Справа № 826/10756/18
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2020 року м. Київ № 826/10756/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-Виробниче

Підприємство «Атлон Авіа» (01042, м. Київ, вул. Патріса Лумумби, 4/6)

до Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19)

про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-Виробниче Підприємство «Атлон Авіа» (надалі по тексту - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (надалі по тексту - відповідач), в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11 червня 2018 року №03 (надалі по тексту - оскаржуване ппр).

Заявлену вимогу позивач обґрунтовує тим, що оскаржуване ппр прийнято на підставі висновків акту перевірки, які не відповідають дійсності, адже реальність всіх господарських операцій позивача підтверджується відповідними первинними документами.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2018 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що оскаржуване ппр прийнято обґрунтовано, оскільки у ході проведення перевірки встановлено факт заниження задекларованих позивачем показників у податковій декларації платника єдиного податку ІІІ групи за період із 01 січня 2015 року по 30 вересня 2016 року на загальну суму 8440305,48 грн. Перевіркою встановлено, що позивач здійснював нереальні господарські операції з підприємством, як мало ознаки фіктивності.

З огляду на викладене вище, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, на підставі наявних у справі матеріалів.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Відповідачем у період із 27 квітня по 21 травня 2018 року проведено перевірку позивача, за результатами якої 29 травня 2018 року складено акт №376/26-15-14-01-03/39246402 про результати документальної планової виїзної перевірки позивача (надалі по тексту - акт перевірки), згідно з висновками якого, позивачем занижено суму єдиного податку, чим порушено статтю 36, пункт 291.4 статті 291, підпункт 2 пункту 292.1, пункт 292.3 статті 292, пункт 293.3, пункт 293.5 статті 293 Податкового кодексу України (надалі по тексту - ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), пункт 2 статті 3, статтю 4, пункт 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-XIV (надалі по тексту - Закон України №996-XIV).

На підставі висновків акту, 11 червня 2018 року відповідачем прийнято оскаржуване ппр, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Єдиний податок з юридичних осіб» на суму 674788,00 грн, з яких: 539830,00 грн - податкові зобов`язання; 134958,00 грн - штрафні (фінансові) санкції (штрафи).

Не погоджуючись із правомірністю прийняття оскаржуваного ппр, позивач звернувся до суду із позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Як встановлено у ході судового розгляду справи, до висновку про заниження позивачем суми єдиного податку відповідач прийшов на підставі встановлення ним факту нереальності господарських операцій позивача із його контрагентом - Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейдтревел» (надалі по тексту - ТОВ «Трейдтревел»).

Так, на обґрунтування своєї позиції, відповідач зазначив, що у перевіряємому періоді позивач мав взаємовідносини із ТОВ «Трейдтревел», яке має ознаки фіктивності. Відносно вказаного товариства порушено кримінальне провадження №0000017 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 205-1, частиною 2 статті 205, частиною 5 статті 27, частиною 3 статті 212 Кримінального кодексу України (надалі по тексту - КК України).

У ході розгляду справи встановлено, що позивач дійсно мав взаємовідносини із ТОВ «Трейдтревел» на підставі договору поставки від 19 серпня 2015 року №19/08/2015-01, за умовами якого ТОВ «Трейдтревел», як постачальник, зобов`язався постановити позивачу, як покупцеві, товари, а покупець - прийняти та оплатити їх у порядку, передбаченому даним договором (надалі по тексту - договір поставки).

Відповідно до пункту 2.1 договору поставки, постачальник зобов`язався поставити товари покупцю на умовах, які визначаються у відповідних рахунках-фактурах.

Обов`язок постачальника з поставки товарів покупцеві вважається виконаним з моменту вручення товарів уповноваженому представникові покупця за видатковою накладною, що є невід`ємною частиною договору поставки (пункт 2.5. договору поставки).

Усі розрахунки за договором поставки повинні здійснюватися лиш у гривнях на підставі рахунків постачальника (пункт 5.1 договору поставки).

Суд зауважує, що договір поставки був укладений після укладення позивачем, як комітентом, договору комісії від 28 травня 2015 року №STE-2-102-Д/К-15 із Державним підприємством ДГЗП «Спецтехноекспорт», як комісіонером, відповідно до якого комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за плату вчинити правочин з продажу товарів, перелік яких наведений у додатку №1 до такого договору від свого імені за рахунок комітента (надалі по тексту - договір комісії).

Відповідно до специфікації, яка є додатком №1 до договору комісії, товаром є безпілотний авіаційний комплекс А1-С «Фурія» у кількості 5 штук.

Також у матеріалах справи міститься копія акту приймання-передачі продукції на комісію за договором комісії.

09 вересня 2015 року було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) №, згідно з яким, ТОВ «Трейдтревел», як первісний кредитор, відступає Товариству з обмеженою відповідальністю «Артпродекшн», як новому кредитору, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредитору, у відповідності до договору поставки.

