Справа № 640/24492/19
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и л а:

Позивач звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області, в якому просила суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №7-0615 від 01.06.2018.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняте нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що виходячи з порівняльного аналізу тексту типового договору землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №220 від 03.03.2004 та попереднього договору оренди землі, укладеного між позивачем та Новоград-Волинською міською радою, тексти даних договорів є ідентичними, відтак, договір оренди земельної ділянки від 27.02.201 №17, укладений між позивачем та Новоград-Волинською міською радою, був зареєстрований Новоград-Волинською міською радою із визначенням істотних умов договору.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що оскільки земельна ділянка по факту позивачу в користування не передавалась, починаючи з 16.02.2012 та станом на час прийняття оскаржуваних рішень основний договір оренди земельної ділянки між позивачем та Новоград-Волинською міською радою Житомирської області не було укладено, тому відсутні законні підстави для визначення позивачу податкового зобов`язання згідно з податковим повідомленням-рішенням відповідача №7-0615 від 01.06.2018.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.06.2018 відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №7-0615, яким позивачу визначено загальну суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2018 рік у розмірі 122474,38 грн (а.с.11).

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернулась до суду із відповідним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що оскільки земельна ділянка по факту позивачу в користування не передавалась, починаючи з 16.02.2012 та станом на час прийняття оскаржуваних рішень основний договір оренди земельної ділянки між позивачем та Новоград-Волинською міською радою Житомирської області не було укладено, тому відсутні законні підстави для прийняття податкового повідомлення-рішення відповідача №7-0615 від 01.06.2018.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

У відповідності до п.15.1 ст.15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з п.288.1 ст.288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п.288.2-288.4 наведеної статті платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Згідно зі ст.287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Пунктом 287.4 ст.287 ПК України передбачено, що податкове зобов`язання з плати за землю, визначене у податковій декларації, у тому числі за нововідведені земельні ділянки, сплачується власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Положеннями п.37.3 ст.37 ПК України передбачено, що підставами для припинення податкового обов`язку, крім його виконання, є: ліквідація юридичної особи; смерть фізичної особи, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою; втрата особою ознак платника податку, які визначені цим Кодексом; скасування податкового обов`язку у передбачений законодавством спосіб.

Таким чином, нормами податкового законодавства, яке регулює спірні правовідносини передбачено виключний перелік підстав, за наявності яких припиняється виконання податкового обов`язку, та до таких віднесено втрата особою ознак платника податку.

За правилами статей 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з частиною другою статті 16 Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Частинами першою, другою статті 21 цього Закону встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Положеннями пунктів 288.1-288.3 статті 288 ПК України передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

З аналізу зазначених положень законодавства вбачається, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності сплачується орендарем з дня виникнення права користування земельною ділянкою.

На підставі наявних у справі доказів судом встановлено, що 27.02.2012 між Новоград-Волинською міською радою Житомирської області в особі міського голови ОСОБА_2 (Орендодавець) та ОСОБА_1 (Орендар) було укладено попередній договір оренди землі загальною площею 2.0 га № 17 (далі - Попередній Договір) що діє до оформлення технічної документації на земельну ділянку, укладання та реєстрації основного договору оренди, який набрав чинності після підписання його сторонами та його реєстрації, згідно пункту 44 Попереднього Договору (а.с.36-38).

Відповідно до умов попереднього договору Орендодавець надає, Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку по АДРЕСА_1 на підставі рішення міської ради від 16.02.2012 №223, яка знаходиться в м. Новоград-Волинському.

Згідно пункту 20 вказаного договору, передача земельної ділянки орендарю здійснюється у тижневий строк після реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі.

Відповідно до ч.4, 5 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Так, рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06.04.2017 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Новоград-Волинської міської ради Житомирської області про визнання попереднього договору оренди земельної ділянки недійсним - відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 03.07.2017 рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06.04.2017 скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним попередній договір оренди землі від 27.02.2012, укладений між Новоград-Волинською міською радою Житомирської області та ОСОБА_1 , зареєстрований в Книзі обліку земель Новоград-Волинської міської ради Житомирської області від 27.02.2012 №17.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що оспорюваний договір укладено з порушенням вимог статті 123 Земельного кодексу України, статей 1, 20 Закону України «Про землеустрій», статей 15, 17 Закону України «Про оренду землі», статті 13 Закону України «Про оцінку землі», оскільки документація із землеустрою на спірну земельну ділянку не розроблялась, кадастровий номер не присвоювався, що, в свою чергу, не дає можливості визначити цільове призначення спірної земельної ділянки, встановити дійсну нормативно-грошову оцінку зазначеної земельної ділянки, а також у договорі відсутні істотні умови договору та сам факт передачі земельної ділянки в оренду. Крім того, апеляційний суд зазначив, що несформовані земельні ділянки не можуть виступати об`єктом цивільних прав, зокрема бути предметом відповідних договорів (статті 79-1 Земельного кодексу України).

Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.09.2019 касаційну скаргу Новоград-Волинської міської ради Житомирської області задоволено. Рішення апеляційного суду Житомирської області від 03.07.2017 скасовано, рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06.04.2017 залишено в силі.

У вказаному судовому рішенні зазначено, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження порушення прав позивача оспорюваним попереднім договором оренди земельної ділянки. Крім того, позивач не оскаржує рішення на підставі якого було укладено вказаний попередній договір. Також судом зазначено, що ОСОБА_1 не вчинила жодних дій спрямованих на укладання основного договору, а з 2012 року користується наданою їй земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , площею 1,7824 га, для обслуговування нежитлових приміщень, що перебувають у її власності.

Колегія суддів враховує, що неправомірність дій податкового органу щодо нарахування позивачу орендної плати щодо земельної ділянки загальною площею 2.0 га за договором оренди землі №17 та прийняття з вказаного приводу податкового повідомлення - рішення вже неодноразово була предметом дослідження у судових справах.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2018 року у справі № 826/7517/17 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 17.06.2015 № 50156-17 та від 16.06.2016 № 33131-1301 Новоград-Волинської ДПІ ГУ ДФС у Житомирській області, яке набрало законної сили 22.01.2019.

За висновками вказаного рішення вбачається, що попередній договір оренди землі №17 укладався виключно на підставі рішення міської ради від 16.02.2012 року № 223, яким передбачено лише надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її в оренду та рекомендувати укласти основний договір оренди у відповідності до вимог Положення про оренду земельних ділянок у м. Новоград-Волинському та Порядку встановлення розмірів орендної плати на земельні ділянки з фізичною особою ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 орієнтовною площею 2,0 га для обслуговування нежитлових приміщень. Вказане свідчить про те, що станом на 16.02.2012 року Новоград-Волинською міською радою Житомирської області не приймалося жодного належного рішення про передачу спірної земельної ділянки в оренду позивачу із визначенням умов оренди. Крім того, статтею 15 Закону України «Про оренду землі» визначено істотні умови договору оренди землі, зокрема: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки), строк дії договору оренди. В попередньому договорі сторонами не вказано кадастровий номер земельної ділянки, яка передавалась в оренду, а також не конкретизовано строк дії договору оренди згідно положень ч. 1 ст. 252 ЦК України. Також ч. 1 ст. 13 Закону України «Про оцінку землі» визначено випадки обов`язкового проведення грошової оцінки земельних ділянок. Зокрема, нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі: визначення розміру земельного податку, визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Стаття 17 Закону України «Про оренду землі» передбачає, що передача об`єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строк та на умовах, що визначені в договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. В даному випадку, акту приймання-передачі земельної ділянки між сторонами не складалося, земельна ділянка позивачу по факту не передавалася, межі земельної ділянки не визначалися. Оскільки документація із землеустрою на спірну земельну ділянку не розроблялась, кадастровий номер не присвоювався, що, в свою чергу, не дає можливості підтвердити цільове призначення спірної земельної ділянки, встановити дійсну нормативно-грошову оцінку зазначеної земельної ділянки, а також у даному договорі відсутні істотні умови договору та сам факт передачі земельної ділянки в оренду згідно акту-приймання передачі, то земельна ділянка фактично не передана в оренду і не може виступати об`єктом оподаткування земельним податком чи орендною платою.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, всупереч ч.2 ст.77 КАС України, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не було надано жодних доказів, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки проводилась та існує відповідний документ на її підтвердження, або складався акт прийому-передачі земельної ділянки.

Таким чином, не можна вважати доведеною обставину щодо передачі позивачу відповідної земельної ділянки в оренду.

Вірним є висновок суду першої інстанції із посиланнями на правові позиції Верховного Суду викладені у справі №803/3798/16 в постанові від 28.08.2018 та у справі №120/4362/18-а в постанові від 13.09.2019, що оскільки документація із землеустрою на спірну земельну ділянку не розроблялась, кадастровий номер не присвоювався, що, в свою чергу, не дає можливості підтвердити цільове призначення спірної земельної ділянки та встановити дійсну нормативно-грошову оцінку зазначеної земельної ділянки.

При цьому, у договорі оренди землі №17 відсутні істотні умови договору та сам факт передачі земельної ділянки в оренду згідно акту-приймання передачі, відтак, земельна ділянка фактично не передана в оренду не може виступати об`єктом оподаткування земельним податком чи орендною платою.

З матеріалів справи не вбачається, що позивач укладала договір оренди земельної ділянки державної і комунальної власності за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України від 03 березня 2004 року № 220 з Новоград-Волинською міською радою. Зворотного апелянтом не доведено.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що у випадку відсутності відповідних правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності чи право користування земельною ділянкою, така земельна ділянка не може виступати об`єктом оподаткування земельного податку чи податку з орендної плати, без здійснення грошової оцінки не можливо здійснити розрахунок орендної плати, а отже заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №7-0615 від 01 червня 2018 року.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду

Текст постанови виготовлено 24 грудня 2020 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма