Справа № 380/3693/20
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/3693/20 пров. № А/857/13192/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Шинкар Т.І.,

за участі секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.,

представника відповідача Хирі В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року (ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, судом під головуванням судді Качур Р.П., повний текст рішення складено 29.09.2020) у справі № 380/3693/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій і бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, суд-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), у якій просить:

- визнати протиправними дії та бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) в частині виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення у червні 2016 року, серпні 2017 року, передбаченої п. 1 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, без урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010;

- стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 недоплачену допомогу на оздоровлення у червні 2016 року, серпні 2017 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010, у розмірі 6079,59 грн;

- визнати протиправним рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), викладеного у формі наказу начальника 93 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України № 204-ос від 02.08.2018 в частині виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 14 повних календарних років служби без урахування 15-річної календарної вислуги років;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) врахувати весь період календарної служби для виплати ОСОБА_1 грошової допомоги, передбаченої ст. 15 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, про що прийняти відповідне рішення;

- cтягнути із ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 1 повний календарний рік у сумі 4441,20 грн;

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 на день звільнення 02.08.2018, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постановою Кабінету Міністрів України № 702 від 01.08.2012, за період з 2013 по 2018 роки;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постановою Кабінету Міністрів України № 702 від 01.08.2012, за період з 2013 по 2018 роки.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що із наданих відповідачем документів з питань грошового забезпечення встановив, що під час проходження військової служби та звільнення із неї йому не у повному обсязі виплачено грошове забезпечення та компенсаційні виплати, право на які позивач набув у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби. Оскільки позивачу відмовлено у виплаті таких добровільно, він звернувся до суду із цим позовом за захистом свого порушеного права.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ начальника 93 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України По особовому складу № 204-ос від 02.08.2018 в частині виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 14 повних календарних років служби без урахування 15-річної календарної вислуги років.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) врахувати весь період календарної служби для виплати ОСОБА_1 грошової допомоги, передбаченої ст. 15 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, про що прийняти відповідне рішення.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за один повний календарний рік служби.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині вимог у задоволенні яких позивачу відмовлено та прийняти у вказаній частині нове судове рішення, яким обумовлені позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального права. Судом першої інстанції не враховано численну судову практику Верховного Суду та ВП ВС відповідно до якої до складу грошового забезпечення позивача для визначення розміру грошової допомоги на оздоровлення враховується щомісячна додаткова грошова винагорода, визначена постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22 вересня 2010 р.

Також позивач вказує, що військовослужбовцям- учасникам бойових дій право на пільгову відпустку підтверджено п.8 ст. 10-1 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. Додаткова відпустка учасникам бойових дій не відноситься до додаткових відпусток. Позаяк, додаткова відпустка, передбачена п. 4 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ, право на отримання грошової компенсації за невикористання якої позивач отримав за час проходження служби, є різними за правовою природою і підставами надання, на думку представника позивача, з додатковою відпусткою, передбаченою ст. 12 Закону № 3551-XII та, на думку представника позивачки, не є взаємозамінними чи взаємовиключними.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Позивач був повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 124 КАС України, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання не прибув. Представник позивача подав заяву про те, що про судове засідання призначене на 24.12.2020 повідомлений. Клопотань про відкладення слухання справи не направляв.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи рішення про відмову задоволенні позовних вимог, які стосуються визнання протиправними дії та бездіяльності відповідача в частині виплати позивачу допомоги на оздоровлення у червні 2016 року, серпні 2017 року, передбаченої п. 1 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, без урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010 та стягнення на користь позивача обумовленої недоплачену допомогу на оздоровлення у розмірі 6079,59 грн , суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п.8 Інструкції МНС №73 від 02.02.2016 року вказана щомісячна грошова допомога не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу на день звільнення - 02.08.2018, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постановою Кабінету Міністрів України № 702 від 01.08.2012, за період з 2013 по 2018 роки та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача обумовлену компенсацію, суд першої інстанції виходив з того, що абз. 3 ч. 4 ст. 10-1 Закону Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей передбачено, що військовослужбовець має право на отримання щорічної додаткової відпустки лише за однією з підстав за його вибором. Згідно рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 у справі № 380/760/20 стягнено з відповідача на користь позивача компенсацію за невикористану додаткову відпустку, передбачену п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за 2015-2018 роки загальною тривалістю 56 календарних дні у сумі 17633,28 грн із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб. Як наслідок, суд дійшов висновку, що у випадку нарахування та виплати позивачу компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, не може здійснюватись компенсація за невикористані відпустки, передбачені п. 4 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що позивач у період з 13.11.2002 по 20.04.2004 проходив дійсну строкову службу, з 02.08.2004 по 02.08.2018 зарахований та проходив військову службу за контрактом на різних посадах (а.с. 17-19).

