Справа № 280/2366/20
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

16 грудня 2020 року Справа № 280/2366/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Лазаренка М.С.,

за участю секретаря судового засідання Шелепка Б.В.,

за участю:

представника позивача Русанової Ю.М.,

представника відповідача Одинець О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (69005, м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 49, оф. 33; ) до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (69032, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 25; ) про визнання неправомірною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

07.04.2020 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (далі - позивач) до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати неправомірною та скасувати постанову управління з питань праці Головного управління Держпраці у Запорізькій області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЗП 3412/566/АВ/П/ТД-ФС від 19.12.2019 р.

Ухвалою суду від 09 квітня 2020 року вказану позовну заяву залишено без руху та наданий позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Позивачем недоліки позовної заяви усунені у визначений судом строк.

30 квітня 2020 року позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску.

Враховуючи те, що суддя ОСОБА_1 в період з 28.04.2020 по 11.05.2020 включно перебував у відпустці, що підтверджується відповідною довідкою Запорізького окружного адміністративного суду від 12.05.2020 №02-35/20/35, суд вважає за можливе вирішити питання про відкриття провадження у справі в перший робочий день, тобто 12.05.2020.

Ухвалою суду від 12.05.2020 поновлено Запорізькому регіональному управлінню Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» строк звернення до адміністративного суду із позовом про визнання неправомірною та скасування постанови, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 11.06.2020.

Ухвалою суду від 11.06.2020 підготовче засідання відкладено на 05.08.2020.

05.08.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 12.10.2020.

В ході судового засідання 12.10.2020 суддею ухвалено викликати та допитати в якості свідка ОСОБА_2 , в судовому засіданні оголошено перерву до 09.11.2020.

09.11.2020 судове засідання відкладено на 16.12.2020.

16.12.2020 судом в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем протиправно та не обґрунтовано за результатами проведеного інспекційного відвідування прийнято постанову, якою на позивача накладено штраф. Так, позивач зазначає, що відповідачем порушено порядок проведення інспекційного відвідування. Також, позивач вказував на те, що за визначенням поняття "робота" на яку відповідач посилається, не є визначенням у розумінні загального кола виконання будь яких дій, з яких закон пов`язує виникнення правових відносин. В трудових або суспільних правовідносинах поняття "робота" має спеціальне визначення, предметом якого є виконання конкретизованої, певної та закріпленої відповідними засобами робота особою, при застосуванні своєї здатності до праці. Сама скаржниця ОСОБА_2 та Відповідач своїми вольовими діями не може придати будь яким відносинам юридичну форму, у зв`язку з відсутністю даної правової норми, спрямованої на регулювання цих чи інших відносин. За для визначення потрібного працівника на посаду бухгалтера, позивачу було достатньо проведення з ним співбесіди, а тому підстав для оформлення будь яких випробувальних термінів, стажування тощо є відсутніми. За результатами усного опитування гр. ОСОБА_2 , працівники ЗРУ "Держмолодьжитла" не знайшли підтвердження відповідних у неї знань, про що одразу було повідомлено останній. Однак, гр. ОСОБА_2 не погодившись з висновками, виявила власне бажання їх підтвердити. А тому, з гр. ОСОБА_2 не укладалися жодні угоди щодо проходження стажування, випробувального терміну та інше, тому як її відвідування ЗРУ "Держмолодьжитла" здійснювалося лише за власним бажанням за яким вона намагалася підтвердити свою відповідність до вимог заявленої позивачем посади, а тому посилання на те що остання працювала у даному управлінні також є безпідставним. Враховуючи той факт, що гр. ОСОБА_2 не була допущена до роботи без укладання трудового договору та взагалі не працювала, у відповідності до чого є відсутніми підстави належним чином оформлення даної особи та повідомлення ДФС про прийняття її на роботу.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначив, що 07.10.2019 за вх. №Ф-1114 до Головного управління Держпраці у Запорізькій області надійшло звернення ОСОБА_2 щодо порушення норм КЗпП України. З метою перевірки дотримання законодавства про працю, згідно наказу Головного управління Держпраці у Запорізькій області №1893 від 22.10.2019 року про проведення інспекційного відвідування видано направлення на проведення інспекційного відвідування № 1082 від 22.10.2019 року, в якому вказаний перелік питань, що підлягають перевірці під час заходу державного нагляду у вигляді інспекційного відвідування, а саме: - оформлення трудових відносин. 23.10.2019 позивачу було надано направлення на проведення заходу державного нагляду (контролю), що підтверджується підписом уповноваженої особи ОСОБА_3 . Перевірка здійснена в строки, зазначені в направленні. Так, інспектором праці Головного управління Ващиліною Іриною Валеріївною було проведено інспекційне відвідування позивача за результатами якого складено Акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю від 10 листопада № ЗП 3412/566/АВ та містить детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну норму законодавства, а саме: порушення ч.3 ст 24 КЗпП України, зокрема 1 особу, а саме ОСОБА_2 була допущена до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку , встановленому Кабінетом Міністрів України. Так, за поясненнями керівництва об`єкта перевірки ОСОБА_2 була направлена центром зайнятості на працевлаштування до позивача. З метою ознайомлення з обсягом робіт їй було запропоновано декілька днів приходити та виконувати невеликий обсяг робіт. За поясненнями посадових осіб установи з поставленими задачами особа не впоралася, у зв`язку з чим, їй було відмовлено у прийнятті на роботу. Таким чином, позивачем фактично допущено до роботи особу без належного оформлення трудових відносин.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що 07.10.2019 за вх. №Ф-1114 до Головного управління Держпраці у Запорізькій області надійшло звернення ОСОБА_2 щодо порушення норм КЗпП України.

З метою перевірки дотримання законодавства про працю, згідно наказу Головного управління Держпраці у Запорізькій області №1893 від 22.10.2019 року про проведення інспекційного відвідування видано направлення на проведення інспекційного відвідування № 1082 від 22.10.2019 року, в якому вказаний перелік питань, що підлягають перевірці під час заходу державного нагляду у вигляді інспекційного відвідування, а саме: - оформлення трудових відносин.

Дата початку та дата закінчення заходу державного нагляду (контролю) з 23 жовтня 2019 по 01 листопада 2019 року.

Так, інспектором праці Головного управління Ващиліною Іриною Валеріївною було проведено інспекційне відвідування позивача за результатами якого складено Акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю від 10 листопада № ЗП 3412/566/АВ.

Відповідно до висновків Акту інспекційного відвідування від 10.12.2019 №ЗП4180/563/АВ встановлено порушення позивачем приписів ч.3 ст.24 КЗпП України, а саме відповідач дійшов висновку, що позивач використовує найману працю осіб, без офіційного працевлаштування, а саме 1 особу було допущено до роботи без укладання трудового договору, що порушує вимоги ч.3 ст.24 КЗпП України, а саме: ОСОБА_2 та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

19 грудня 2019 року ГУ Держпраці у Запорізькій області прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №3412/566/АВ/П/ТД-ФС, якою до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 125190,00 грн., за допущення до роботи без укладання трудового договору ОСОБА_2 , оформленого наказом чи розпорядженням та без повідомлення органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, в порядку, встановленого КМУ.

Позивач, не погодившись з постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, які визначають, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень..

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.4 ст.2 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Згідно ч.5 ст.2 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Відповідно до статті 12 Конвенції Міжнародної організації праці №81 від 1947 року (далі Конвенція), інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право: a) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції; b) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та c) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються.

Згідно статті 16 Конвенції, інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, регламентована Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 (далі - Порядок № 823), тобто законодавець прямо передбачив необхідність застосування порядку № 823 при здійсненні державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Держпраця має здійснювати державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, котрі використовують найману працю. Тобто фактично - слідкувати за дотриманням норм трудового законодавства. Зазначений Порядок №823 визначає виключний перелік підстав для проведення інспекційних відвідувань. Зокрема, такою підставою є пп.2 п.5 вказаного Порядку №823, а саме звернення фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин.

07.10.2019 за вх. №Ф-1114 до Головного управління Держпраці у Запорізькій області надійшло звернення ОСОБА_2 щодо порушення норм КЗпП України.

