Справа № 743/1706/20
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2020-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 743/1706/20 Суддя (судді) першої інстанції: Павленко О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Собківа Я.М.,

суддів: Глущенко Я.Б., Черпіцької Л.Т.,

за участю секретаря: Вовк І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 04 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області до громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_1 про продовження строку затримання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області звернулось до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_1 про продовження строку затримання.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 04 грудня 2020 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 04 грудня 2020 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Іванківського районного суду Київської області від 19.12.2019 року було залишено без змін Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2020 року, відповідача примусово видворено за межі території України та затримано з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до ПТПІ терміном на шість місяців.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15.06.2020 року було продовжено строк затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення на шість місяців.

Зазначене судове рішення набрало законної сили.

Міграційний орган, посилаючись на карантинні обмеження та закриття державного кордону на час пандемії коронавірусу, як на обставину недоцільності виготовлення свідоцтва про повернення відповідача до Республіки Казахстан, а відтак на причину, через яку не може бути виконано рішення по примусове видворення, звернувся з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписи ч. 11 ст. 289 КАС України визначають, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Тобто, існування принаймні однієї з передбачених у ч. 11 ст. 289 КАС України умов з урахуванням обставин справи є достатньою підставою для затримання іноземця або продовження строку такого затримання.

Відповідно до ч. 12, 13 ст. 289 КАС України, про продовження строку затримання не пізніш як за 5-ть днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

З аналізу наведених норм вбачається, що продовження строку затримання застосовується адміністративним судом виключно у разі наявності вищевказаних умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк.

Як вбачається з матеріалів справи, що особу відповідача ідентифіковано, а також підтверджено його належність до громадянства Республіки Казахстан, що підтверджується листом від 21.10.2020 Консульського відділу Посольства Казахстану в Києві, згідно якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був документований паспортом громадянина Республіки Казахстан № НОМЕР_1 , який у зв`язку з закінченням терміну дії 01.07.2017 року був визнаний недійсним.

Разом з цим, постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин.

Наслідком встановлення карантину є, зокрема, заборона перевезень авіаційним транспортом, встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2020 року № 228 «Питання перевезень авіаційним транспортом».

Також, згідно підпункту 1 пункту 1 Рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 13.03.2020, введеного в дію Указом Президента від 13.03.2020 №87/2020, розпорядження Кабінету Міністрів України «Про тимчасове закриття деяких пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю і припинення в них пішохідного сполучення» від 13.03.2020 № 288-р, розпорядження Кабінету Міністрів України «Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 14.03.2020 № 287-р тимчасово закрито пункти пропуску через державний кордон та пункти контролю, а також тимчасово припинено пішохідне сполучення у пунктах пропуску через державний кордон.

Проте, з 15 червня 2020 року Урядом України скасовано обмеження на міжнародні авіаперельоти у зв`язку з послабленням карантину.

Тобто, посилання міграційного органу на карантинні обмеження та закриття державного кордону на час пандемії коронавірусу, як на обставину недоцільності виготовлення свідоцтва про повернення відповідача до Республіки Казахстан, а відтак на причину, через яку не може бути виконано рішення по примусове видворення, не є підставою для продовження строку затримання іноземця, адже не відносяться до підстав, передбачених приписами ст. 289 КАС України, які є вичерпними.

Крім того, продовження строку затримання відповідача, без належних та вичерпних на те підстав, не відповідає ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адже, покладає на відповідача додаткові обов`язки, що мають наслідком обмеження свободи пересування, які відповідно до законодавства, мають забезпечуватись саме з боку держави - відповідним міграційним органом.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про продовження строку затримання громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_1 .

Стаття 77 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 04 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Собків Я.М.

Суддя Глущенко Я.Б.

Суддя Черпіцька Л.Т.