Справа № 640/19805/20
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2020-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2020 року м. Київ № 640/19805/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві

про визнання протиправними та скасування податкової вимоги, податкових

повідомлень-рішень, рішень, визнання протиправними дій, зобов`язати

вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі по тексту - відповідач) в якому просить суд:

скасувати вимогу про сплату боргу № Ф-187 від 05 травня 2020 року на суму 123 681,38 грн;

скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 05 травня 2020 року на суму 30 532,91 грн;

скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № від 05 травня 2020 року на суму 340,00 грн;

скасувати податкове повідомлення - рішення від 05 травня 2020 року № на суму 510,00 грн;

скасувати податкове повідомлення - рішення від 05 травня 2020 року № на суму 8265,29 грн та штрафних 2066,32 грн;

скасувати податкове повідомлення - рішення від 05 травня 2020 року № на суму податкового зобов`язання 99 183,46 грн та штрафних санкцій 24795,87 грн;

скасувати податкове повідомлення - рішення від 05 травня 2020 року № на суму 340,00 грн;

визнати протиправним дії Головного управління ДПС у місті Києві щодо нарахування в інтегрованій картці фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 пені по військовому збору, нараховану за період з 05 травня 2020 року по 17 березня 2020 року у розмірі 2504,86 грн та пені по податку на доходи фізичних осіб, нараховану за період з 05 травня 2020 року по 17 березня 2020 року розмірі 30058,28 грн.

зобов`язати Головне управління ДПС у місті Києві відкоригувати дані інтегрованої картки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 шляхом виключення пені розміром 2504,86 грн по військовому збору, нараховану за період з 05 травня 2020 року по 17 березня 2020 року та пені розміром 30 058,28 грн по податку на доходи фізичних осіб, нараховану за період з 05 травня 2020 року по 17 березня 2020 року.

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки вважає протиправними дії відповідача щодо проведення перевірки та, як наслідок, протиправність оскаржуваних дій, оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, рішень та вимоги у зв`язку із тим, що законодавчих підстав для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки не було; позивача не повідомлено завчасно про проведення перевірки; оскільки перевірку проведено протиправно, винесені на її підставі вимога, рішення та податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 вересня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив про незгоду із заявленими позовними вимогами, оскільки перевірку призначено та проведено у відповідності до вимог податкового законодавства та за наслідками її проведення встановлено порушення вимог законодавства та винесено оскаржувані рішення.

18 листопада 2020 року (відповідно до відмітки служби діловодства суду) надійшов відповідь на відзив, в яких позивач наголошує, що він не здійснював контрольовані операції, що підпадають під визначення трансфертного ціноутворення і не зобов`язаний був подавати податкову декларацію розрахунки, звітність для податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до пункту 39.4 статті 39 Податкового кодексу України.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Відповідно до наказу ГУ ДФС від 19 лютого 2020 року № 1915 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків ФОП ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 та статті 79 Податкового кодексу України наказано провести документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з 05 березня 2020 року по дату завершення перевірки тривалістю 5 робочих днів з метою здійснення контролю за дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 10 січня 2017 року по 05 серпня 2018 року, дотримання вимог обліку та збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 10 січня 2017 року по 31 грудня 2018 року.

На підставі оскаржуваного наказу відповідачем складено повідомлення про проведення перевірки від 20 лютого 2020 року № 8645/ФОП/26-15-42-03-27.

Зазначені наказ про призначення перевірки та повідомлення направлені позивачу поштою; поштове відправлення повернулось до ГУ ДПС 21 березня 2020 року із відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання".

За результатами проведеної перевірки відповідач склав акт від 17 березня 2020 року № 7129/26-15-42-03-30- «Про результати документальної позапланової перевірки Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 10 січня 2017 року по 05 липня 2018 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 10 січня 2017 року по 31 грудня 2018 року». Акт перевірки також направлений позивачу поштою, поштове відправлення повернулось до ГУ ДФС з відміткою "за закінченням".

На підставі висновків акту перевірки 05 травня 2020 року прийняті наступні рішення:

вимога про сплату боргу № Ф-187 на суму 123 681,38 грн;

рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № на суму 30 532,91 грн;

рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № на суму 340,00 грн;

податкове повідомлення - рішення № на суму 510,00 грн;

податкове повідомлення - рішення № на суму 8265,29 грн та штрафних 2066,32 грн;

податкове повідомлення - рішення № на суму податкового зобов`язання 99 183,46 грн та штрафних санкцій 24795,87 грн;

податкове повідомлення - рішення № на суму 340,00 грн.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно із пунктом 61.1 статті 61 Податкового кодексу України податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Статтею 62 Податкового кодексу України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог вказаного Кодексу, а також перевірок щодо отримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України).