З метою перевірки дотримання законодавства про працю, згідно наказу Головного управління Держпраці у Запорізькій області №1893 від 22.10.2019 року про проведення інспекційного відвідування видано направлення на проведення інспекційного відвідування № 1082 від 22.10.2019 року, в якому вказаний перелік питань, що підлягають перевірці під час заходу державного нагляду у вигляді інспекційного відвідування, а саме: - оформлення трудових відносин.

Дата початку та дата закінчення заходу державного нагляду (контролю) з 23 жовтня 2019 по 01 листопада 2019 року.

23.10.2019 позивачу було надано направлення на проведення заходу державного нагляду (контролю), що підтверджується підписом уповноваженої особи ОСОБА_3 .

Направлення є чинним лише протягом зазначеного в ньому строку здійснення заходу (частини 4 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»). Перевірка здійснена в строки, зазначені в направленні.

Так, інспектором праці Головного управління Ващиліною Іриною Валеріївною було проведено інспекційне відвідування позивача за результатами якого складено Акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю від 10 листопада № ЗП 3412/566/АВ, який містить детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну норму законодавства, а саме: порушення ч.З ст 24 КЗпП України, зокрема 1 особу, а саме ОСОБА_2 була допущена до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що відповідачем було порушено порядок проведення інспекційного відвідування, оскільки, на думку позивача, не було правових підстав для його проведення, оскільки у разі якщо позивач вважав, що відсутні підстави для проведення інспекційного відвідування, то мав право не допускати інспекторів до проведення інспекційного відвідування, відповідно до положень статті 6 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Але, позивач відповідним правом не скористався, а навпаки надавав інспекторам відповідні пояснення та документи необхідні для проведення інспекційного відвідування, у зв`язку з чим дослідженню підлягають саме результатами інспекційного відвідування.

Разом з тим, суд погоджується із правомірністю застосування до позивача штрафних санкцій та з обґрунтованістю висновків щодо порушення позивачем вимог ч.1 ст..21, ч.1,ч.3 ст.24 КЗпП України в частині допуску до роботи без укладання трудового договору ОСОБА_2 , оформленого наказом чи розпорядженням та без повідомлення органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, в порядку, встановленого КМУ, з огляду на наступне.

Суд зазначає, що визначення трудового договору міститься у частині першій статті 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За приписами статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи положення статті 24 КЗпП України, було прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державної фіскальної служби та її територіальних органів про прийняття працівника на роботу». Повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу є частиною укладання трудового договору, яке складається із виданого наказу та повідомлення Державної фіскальної служби та її територіальних органів.

Пунктом 2 частини 5 статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належних трудових відносин, вчиняти дії спрямовані на приховування трудових відносин.

Також варто звернути увагу суду, при укладенні трудового договору з фізичною особою, тобто працівником, дотримання письмової форми є обов`язковим (п. 6 ч. 1 ст. 24 КЗпП України). Трудовий договір - це угода між працівником і роботодавцем, згідно з якою працівник зобов`язується виконувати певну роботу з підпорядкуванням установленому трудовому розпорядку, а роботодавець зобов`язується виплачувати йому зарплату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання цієї роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором та угодою сторін.

Вимогами ст. 21,23, 24,26 КЗпП України не передбачено проходження стажування особою, яка бажає працевлаштуватися шляхом укладення трудового договору, для перевірки її кваліфікації та навиків роботи або отримання таких.

Судом встановлено, що за поясненнями керівництва об`єкта перевірки ОСОБА_2 була направлена центром зайнятості на працевлаштування до позивача. З метою ознайомлення з обсягом робіт їй було запропоновано декілька днів приходити та виконувати невеликий обсяг робіт.

В матеріалах справи містяться пояснення директора Запорізького регіонального управління державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» - Ю. Щербина, який вказує, що з метою ознайомлення з обсягом роботи, який особі буде необхідно виконувати запропоновано особі - ОСОБА_2 приходити та виконувати маленький обсяг роботи. Попередньо під запис була пояснено особі послідовність дій при виконанні тієї чи іншої роботи. Тобто фактично уповноважена особа позивача не заперечує Факт допущення особи до виконання «маленького обсягу роботи» без відповідного оформлення трудових відносин.