Наказом начальника 93 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України По особовому складу № 175-ос від 02.07.2018 прапорщика ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас згідно з підпунктом а п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу (а.с. 15) та наказом начальника 93 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України По особовому складу № 204-ос від 02.08.2018 виключено із списків особового складу, усіх видів забезпечення Мостиського прикордонного загону із зазначенням, що остаточною датою закінчення проходження військової служби вважати 02.08.2018 (а.с. 16).

Згідно з наказом № 204-ос від 02.08.2018 позивачу виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 14 повних календарних років.

Відповідно до архівної відомості з січня 2016 р. по грудень 2016 р. та архівної відомості з січня 2017 р. по грудень 2017 р. ОСОБА_1 у 2016, 2017 роках виплачувалася допомога на оздоровлення та щомісячна додаткова грошова винагорода (а.с. 22, 23 - зворот).

З аналізу вищевказаних відомостей видно, що до складу грошового забезпечення, з якого позивачу здійснено обчислення допомоги на оздоровлення, не включено щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького та рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій № 889 від 22.09.2010.

Згідно з витягом з послужного списку ОСОБА_1 впродовж 2013-2018 років останній проходив службу у підрозділах Державної прикордонної служби України на посадах, які надають право на отримання додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постановою Кабінету Міністрів України № 702 від 01.08.2012 (а.с. 17-19).

З метою нарахування та виплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену п. 4 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ 11.10.2019 представник позивачки звернувся до відповідача із адвокатським запитом (а.с. 20).

Листом Мостиського прикордонного загону № 11/7199 від 22.10.2019 позивачу відмовлено у такій виплаті на підставі того, що під час особливого періоду додаткові відпустки не надаються. У зв`язку з чим відповідач вважає, що додаткова відпустка, зокрема передбачена п. 4 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, що не надавалася в особливий період не вважається такою, що є невикористаною (а.с. 21).

Позивач вважає таку бездіяльність Мостиського прикордонного загону щодо виплати йому не у повному обсязі грошового забезпечення та компенсаційних виплат, право на які він набув у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби, відтак звернувся до суду із цим позовом на захистом своїх порушених прав.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Згідно із статтею 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ) визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Пунктом 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII (далі по тексту іменовано -Закон №3551-XII) передбачено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги, а зокрема надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

З наведеної норми слідує, що учасникам бойових дій надається пільга у вигляді надання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Як наслідок колегія суддів відхиляє доводи позивача з приводу того, що відпустка передбачена пунктом 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не відноситься до категорії додаткових відпусток.

Згідно ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII (далі по тексту іменовано Закон № 2011-XII) військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Статтею 4 Закону України Про відпустки від 05.11.1996 року № 504/96-ВР (далі Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до ст.16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Як наслідок, приведених положень ст.16-2 Закону № 504/96-ВР, відпустка учасникам бойових дій також відноситься до категорії додаткових відпусток.