На підтвердження реальності господарських операцій із ТОВ «Трейдтревел» до позову позивачем долучено копії: рахунку на оплату від 19 серпня 2015 року №221, оформленого відповідно до довгому поставки, видаткових накладних від 01 вересня 205 року №109/596, №109/597, №109/598, від 02 вересня 2015 року №209/191, №209/192, №209/193, №209/194, №209/195, №209/196, від 03 вересня 2015 року №309/167, №309/168, від 04 вересня 2015 року №409/159, №409/160, №409/161, від 07 вересня 2015 року №709/196, №709/197, №709/198, №709/199, №709/200, №709/201, №709/202, платіжних доручень від 09 вересня 2015 року №124, від 14 вересня 2015 року №128, від 18 вересня 2015 року №132. Також позивачем долучено до позову копії опису речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, та письмових пояснень слідчому, у яких міститься перелік вилучених первинних документів.

Зважаючи на все вищевикладене, суд зазначає таке.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Мета отримання доходу, як кваліфікуюча ознака господарської діяльності, кореспондується з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатись вчиненою в межах господарської діяльності платника податку та лише за таких умов платник має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Тобто, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети), є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Згідно із підпунктом 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України, розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Отже, будь-яка операція платника повинна бути спрямована на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

При цьому, економічний ефект не обов`язково повинен спостерігатися негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому, а також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі.

В даному випадку дослідженню підлягає реальність господарських операцій, що є визначальною для встановлення податкового зобов`язання.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК України. Так, згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України №996-XIV.

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 затверджено Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (надалі по тексту - Положення №88).

Згідно з пунктом 2.1 цього Положення, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Пунктом 2.2 Положення №88 передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Відповідно до статті 9 Закону України №996-ХIV та пункту 2.4 Положення №88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Судом встановлено, що діяльність позивача відповідає умовам укладеного договору поставки, що свідчить про наявність господарської мети при здійсненні господарських операцій.

Доказів відсутності факту отримання та оплати товару матеріалів справи не містять. Навпаки, позивачем надано суду докази на підтвердження здійснення оплати товару.

Суд не погоджується з доводами відповідача про нереальність здійснення господарських операцій, оскільки ТОВ «Трейдтревел» є фіктивним підприємством, зважаючи на протокол допиту свідка в рамках кримінального провадження №0000017, з наступних підстав.

Відповідальність за фіктивне підприємництво, тобто створення або придбання суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона, передбачена статтею 205 КК України.

При цьому, відповідно до статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Таким чином, фіктивне підприємництво є кримінальним злочином, вину у здійсненні якого може бути встановлено лише вироком суду.

Між тим, вирок суду, який би підтверджував фіктивне підприємництво ТОВ «Трейдтревел», відсутній. Принаймні зворотного відповідачем суду не доведено.

Отже, відповідачем не надано належних доказів фіктивності підприємництва ТОВ «Трейдтревел».

Крім того, суд зауважує, що наявність вироку суду щодо контрагента платника податків не є достатнім доказом фіктивних операцій. Важливо також довести, що вирок має відношення до платника податків.

Зокрема, Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі №826/18952/14 зазначив, що: «відповідачем (контролюючим органом) не було надано жодних належних та достатніх доказів наявності вироків суду відносно посадових осіб позивача та посадових осіб контрагентів позивача за ознаками злочину, передбаченого частиною 2 статті 205 КК України, при цьому договори, укладені позивачем з вказаними контрагентами у судовому порядку недійсними визнані не були. Вирок не містить жодних відомостей про господарські операції між платником податків та контрагентом, та про будь-які інші господарські операції вказаного контрагента платника податків, як і не містить будь-якого аналізу його господарської діяльності».

У постанові Верхового Суду від 16 червня 2020 року у справі №806/1545/16 зазначено: «оскільки - по перше стаття 358 КК України за якою засуджено громадянина, передбачає покарання за підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів, а не за фіктивне підприємництво, по-друге, вказаним вироком затверджено угоду про визнання винуватості, при цьому у вироці відсутні відомості щодо дослідження та оцінки будь-яким господарським операціям контрагента, у тому числі і з позивачем (платником податків), не було встановлено недійсність документів, що були складені за наслідками здійснення спірних господарських операцій».

Також Верховний Суд окремо вказав на необхідність звертати увагу на те чи була особа, стосовно якої прийнято обвинувальний вирок, тією самою особою, яка підписувала документи від контрагента особи, яка звернулася до суду, - платника податків, на підставі яких останній сформував витрати, податковий кредит, а також чи збігається період вчинення злочину з періодом, у який було підписано відповідні документи (постанова Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі №826/14465/13-а).

Як зазначав Верховний Суд, сам факт наявності вироків автоматично не доводить, що господарські операції були нереальними. Цей висновок безпосередньо випливає зі статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою вирок суду, що набрав законної сили, є обов`язковим для адміністративного суду лише в питаннях, чи мали місце відповідні дії (бездіяльність) і чи були вони вчинені зазначеною у вироку особою.

Таким чином, підсумовуючи викладені вище обставини, суд робить висновок про необґрунтованість позиції відповідача та, як наслідок, безпідставність прийняття ним оскаржуваного ппр, у зв`язку з чим таке ппр підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-Виробниче Підприємство «Атлон Авіа» задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 11 червня 2018 року №03.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-Виробниче Підприємство «Атлон Авіа» (01042, м. Київ, вул. Патріса Лумумби, 4/6, ) понесені ним документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 10121 (десять тисяч сто двадцять одна) гривня 82 копійки за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.Б. Федорчук