Особа не була оформлена позивачем на випробувальний термін, який дозволив би встановити її професійні якості та навики, не надано документи, що підтверджують оформлення особи й на стажування.

За поясненнями посадових осіб установи з поставленими задачами особа не впоралася, у зв`язку з чим, їй було відмовлено у прийнятті на роботу.

Як вказує представник позивача особа приходила щодня до підприємства для ознайомлення з вимогами щодо роботи та проходження тестування її знань за власним бажанням, але жодну роботу не виконувала. Однак такі твердження різняться з поясненнями директора підприємства та з твердженнями самої працівниці, яка зазначає, що друкувала акти, складала платіжні доручення, розносила інформацію в програмі 1С.

Крім того, в судовому засіданні судом було допитано в якості свідка ОСОБА_2 , яка підтвердила, що прийшла до позивача по направленню з центру зайнятості для працевлаштування. Керівник установи знаходився у відрядженні, у зв`язку з чим саме заступником керівника було проведено з нею співбесіду, за результатами якої ОСОБА_2 було запропоновано ходити на роботу до того моменту, поки не повернеться директор та пояснено обов`язки та фронт роботи. Свідок протягом трьох днів (повний робочий день) приходила на роботу, друкувала акти, складала платіжні доручення, розносила інформацію в програмі 1С. Крім того, свідок зазначила, що їй надали паролі від комп`ютеру. Але, коли свідок на четвертий день прийшла на роботу, їй було повідомлено, що вона не підходить та відмовлено в прийомі на роботу. Свідок пояснила суду, що позивачем було марно витрачено її час, оскільки у неї на утриманні є малолітня дитина, яку треба забезпечувати усім необхідним.

Тобто фактично ОСОБА_2 приходила на робоче місце, виконувала за вказівкою уповноважених осіб роботу, але без документального оформлення.

Жодних документів, що підтверджують стажування, таких як договір про стажування, наказ про стажування, програма стажування позивачем не надано.

Представником позивача зазначено, що за для визначення потрібного працівника на посаду бухгалтера, позивачу було достатньо проведення з ним співбесіди, а тому підстав для оформлення будь яких випробувальних термінів, стажування тощо є відсутніми. За результатами усного опитування гр. ОСОБА_2 , працівники ЗРУ "Держмолодьжитла" не знайшли підтвердження відповідних у неї знань, про що одразу було повідомлено останній. Однак, гр. ОСОБА_2 не погодившись з висновками, виявила власне бажання їх підтвердити. А тому, з гр. ОСОБА_2 не укладалися жодні угоди щодо проходження стажування, випробувального терміну та інше, тому як її відвідування ЗРУ "Держмолодьжитла" здійснювалося лише за власним бажанням за яким вона намагалася підтвердити свою відповідність до вимог заявленої позивачем посади, а тому посилання на те що остання працювала у даному управлінні також є безпідставним.

Втім, вищевказані твердження представника позивача є хибними, оскільки позивачем безпосередньо було допущено до роботи громадянку ОСОБА_2 без укладання трудового договору.

Суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Суд зазначає, що відповідачем до матеріалів адміністративної справи надано належні та допустимі докази, які підтверджують наявність між позивачем та громадянкою ОСОБА_2 саме трудових відносин.

Так, до матеріалів справи надано докази того, що громадянка ОСОБА_2 прибувала щоденно (три) дні на визначене позивачем робоче місце, здійснювала роботу, доручену їй уповноваженими особами підприємства позивача (друкувала акти, складала платіжні доручення, розносила інформацію в програмі 1С), вона підлягала правилам внутрішнього трудового розпорядку підприємства, оскільки працювала повний робочий день, тощо.

Отже, Головне управління Держпраці у Запорізькій області, діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що прямо передбачений законодавством України. Прийнята постанова є законною, обґрунтованою та відповідає вимогам закону.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що під час прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами відповідач діяв необґрунтовано та без урахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення.

Виходячи з меж заявлених вимог та заперечень, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, в межах компетенції, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи висновки суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (69005, м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 49, оф. 33; ) до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (69032, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 25; ) про визнання неправомірною та скасування постанови, відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі виготовлено та підписано 28.12.2020.

Суддя М.С. Лазаренко