці серії НОМЕР_1 зазначено що, 12.11.1990 ОСОБА_1 ,прийнята до Криворізьської дитячої міської лікарні № 4 на посаду фельдшера-лаборанта у відділення реанімації. Відділення вважати палатою реанімації та інтенсивної терапії згідно штатного розпису з 01.03.1987 рік.
У довідці № 141 від 11.05.2020 наданою Криворізьким онкологічним диспансером Дніпропетровської обласної ради зазначено, що ОСОБА_1 працювала в КП «Криворізький ОД» ДОР з 01.08.1989 по 12.11.1990 на посаді фельдшера-лаборанта клінічної лабораторії, яка відноситься до посад середнього медичного персоналу (а.с. 19)
З довідки № 1087 від 16.06.2020 яка видана КНП «Криворізька міська дитяча лікарня № 4» Криворізької міської ради вбачається, що ОСОБА_1 займала посаду фельдшера лаборанта відділення інтенсивної терапії з 12.11.1990 по 31.01.2012 роки згідно штатного розкладу, який був затверджений відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я від 23.02.2000 № 33 «Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоров`я, і в частині стосовно відділення інтенсивної терапії згідно додатку 26 п.17 вищевказаного наказу.
Крім того, 01.10.2005 назву структурного підрозділу палата реанімації та інтенсивної терапії змінено на відділення інтенсивної терапії.
Робота ОСОБА_1 на посаді фельдшера-лаборанта у палаті реанімації та інтенсивної терапії була аналогічна роботі у відділенні реанімації та інтенсивної терапії. З урахуванням даних трудової книжки та уточнюючої довідки № 1087 від 16.06.2020 характер та умови праці підтверджується тим, що позивач працювала на посадах, робота на яких у встановленому законом порядку дає право на обрахування стажу у подвійному розмірі.
Щодо позовних вимог призначити ОСОБА_1 пенсію з первинного дня звернення -19.04.2020 суд зазначає наступне
Згідно п. 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», днем звернення за призначення пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 до відповідача із заявою про призначення пенсії від 19.04.2020 позивачу відмовлено у такому призначенні. Такі дії Пенсійного органу позивачем окремо не оскаржувались, окрім цього позивач 25.06.2020 повторно звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії, що в свою чергу зобов`язує Пенсійний орган розглянути таку заяву і призначити пенсію саме з дня звернення, тобто з 25.06.2020
Більш того, матеріали справи не містять звернень, запитів позивача до Пенсійного органу з питання призначення пенсії з 19.04.2020 а не з 25.06.2020
Відділом з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Дніпропетровській області відмовлено відповідачу саме у перерахунку пенсії, а не у часі призначення.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає вимоги в частині призначення пенсії з 19.04.2020 не обґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про обрання за основу стаж позивача 32 роки 6 місяців 4 дні суд зазначає, що статтею 58 Закону № 1058-ІV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовлює документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення (перерахунку пенсії).
Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача. Виключними дискреційними повноваженнями наділені органи Пенсійного фонду України на прийняття рішення про призначення підстав, за яких призначається (перераховується) пенсія.
Предметом звернення позивача до Пенсійного органу є питання щодо перерахунку пенсії з урахування подвійного розміру періоду роботи позивача з 12.11.1990 по 01.01.2004
З вимогою про обрання за основу стаж позивача 32 роки 6 місяців 4 дні позивач до Пенсійного органу не звертався, відповіді про таку відмову не отримував.
Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (висновок, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15.11.2016 у справі №800/301/16).
Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту (висновок, сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2018 у справі №802/2474/17-а; провадження №11-1081апп18).
Юрисдикція судів поширюється лише на юридичні спори, і саме їх наявність дозволяє особі (позивачеві) реалізувати своє право на звернення до суду.
Враховуючи, що позивач не реалізував своє суб`єктивне право шляхом звернення до Пенсійного органу з вимогою обрати за основу стаж 32 роки 6 місяців 4 дні, будь-якої відповіді з спірного питання від Пенсійного органу не отримував, суд вважає, що позовні вимоги з приводу обрання за основу певного стажу є передчасними, оскільки, на момент ухвалення рішення, між сторонами відсутній спір з цього питання.
Суд зазначає, що Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України» від 7 лютого 2008 року, п. 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд зазначає, що з метою забезпечення ефективного судового захисту порушених прав позивача, суд керуючись ч.2 ст. 9 КАС України вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною і скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у зарахуванні стажу ОСОБА_1 з 12.11.1990 по 31.12.2003 у подвійному розмірі та у проведенні перерахунку пенсії останньої. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до стажу роботи у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи ОСОБА_1 з 12.11.1990 по 31.12.2003 на посаді фельдшера - лаборанта палати реанімації та інтенсивної терапії Криворізької дитячої міської лікарні № 4, в результаті зміни назви закладу 03.01.2012 КЗ «Криворізька міська дитяча лікарня № 4» Дніпропетровської обласної ради. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок і виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 з зарахуванням у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоду роботи позивача з 12.11.1990 по 31.12.2003 на посаді фельдшера - лаборанта палати реанімації та інтенсивної терапії Криворізької дитячої міської лікарні № 4, в результаті зміни назви закладу 03.1.2012 КЗ «Криворізька міська дитяча лікарня № 4» Дніпропетровської обласної ради.
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 840,80 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 420,40 грн.
Керуючись ст.ст.241-246,255,263,295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною і скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у зарахуванні стажу ОСОБА_1 з 12.11.1990 по 31.12.2003 у подвійному розмірі та у проведенні перерахунку пенсії позивача.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до стажу роботи у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи ОСОБА_1 з 12.11.1990 по 31.12.2003 на посаді фельдшера - лаборанта палати реанімації та інтенсивної терапії Криворізької дитячої міської лікарні № 4, в результаті зміни назви закладу 03.01.2012 КЗ «Криворізька міська дитяча лікарня № 4» Дніпропетровської обласної ради.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок і виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з зарахуванням періоду роботи позивача з 12.11.1990 по 31.12.2003 на посаді фельдшера - лаборанта палати реанімації та інтенсивної терапії Криворізької дитячої міської лікарні № 4, в результаті зміни назви закладу 03.01.2012 КЗ «Криворізька міська дитяча лікарня № 4» Дніпропетровської обласної ради.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко