Справа № 260/544/20
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2020-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 грудня 2020 рокум. Ужгород№ 260/544/20

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Калинич Я.М.

при секретарі судового засідання - Попович М.М.

за участю:

позивач: ОСОБА_1 ,

представник відповідача: Палко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області про зобов`язання виплатити середній заробіток за затримку виконання рішення суду, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі - відповідач), в якому просив суд зобов`язати Головне управління ДФС у Закарпатській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за затримку виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.03.2018 року у справі №807/1370/17 в частині поновлення його на роботі, а саме: за період з 31.08.2018 року до дня ухвалення рішення суду, обчислений з урахуванням коефіцієнта коригування заробітної плати (відповідно до вимог пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 р. №100).

Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.03.2018 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Закарпатській області та серед іншого, поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора юридичного сектору Хустської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Закарпатській області або на рівнозначній посаді з 29.09.2017 року. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2018 року рішення Закарпатського окружного адміністративного суду залишено без змін. Хустська ОДПІ видала наказ від 15.11.2018 року №75-о «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » та тим же днем видала наказ №76-о «Про звільнення ОСОБА_1 ». Позивач вважає таке виконання рішення не належним, оскільки він так і не приступив до роботи та не отримав реальне поновлення його порушених прав.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 березня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.

06 травня 2020 року позивачем було подано заяву про зміну позовних вимог, відповідно до якої позивач просить: зобов`язати Головне управління ДФС у Закарпатській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток, обчислений з урахуванням коефіцієнта коригування заробітної плати (відповідно до вимог пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 р. №100), за час затримки виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.03.2018 року у справі №807/1370/17 в частині поновлення його на роботі, а саме: за період з 31.08.2018 року по 30.11.2019 року.

06 травня 2020 року до суду від позивача надійшли письмові пояснення щодо розрахунку середнього заробітку.

31 серпня 2020 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач заперечує проти позовних вимог, зазначаючи, що на виконання судових рішень, головою комісії з реорганізації Хустської ОДПІ, першим заступником начальника Хустської ОДПІ Пасічником В. видано наказ від 15.11.2018 року №75-о «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » та поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора юридичного сектору Хустської ОДПІ Головного управління ДФС у Закарпатській області з 29 вересня 2017 року. Із вказаним наказом позивач був ознайомлений під розписку. Отже, Хустською ОДПІ Головного управління ДФС у Закарпатській області в повній мірі виконано судове рішення у справі №807/1370/17.

07 вересня 2020 року до суду від позивача надійшли письмові пояснення в яких позивач наголошує на формальність його поновлення на роботі, що не може вважатись реальним виконанням рішення суду в частині його поновлення, оскільки тим самим днем його звільнили з роботи.

Ухвалою суду від 21 вересня 2020 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року було розглянуто клопотання представника відповідача, заявлене у відзиві на позовну заяву, про залишення позовної заяви без розгляду за результатами якого, у задоволенні клопотання відмовлено.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд такі задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 березня 2018 року у справі №807/1370/17 позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області, Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання бездіяльності протиправною, стягнення моральної шкоди (згідно з уточненими позовними вимогами) задоволено частково, зокрема: - визнано протиправним та скасовано наказ Хустської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області №86-О від 26.09.2017 року «Про звільнення ОСОБА_1 »; - поновлено ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді головного державного інспектора юридичного сектору Хустської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Закарпатській області або на рівнозначній посаді з 29.09.2017 року; - стягнуто з Хустської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 37142,50 (тридцять сім тисяч сто сорок дві) грн. 50 коп. з відрахуванням податків та зборів. - рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді головного державного інспектора юридичного сектору Хустської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Закарпатській області або на рівнозначній посаді та стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати у межах одного місяця в розмірі 6388 грн. 51 коп. звернено до негайного виконання; - в решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2018 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та Хустської об`єднаної державної податкової існпекції Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області залишено без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 березня 2018 року у справі № 807/1370/17 - без змін.

Відтак, постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 березня 2018 року у справі № 807/1370/17 набрала законної сили.

Проте, відповідачем не виконано рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора юридичного сектору Хустської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Закарпатській області або на рівнозначній посаді.

У зв`язку з тим, що, на переконання позивача, рішення суду в частині поновлення на роботі до сих пір не виконане, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виконання судового рішення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Крім того, п. 3 ч.1 ст. 371 КАС України визначає, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Згідно з приписами ч.2 ст. 257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Пункт 3 ч. 1 ст. 256 КАС України визначає, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Частиною першою та другою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до пункту 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Таким чином, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист прав та інтересів громадян і держави.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.07.2019 у справі № 825/1281/16.

Згідно із статтею 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05 березня 2020 року у справі №280/360/19.

Судом безспірно встановлено, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 бередня 2018 року у справі №807/1370/17, зокрема ухвалено: поновити ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді головного державного інспектора юридичного сектору Хустської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Закарпатській області або на рівнозначній посаді з 29.09.2017 року. Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення суми середнього заробітку за один місяць допустити до негайного виконання (а.с.6-11).

Наказом Хустської ОДПІ Головного управління ДФС у Закарпатській області від 24.07.2018 року за №8-Ф «Про виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу» було наказано виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 37142,50 грн. з відрахуванням податків і зборів (а.с.104).

24 липня 2018 року з ОСОБА_1 було проведено повний розрахунок, за рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.03.2019 року у справі №807/1370/17, що підтверджується платіжними дорученням, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с.105-107).

Отже, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.03.2018 року у справі №807/1370/17 в частині стягнення з Хустської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 37142,50 грн. з відрахуванням податків та зборів виконано 24 липня 2018 року.

Однак, як встановлено в ході розгляду справи, поновлено позивача на посаді наказом №75-о від 15.11.2018 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » (а.с.20).

Разом з тим, наказом від 15.11.2018 року за №76-о «Про звільнення ОСОБА_1 » Хустська ОДПІ Головного управління ДФС у Закарпатській області звільнила ОСОБА_1 , головного інспектора юридичного сектору Хустької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області з 30 березня 2018 року, у зв`язку із встановленням заборони займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням функцій держави, відповідно до пункту 4 частини першої статті 84 Закону України «Про державну службу» (а.с.21).

Отже, рішення суду про поновлення на посаді, яке судом допущено до негайного виконання, у період часу із 30.03.2018 року по 15.11.2018 року відповідачем не виконувалось.

Суд зазначає, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (частина третя статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 Кодексу законів про працю України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Згідно статті 236 Кодексу законів про працю України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Матеріалами адміністративної справи підтверджується та відповідачем у відзиві не спростовується факт затримки виконання рішення суду від 30.03.2018 року у справі №807/1370/17 в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 .

Верховний Суд у постанові від 05 березня 2020 року у справа №280/360/19 зазначив, що наявність вини відповідача у затримці виконання судового рішення не є обов`язковою підставою для задоволення заявлених вимог, в даній справі наявність цієї вини випливає із норм Конституції України, згідно яких судові рішення, які набрали законної сили, повинні виконуватись державними органами добровільно.

У постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 802/1183/16-а викладено правову позицію у якій вказано, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 Кодексу законів про працю України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Оскільки допущено затримку виконання судового рішення, ОСОБА_1 має право на стягнення середнього заробітку за весь час затримки виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про державну службу» заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 4) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; 5) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; 6) премії (у разі встановлення).

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення середнього заробітку для визначення оплати вимушеного прогулу визначений у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Пунктом 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

У відповідності до пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Пунктом 10 Порядку № 100 встановлено, зокрема у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV Порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Вказана правова узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 20 червня 2018 року по справі № 825/203/16.

Відповідно до пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Пунктом 8 Порядку № 100 передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Суд зазначає, що під час розгляду адміністративної справи встановлено та відповідачем не спростовано факт затримки виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.03.2018 року у справі №807/1370/17 в частині поновлення позивача на посаді. Період затримки виконання судового рішення становить 156 днів (з 31.03.2018 року по 14.11.2018 року).

У рішенні Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.03.2018 року у справі №807/1370/17, яке набрало законної сили, встановлено середньоденний розмір заробітної плати ОСОБА_1 за останні два повних місяці роботи перед звільненням, що складає 297,14 грн. ((4185,71+7402,83)/39=297,14).

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Щодо обчислення середньоденної заробітної плати позивача з урахуванням коефіцієнта коригування заробітної плати суд зазначає, що відповідно до абз.8 п.2 Порядку визначено, що у разі, коли зміна структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування відбулася у період, протягом якого за працівником зберігається заробітна плата, а також коли заробітна плата у розрахунковому періоді не зберігається, обчислення середньої заробітної плати провадиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів.

Однак, у даній справі, застосуванню підлягає п.1, абз. 1-4 п.2 Порядку. Окрім цього, судом встановлено, що з моменту звільнення по час поновлення позивача посади головного державного інспектора юридичного сектору в Хустській ОДПІ не було, в той час як абз.8 п.2 Порядку передбачає випадки за певних умов застосування такого коефіцієнту та прив`язує їх до посади державної служби, яка визначена штатним розписом установи.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Суд зазначає, що позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити заборгованість середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді, однак з метою ефективного юридичного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі в розмірі 46353,84 грн.

Щодо тверджень позивача про формальний підхід Хустської ОДПІ до виконання рішення суду від 30.03.2018 року у справі №807/1730/17, про неналежне виконання рішення суду, і як наслідок, на переконання позивача, не поновлення його на роботі по теперішній час, суд зазначає наступне.

Фактично у позовній заяві та поданих поясненнях до позову позивач наголошує на протиправні дії відповідача, які безпосередньо пов`язані з невиконанням рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.03.2018 року по справі №807/1730/17. Позивач вважає, що рішення суду в частині його поновлення не виконане, у зв`язку з чим вважає, що затримка виконання рішення в частині поновлення його на роботі триває.

Так, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись, серед іншого, про наявність права на позов у матеріальному розумінні, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається та покладається на державну виконавчу службу у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною першою статті 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до положень частини першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, приписами статті 382 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та, за наслідками розгляду даного звіту, як один з можливих варіантів - накладення штрафу (ч. 1-8 ст. 382 КАС України); визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ч. 1 ст. 383 КАС України); визнання протиправними рішень, дій або бездіяльності органу виконавчої служби, приватного виконавця (ст. 287 КАС України).

З системного аналізу наведених норм вбачається виокремлення в окремі статті таких видів судового контролю за виконанням судового рішення, як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (стаття 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 КАС України).

Суд звертає увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст. 382), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Таким чином, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Тобто, якщо позивач вважав, що діями відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звернутись до суду в порядку ст. 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача.

Отже, суд констатує, що в межах даної адміністративної справи, суд не встановлює в належний чи в неналежний спосіб було виконано рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.03.2018 року у справі №807/1370/17.

Відповідно до пункту 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав у цей час. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому, враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

У пункті 34 цієї постанови зазначено, що стосовно до правил статті 24 КЗпП України рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Суд встановив, та матеріалами справи доведено, що позивача поновили на роботі з 29.09.2017 року наказом Хустської ОДПІ Головного управління ДФС у Закарпатській області №75-о від 15.11.2018 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 ».

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позивач має право відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 30.03.2018 року по 14.11.2018 року в сумі 46353,84 грн. (156 днів*297,14 грн.), що підлягає стягненню з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги належать до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Закарпатській області (вул. Волошина, буд. 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про зобов`язання виплатити середній заробіток за затримку виконання рішення суду - задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління ДФС у Закарпатській області (вул. Волошина, буд. 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 31 березня 2018 року по 14 листопада 2018 року в розмірі 46353,84 грн. (сорок шість тисяч триста п`ятдесят три гривні 84 копійки) грн.

Звернути до негайного виконання рішення суду в частині присудження виплати з Головного управління ДФС у Закарпатській області (вул. Волошина, буд. 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за один місяць в розмірі 6388, 51 (шість тисяч триста вісімдесят вісім гривень 51 копійку) грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 24 грудня 2020 року.

СуддяЯ. М. Калинич