Справа № 640/17140/20
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2020-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ключковича В.Ю.,

суддів Парінова А.Б.,

Беспалова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс" на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2020 року (суддя Головань О.В.) у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс" до Фонду державного майна України, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях, треті особи: державне підприємство "Спецагро", Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Технополіс" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Фонду державного майна України, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях, треті особи: державне підприємство "Спецагро", Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, в якій просить:

- визнати відмову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях у включенні групи інвентарних об`єктів (комплекс будівель та споруд) за адресою: м. Житомир, Вересівський шлях, 15, що перебуває на балансі ДП "Спецагро" до переліку об`єктів великої або малої приватизації, що підлягають приватизації незаконною;

- зобов`язати Фонд державного майна України підготувати проект акту Кабінету Міністрів України щодо включення групи інвентарних об`єктів (комплекс будівель та споруд) за адресою: Житомир, Вересівський шлях, 15, що перебуває на балансі ДП "Спецагро" до переліку об`єктів приватизації, що підлягають приватизації та подати його Кабінету Міністрів України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2020 року заяву представника відповідача задоволено; провадження у справі закрито; роз`яснено позивачеві, що розгляд справи віднесено до господарської юрисдикції.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, товариство з обмеженою відповідальністю "Технополіс" подало апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2020 року, та прийняти нове рішення, яким визнати бездіяльність Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях протиправно, а відмову у включенні групи інвентарних об`єктів (комплекс будівель та споруд) за адресою: м. Житомир, Вересівський шлях, 15, що перебуває на балансі ДП "Спецагро" до переліку об`єктів, що підлягають приватизації - незаконною

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що навів у позовній заяві чіткі свідчення бездіяльності конкретних оранів державної влади та просив визнати відмову Регіонального відділення ФДМУ незаконною зі способом усунення порушень чинного законодавства в галузі приватизації державного майна.

21.12.2020 до суду апеляційної інстанції від державного підприємства "Спецагро" надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому третя особа просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2020 року - без змін, оскільки суб`єкт приватизації, який звернувся до суду з позовом про оскарження рішення відповідача, при знятого ним як органом уповноваженим управляти державним майном, яке стосується відмови у наданні згоди на приватизацію об`єкта державної власності, що означає те, що переданий позивачем на вирішення суду сіпр є спором щодо приватизації державного майна, який повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

23.12.2020 до суду апеляційної інстанції від товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс"»надійшли письмові пояснення.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб місцевих органів виконавчої влади, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України та статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку адміністративного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами підпунктів 1, 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Аналіз наведених вище норм процесуального закону дає підстави для висновку, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права та охоронювані законом інтереси рішеннями, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, проте, ці рішення, дії чи бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

В силу пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з, у тому числі, іншим суб`єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі, на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних (публічно-владних) управлінських функцій.

Викладене, на переконання колегії суддів, підтверджує відсутність в адміністративних судів правових підстав для вирішення питань про право цивільне у межах оскарження таких дій, рішень чи бездіяльності.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість, однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

З огляду на викладене, не можна вважати публічно-правовим спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права - фізичною особою чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи.

Матеріали справи свідчать, що між Фондом державного майна України (як орендодавцем) та ТОВ «Технополіс» (як орендарем) укладено договір оренди від 06.09.2019 №2055 групи інвентарних об`єктів (комплекс будівель та споруд) за адресою: м. Житомир, Вересівський шлях, 15, що перебуває на балансі ДП «Спецагро».

25.05.2020 ТОВ «Технополіс» звернулося до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях з заявою про включення до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації, об`єкта державної власності окремого майна - групи інвентарних об`єктів що перебуває на балансі ДП «Спецагро» за адресою: м. Житомир, Вересівський шлях, 15.

19.06.2020 листом №11-13-869 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях повідомило ТОВ «Технополіс`про недоцільність включення до переліку об`єктів, що підлягають приватизації.

Положеннями частини 1 статті 1 Закону України "Про Фонд державного майна України" від 09 грудня 2011 року № 4107-VI передбачено, що Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про Фонд державного майна України», Фонд державного майна України: у сфері своєї діяльності, зокрема, здійснює повноваження власника державного майна у процесі приватизації та контролює діяльність підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління; здійснює продаж державного майна в процесі його приватизації; підписує акти приймання-передачі державного майна, у тому числі акцій (часток, паїв), у процесі утворення господарських товариств; приймає рішення про приватизацію; здійснює контроль за виконанням умов договорів купівлі-продажу державного майна.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що Фонд державного майна України має не тільки владні управлінські функції, а й такі, що не містять владної складової та спрямовані на організаційні та майнові відносини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом до Фонду державного майна України, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях про визнання відмови Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях у включенні групи інвентарних об`єктів (комплекс будівель та споруд) за адресою: м. Житомир, Вересівський шлях, 15, що перебуває на балансі ДП "Спецагро" до переліку об`єктів великої або малої приватизації, що підлягають приватизації незаконно та зобов`язання Фонд державного майна України підготувати проект акту Кабінету Міністрів України щодо включення групи інвентарних об`єктів (комплекс будівель та споруд) за адресою: Житомир, Вересівський шлях, 15, що перебуває на балансі ДП "Спецагро" до переліку об`єктів приватизації, що підлягають приватизації та подати його Кабінету Міністрів України.

Отже, вказаний позов пов`язаний із приватизацією об`єкта державної власності - комплексу будівель та споруд за адресою: м. Житомир, Вересівський шлях, 15, що перебуває на балансі ДП "Спецагро".

Приписами частин 1-2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами п. 2 ч.1 ст. 20 Господарського процеуьного кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, за наслідками дослідження матеріалів даної справи, з урахуванням суб`єктного складу сторін, предмету, та підстав позову, а також правових норм, якими регулюються спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про необхідність закриття провадження у даній справі, з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки, справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки цей спір не є публічно-правовим, а в силу наведених приписів п. 2 ч. 1 ст. 20 ГПК України має вирішуватися за правилами господарського судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.01.2019 у справі № 805/2495/17-а.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс" залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

А.Б. Парінов