Згідно ч. ч. 8, 14, 17, 18, 19 ст. 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України Про відпустки. Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Визначення поняття особливого періоду наведене у законах України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію від 21.10.1993 № 3543-XII (далі Закон № 3543-XII) та Про оборону України від 06.12.1991 № 1932-XII (далі Закон № 1932-XII).

Відповідно до абз.3 п. 4 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Відтак, у разі коли військовослужбовець має право на додаткову відпустку за різними підставами, надання такої відпустки проводиться за однією з них за бажанням військовослужбовця.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що військовослужбовець має право на отримання щорічної додаткової відпустки за однією з підстав за його вибором та у разі її невикористання має право на отримання грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку у зв`язку із звільненням зі служби.

Відповідно рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 у справі № 380/760/20 на користь ОСОБА_1 стягнено з Мостиського прикордонного загону (військової частини НОМЕР_1 ) компенсацію за невикористану додаткову відпустку, передбачену п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за 2015-2018 роки загальною тривалістю 56 календарних дні у сумі 17633,28 грн із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/88498945).

З огляду на викладене, враховуючи використання позивачем, як учасником бойових дій, права на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», то суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість здійснення йому, як військовослужбовцеві, нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позаяк таким правом він уже скористався за період 2015-2018 рр.

Водночас, стосовно компенсації за невикористані додаткові відпустки, передбачені ч.4 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постановою Кабінету Міністрів України № 702 від 01.08.2012за 2013-2014 роки, то суд першої інстанції зробив висновок, що підстав для нарахування вказаної компенсації немає.

Відповідачем не заперечуються обставини, що позивач в період 2013-2014 рр. проходив військову службу на посадах та місцевостях, які надають право на щорічну додаткову відпустку передбачену абз. 1 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", разом з тим така відпустка позивачу не надавалася у зв`язку з настанням особливого періоду.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що статус учасника бойових дій позивачу надано в лютому 2015 року, тому і право на щорічну додаткову відпустку за п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у позивача виникло з 2015 року.

Разом з тим, у позивача право на отримання щорічної додаткової відпустки передбаченої абз.1 ч.4 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виникло раніше, а тому, враховуючи усе наведене вище, колегія суддів вважає, що позивач має право на отримання компенсації за невикористану додаткову відпустку передбачену ч. 4 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 за 2013-2014 роки, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов помилкового висновку в частині відсутності підстав для задоволення позову в частині виплати компенсації за 2013-2014 рік за такий вид додаткової щорічної відпустки.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині виплати компенсації за 2013-2014 роки, є підставними та спростовують відповідні висновки суду першої інстанції в цій частині з вищенаведених мотивів.

Щодо правомірності розрахунку відповідачем розміру грошової допомоги на оздоровлення без з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, то колегія суддів зазначає наступне.

Сторони не заперечували проти того, що до складу щомісячного грошового забезпечення, з якого обраховувалася грошова допомога на оздоровлення у червні 2016 року, серпні 2017 року, не були включені суми щомісячної додаткової грошової винагороди.
Колегія суддів ураховує теоретико-методологічне значення Рішення Конституційного Суду України 09.07.1998 №12-рп/98 у справі №17/81-97 за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 Кодексу законів про працю України (справа про тлумачення терміну "законодавство"), де зазначено, що терміном "законодавство" охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України. Колегія суддів вважає за можливе поширити вищезазначені міркування на загальний контекст справи, що розглядається.

Пунктом першим ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця (ч. 3 ст. 9 Закону № 2011-XII).

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій № 889 від 22.09.2010 (далі Постанова КМ № 889) встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду, зокрема, військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Відповідно до п. 2 Постанови КМ № 889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 73 від 02.02.2016 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин, втратив чинність з 09.11.2018), затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, (далі - Інструкція № 73) відповідно до п. 2 якої виплата винагороди здійснюється в таких розмірах й таким військовослужбовцям: 1) до 100 відсотків місячного грошового забезпечення: військовослужбовцям, які займають посади в загонах морської охорони та їх структурних підрозділах; військовослужбовцям, які займають посади льотного складу в авіаційних частинах Держприкордонслужби; 2) військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) - до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.

Згідно з п. 5 Інструкції № 73 виплата винагороди здійснюється з того дня, з якого військовослужбовці стали до виконання обов`язків за посадами (але не раніше дня видання наказу про призначення), і до дня їх звільнення від виконання обов`язків за посадами включно (у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадами, до яких вони допущені наказами відповідних начальників (командирів).

Відповідно до п. 6 Інструкції № 73 винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу начальника (командира) органу Держприкордонслужби; начальникам (командирам) органів Держприкордонслужби - на підставі наказів вищих начальників.

Відповідно до п. 8 Інструкції № 73 винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Нормативний підхід до розуміння положень постанови № 889 в системному зв`язку із правилами Інструкції дають підстави стверджувати, що винагорода, встановлена постановою № 889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується грошова допомога на оздоровлення. Ця винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовцям, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати. Винагорода виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу грошової допомоги на оздоровлення.

Посилання ж позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17 є безґрунтовними, оскільки предметом спору у цій справі було врахування спірної винагороди до складу грошового забезпечення для обрахунку пенсії. У той же час предметом розгляду цієї справи є включення додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення, зокрема, грошової допомоги на оздоровлення, що не є тотожним за змістом.

Відносно ж постанов Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду у справах №520/3505/19, №817/1427/17, №820/3719/18, №826/2807/18, №760/8406/16-а, №820/1784/17, №240/5273/18, №295/5273/18, то колегія суддів зазначає, що у вказаних судових рішеннях в тому рахунку і по страві № 522/2738/17 судом касаційної інстанції не проводився правовий аналіз п.8 Інструкції №73 в порівнянні з положення Постанови №889 (в тому рахунку і зокрема його п.2).

Як наслідок посилання на перелічені постанови Верховного Суду не приймаються судом, з огляду на викладений вище висновок суду щодо відсутності підстав для врахування щомісячної додаткової грошової винагороди до місячного грошового забезпечення з якого обчислюється розмір матеріальної допомоги на оздоровлення.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що 16 вересня 2020 року ВС прийнято постанову у справі №826/14853/17, якою надано правовий аналіз положень п.8 Інструкції №73 та Постанови №889 в цілому щодо не включення вказаної винагороди до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах ВС від 13 жовтня 2020 року по справі №240/9504/19, від 06 листопада 2019 року у справі № 825/1205/17.

Отже, ураховуючи положення Інструкції № 73 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції відповідно до якого щомісячна додаткова грошова винагорода військовослужбовцям Державної прикордонної служби України не включається до складу місячного грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення грошової допомоги на оздоровлення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у названій частині відповідає нормам матеріального права та є таким, що прийнято з дотриманням норм процесуального права.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції в неповній мірі правильно встановлені обставини справи, а відтак апеляційна скарга позивача підлягає до часткового задоволення з підстав, викладених у даному судовому рішенні.

Відповідно до ст. 12 КАС України, вказана справа відноситься до справ незначної складності, а відтак на неї поширюються положення п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року у справі № 380/3693/20 в частині відмови в задоволенні позову про: визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 на день звільнення 02.08.2018, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Постановою Кабінету Міністрів України № 702 від 01.08.2012, за період з 2013 по 2014 роки; зобов`язання нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Постановою Кабінету Міністрів України № 702 від 01.08.2012року, за період з 2013 по 2014 роки скасувати.

Ухвалити в цій частині постанову, якою:

визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 на день звільнення 02.08.2018, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постановою Кабінету Міністрів України № 702 від 01.08.2012, за період з 2013 по 2014 роки;

зобов`язати Мостиський прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ; код за ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постановою Кабінету Міністрів України № 702 від 01.08.2012, за період з 2013 по 2014 років.

В решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року у справі № 380/3693/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 24 грудня 2020 року.