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України визначено, що документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку коли за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язків письмовий запит контролюючого органу протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Згідно з пунктом 78.4 статті 78 Податкового кодексу України право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Особливості проведення документальної невиїзної перевірки встановлені статтею 79 Податкового кодексу України, відповідно до пункту 79.1 якої документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Згідно із пунктом 79.2 статті 79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Крім того, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу керівника контролюючого органу та за наявності підстав для її проведення; у свою чергу можливість для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України та прийняття відповідного наказу виникає виключно за наявності двох умов: 1) виявлення фактів, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства; 2) не надання платником пояснень та їх документального підтвердження на запит контролюючого органу протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проте, відповідачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження виявлення фактів, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства.

Крім цього, матеріали справи не містять доказів звернення до позивача із запитом про надання інформації, пояснень та документів на їх підтвердження стосовно предмету перевірки.

Відповідно до пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу направлено наказ та повідомлення про перевірку 21 лютого 2020 року, які повернулись 21 березня 2020 року до ГУ ДПС із відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання".

Тобто, датою вручення позивачу оскаржуваного наказу та повідомлення є 21 березня 2020 року.

У свою чергу, акт перевірки складено відповідачем 17 березня 2020 року, тобто, станом на дату його складення позивач не був повідомлений належним чином про дату початку та місце проведення перевірки, чим порушено право позивача бути присутнім під час проведення перевірки, на надання відповідних пояснень та документів.

За вказаних обставин суд вважає, що контролюючим органом не дотримано вимоги пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України в частині вручення позивачу у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

В свою чергу, невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, а саме - компетенції у податкового органу на прийняття акту індивідуальної дії (податкового повідомлення-рішення).

Наведене правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду України у постанові від 27 січня 2015 року (справа №21-425а14), а також Верховного Суду у постановах від 06 лютого 2018 року (справа №802/1241/17-а) та від 21 лютого 2018 року (справа №821/371/17).

Нормами Податкового кодексу України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою для винесення наказу про проведення перевірки. Невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 16 лютого 2016 року (справа №826/12651/14) та у постанові Верховного Суду від 17 березня 2018 року (справа №1570/7146/12).

Тобто у разі визнання перевірки незаконною така перевірка відсутня як юридичний факт, що виключає наявність у податкового органу компетенції на прийняття акта індивідуальної дії (рішення, вимоги, податкового повідомлення-рішення). У такому випадку висновки акта перевірки, визнаної протиправною, не повинні оцінюватися судом. Податкові повідомлення-рішення, рішення, вимога як акти індивідуальної дії, є протиправними та підлягають скасуванню в силу незаконності податкової перевірки та відсутності правових наслідків такої.

Такої позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 17 січня 2018 року провадження №К/9901/1895/18 по справі №1570/7146/12 (ЄДРСРУ №71692623), від 16 січня 2018 року у справі №2а/1570/4582/11, провадження №К/9901/924/18 (ЄДРСРУ №71630461).

З урахуванням відсутності в матеріалах справи доказів того, що відповідачем виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, а також враховуючи порушення відповідачем строку повідомлення про перевірку та складання акту перевірки, суд приходить до висновку, що ГУ ДПС не мало підстав для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

Враховуючи викладене, вчинені дії по проведенню перевірки суперечать приписам Податкового кодексу України, а тому є протиправними.

Суд зазначає, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій податковим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України. Результати перевірки, отримані внаслідок неправомірних дій органу, у будь-якому випадку, не можуть бути підставою для збільшення суми грошового зобов`язання та застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року, провадження №К/9901/881/18 по справі №805/13237/13-а (ЄДРСР №71630430).

При вирішенні спору суд також враховує, що у межах проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, щодо якої норми Податкового кодексу України не передбачають процедури та порядку допуску посадових осіб контролюючого органу, позивач був позбавлений можливості висловити свою незгоду із правомірністю призначення щодо нього податкової перевірки до моменту її проведення шляхом не допуску до перевірки.

Крім того, на переконання суду, встановлення обставин невідповідності наказу на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки нормам Податкового кодексу України є безумною підставою для його скасування, незалежно від того, чи реалізовано положення такого наказу на момент вирішення спору, чи ні.

При цьому, право на судовий захист пов`язане із самою протиправністю оскаржуваного рішення та дій не ставиться в залежність від наслідків реалізації таких рішень або дій, що відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 24 січня 2006 року у справі за позовом АКБ "Мрія" до ДПІ у м. Вінниці про визнання неправомірною позапланової комплексної перевірки.

Отже, відсутність доказів про своєчасне отримання позивачем копії наказу про призначення невиїзної документальної перевірки та інформації про дату початку та місце проведення перевірки свідчить про неправомірність дій податкового органу щодо проведення перевірки.

В свою чергу, неправомірність дій податкового органу щодо проведення перевірки свідчить про неналежність та недопустимість такого доказу як акт перевірки, оскільки податковий орган не мав права, не у спосіб і порядку передбаченому чинним законодавством , проводити перевірку, та, відповідно, складати акт перевірки.

З урахуванням викладеного, акт перевірки не може бути використаний для прийняття будь яких рішень на його підставі, оскільки податкова інформація зібрана з порушенням норм чинного законодавства та прав платника податків (зокрема права на присутність під час проведення перевірок та надання пояснень з питань, що виникають під час таких перевірок).

Таким чином, проведена відповідачем перевірка позивача, за результатами якої складено акт від 19 лютого 2020 року № 1915 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків ФОП ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 та статті 79 Податкового кодексу України наказано провести документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з 05 березня 2020 року по дату завершення перевірки тривалістю 5 робочих днів з метою здійснення контролю за дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 10 січня 2017 року по 05 серпня 2018 року, дотримання вимог обліку та збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 10 січня 2017 року по 31 грудня 2018 року», не створює правових наслідків, зокрема у вигляді прийняття оскаржуваних рішень, вимоги та податкових повідомлень-рішень.

При цьому, доводи відповідача щодо виявлених під час перевірки порушень не спростовують факту незаконності проведення перевірки позивача, а тому підстави для надання їм правової оцінки відсутні. Аналогічна позиція щодо відсутності підстав оцінювати висновки незаконної перевірки викладена у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року №К/9901/1970/17.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваних рішень, прийнятих за наслідками незаконних дій, та необхідність їх скасування. При цьому, із необхідністю зобов`язання ГУ ДПС у місті Києві відкоригувати дані інтегрованої картки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 шляхом виключення пені розміром 2504,86 грн по військовому збору, нараховану за період з 05 травня 2020 року по 17 березня 2020 року та пені розміром 30 058,28 грн по податку на доходи фізичних осіб, нараховану за період з 05 травня 2020 року по 17 березня 2020 року, оскільки такі коригування здійснені на підставі висновків акту перевірки від 19 лютого 2020 року № 1915 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків ФОП ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 та статті 79 Податкового кодексу України наказано провести документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з 05 березня 2020 року по дату завершення перевірки тривалістю 5 робочих днів з метою здійснення контролю за дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 10 січня 2017 року по 05 серпня 2018 року.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних дій, наказу, податкових повідомлень-рішень, рішень та вимоги з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача належить присудити понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4999,15 грн рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу про сплату боргу № Ф-187 від 05 травня 2020 року на суму 123 681,38 грн.

3. Скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 05 травня 2020 року на суму 30 532,91 грн.

4. Скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № від 05 травня 2020 року на суму 340,00 грн.

5. Скасувати податкове повідомлення - рішення від 05 травня 2020 року № на суму 510,00 грн;

6. Скасувати податкове повідомлення - рішення від 05 травня 2020 року № на суму 8265,29 грн та штрафних 2066,32 грн.

7. Скасувати податкове повідомлення - рішення від 05 травня 2020 року № на суму податкового зобов`язання 99 183,46 грн та штрафних санкцій 24 795,87 грн.

8. Скасувати податкове повідомлення - рішення від 05 травня 2020 року № на суму 340,00 грн.

9. Визнати протиправним дії Головного управління Державної податкової служби у м. Києві щодо нарахування в інтегрованій картці фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 пені по військовому збору, нараховану за період з 05 травня 2020 року по 17 березня 2020 року у розмірі 2504,86 грн та пені по податку на доходи фізичних осіб, нараховану за період з 05 травня 2020 року по 17 березня 2020 року розмірі 30058,28 грн.

10. Зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у місті Києві відкоригувати дані інтегрованої картки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 шляхом виключення пені розміром 2504,86 грн по військовому збору, нараховану за період з 05 травня 2020 року по 17 березня 2020 року та пені розміром 30 058,28 грн по податку на доходи фізичних осіб, нараховану за період з 05 травня 2020 року по 17 березня 2020 року.

11. Стягнути на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 4999 (чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 15 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення суду, відповідно до частин першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова