Справа № 360/568/20
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

17 грудня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/568/20

Луганський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Смішливої Т.В.,

за участю

секретаря судового засідання - Чепурової К.В.

представника позивача не з`явився,

представника відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом адвоката Сириці Івана Олександровича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

05.02.2020 до Луганського окружного адміністративного суду звернувся адвокат Сириця Іван Олександрович (далі представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі відповідач, ГУНП в Луганській області) в якому з урахуванням уточненого позову просить суд:

- визнати дії ГУНП в Луганській області, які полягають у винесенні наказів від 07.10.2019 № 2636 «Про покарання працівника ізолятора тимчасового тримання № 2 ГУНП в Луганській області», а саме про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції; від 21.10.2019 № 999 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за ст. 77 ч.1 п. 6 у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, протиправними;

- визнати протиправними (незаконними) та скасувати накази ГУНП в Луганській області від 07.10.2019 № 2636 «Про покарання працівника ізолятора тимчасового тримання № 2 ГУНП в Луганській області», а саме про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції; від 21.10.2019 № 999 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за ст. 77 ч.1 п.6 у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби;

- поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді помічника чергового ізолятора тимчасового тримання № 2 ГУНП в Луганській області;

- зобов`язати ГУНП в Луганській області та керівника ОСОБА_2 зберігати за позивачем вказане робоче місце і середній заробіток на час виконання громадського обов`язку;

- стягнути з ГУНП в Луганській області на користь позивача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу (з відрахуванням прибуткового податку і інших обов`язкових платежів);

- допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу (з відрахуванням прибуткового податку і інших обов`язкових платежів).

В обґрунтування позову зазначено, що позивач з 14.12.2012 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, 07.11.2015 прийнятий на службу до ГУНП в Луганській області. Під час проходження служби в органах поліції на посаді помічника чергового ізолятора тимчасового тримання № 2 ГУНП в Луганській області виявив бажання вступити на військову службу за контрактом, і з цією метою у липні 2019 року у вихідний день звернувся до військового комісара Рубіжансько Кремінського ОМВК Луганської області, яким 29.07.2019 позивачеві видано припис від 27.07.2019 № 2/793.

На виконання Директиви Генерального штабу ЗСУ «Про організацію комплектування Збройних сил України військовослужбовцями за контрактом у 2019 році» 29.07.2019 позивача направлено на військову службу за контрактом в ЗСУ до 184 навчального центру військової частини НОМЕР_1 смт Старичі Львівська область.

В цей же день військовий комісар Рубіжансько Кремінського ОМВК Луганської області Лазаренко надіслав за вих. № 2/801 письмове повідомлення про вказану обставину т.в.о. начальника ІТТ № 2 ГУНП в Луганській області капітану поліції ОСОБА_3 , де позивач проходив службу в органах поліції.

02.08.2019 на підставі наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_4 № 176-ос позивача призвано у ЗСУ на військову службу за контрактом строком на три роки з 02.08.2019 по 01.08.2022 на посаду водія автомобільного відділення підвозу боєприпасів взводу матеріального забезпечення танкового батальйону, та 02.08.2020 укладено контракт про проходження військової служби строком на три роки.

В період проходження військової служби за контрактом в січні 2020 року позивач звернувся до ГУНП в Луганській області для з`ясування причини невиплати заробітної плати, і 09.01.2020 отримав трудову книжку з записом про звільнення з органів поліції та витяг з наказу начальника ОСОБА_5 від 21.10.2019 № 999 о/с по особовому складу, в якому зазначено відповідно до ЗУ «Про національну поліцію» звільнити зі служби в поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , помічника чергового ізолятора тимчасового тримання № 2 ГУНП в Луганській області, за ст. 77 ч.1 п. 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) з 22.10.2019, з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні 07 років 10 місяців 03 дні, у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) 07 років 10 місяців 21 день, з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 24 діб, встановивши відсоток премії за жовтень 2019 року 0%. Підстава: наказ ГУНП в Луганській області від 07.10.2019 № 2636.

Позивач вважає накази від 21.10.2019 № 999 о/с та від 07.10.2019 № 2636 протиправними. Так, за твердженням позивача, наказ від 07.10.2019 № 2636 містить недостовірні дані про те, що позивач здійснив невихід на службу без поважних причин з 30.07.2019 по теперішній час, оскільки з 29.07.2019 позивач перебуває на військовій службі за контрактом. В цьому наказі не конкретизовано, які саме обов`язки, передбачені п.1, 2 ч.1 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію», статтею 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції (далі ДС НП) порушено позивачем. Вступ на військову службу не є дисциплінарним проступком в розумінні статті 12 Дисциплінарного статуту, тому застосування дисциплінарного стягнення є незаконним.

В порушення вимог статей 14, 15 ДС НП позивач не отримував для ознайомлення наказ начальника ГУНП в Луганській області про призначення службового розслідування, рекомендованого листа про виклик до дисциплінарної комісії для участі в засіданні комісії, рішення у формі висновку дисциплінарної комісії за результатами проведеного службового розслідування.

В порушення статті 18 ДС НП при проведенні службового розслідування грубо порушено право на захист, а саме: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії; подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; користуватися правничою допомогою. За місцем фактичного перебування в військовій частині, рекомендований лист з викликом до дисциплінарної комісії для надання пояснень не надходив.

В порушення вимог статті 22 ДС НП на адресу позивача не надходив витяг з наказу про застосування та виконання дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, тому позивач був позбавлений права своєчасно оскаржити застосоване стягнення. Не вважаються дисциплінарними стягненнями і не враховуються при звільненні дисциплінарні стягнення, які не були своєчасно доведені до працівника, а оголошені йому тільки разом з наказом про звільнення.

Щодо перебування на військовій службі в ЗСУ за контрактом позивач, з посиланням на вимоги частини першої та третьої статті 21, пункту 3 частини першої статті 36, статті 119 КЗпП України, статті 65 Конституції України, частини другої статті 39, пункту 10 Прикінцевих положень Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», зазначив, що звільнення з поліції проведено з порушенням вимог статті 119 КЗпП України, тому відповідно до положень статті 235 КЗпП України позивач, який виконує свій громадський обов`язок по захисту Вітчизни, підлягає поновленню на роботі зі стягненням з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Представник відповідача позов не визнав, про що 12.03.2020 через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) надав відзив на позовну заяву (том 1 арк. спр. 65-77).

В обґрунтування відзиву, зазначено наступне.

Військова служба, як і служба в поліції, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності у відповідності до норм Конституції України, направленій на захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» для забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях: Генеральним штабом Збройних Сил України за погодженням з відповідними керівниками залучаються та використовуються сили і засоби (особовий склад та спеціалісти окремих підрозділів, військових частин, зброя, бойова техніка, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку та телекомунікацій, інші матеріально технічні засоби), Національної поліції України. Частиною шостою статті 59 Закону передбачено, що поліцейські, у тому числі слухачі та курсанти вищих навчальних закладів із специфічними умовами, які здійснюють підготовку поліцейських, та які перебувають на військовому обліку військовозобов`язаних, на час служби в поліції знімаються з такого обліку і перебувають у кадрах в поліції.

Відповідно до статті 66 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський не може під час проходження служби займатися іншою оплачуваною діяльністю, крім науково педагогічної, наукової або творчої.

Таким чином, за твердженням представника відповідача, вимоги позивача, які обґрунтовані ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та ч. 3, 4 ст. 119 КЗпП України, суперечать нормам Конституції України і нормам спеціального законодавства.

Щодо тверджень позивача про відсутність в його діях дисциплінарного проступку, представник відповідача зазначив, що позивачем взагалі не оскаржується порядок призначення, проведення та реалізація дисциплінарного стягнення.

Наказом ГУНП в Луганській області від 09.08.2019 № 2043 призначено проведення службового розслідування за фактом можливих порушень службової дисципліни працівником ІТТ № 2 ГУНП в Луганській області старшим сержантом поліції ОСОБА_1 , підставою для видання якого став рапорт від 30.07.2019 т.в.о. начальника ІТТ № 2 ГУНП в Луганській області ОСОБА_3 про те, що 30.07.2019 не вийшов на роботу старший сержант поліції ОСОБА_1 .

Наказом ГУНП в Луганській області від 09.09.2019 № 2634 на підставі рапорту заступника голови дисциплінарної комісії ОСОБА_6 про неможливість отримання пояснень ОСОБА_1 щодо відсутності по місту служби було продовжено термін проведення службового розслідування на 30 календарних днів.

Згідно пояснень від 26.09.2019 ОСОБА_1 , керуючись статтею 63 Конституції України, від будь-яких пояснень відмовився.

07.10.2019 начальником ГУНП в Луганській області Колесником С.П. затверджено висновок про результати службового розслідування щодо можливого порушення службової дисципліни з боку старшого сержанта поліції ОСОБА_1 .

Матеріалами службового розслідування дисциплінарною комісією встановлено порушення позивачем ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.п. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», що виразилося у самоусуненні від виконання посадових обов`язків та тривалого невиходу на службу без поважних причин, несвоєчасного повідомлення керівництва ГУНП в Луганській області про неможливість подальшого проходження служби у поліції та виконання посадових обов`язків.

Зазначені обставини підтверджені актами невиходу на службу ОСОБА_1 та рапортами відповідних посадових осіб, а також іншими документами, отриманими під час проведення службового розслідування.

Відповідно до висновку від 07.10.2019 за результатами службового розслідування вирішено: за порушення ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.п. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», що виразилося у невиході на службу без поважних причин з 30.07.2019 по 07.10.2019 помічника чергового ІТТ № 2 ГУНП в Луганській області, старшого сержанта поліції ОСОБА_1 звільнити зі служби в поліції.

Наказом ГУНП в Луганській області від 07.10.2019 № 2636 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції, і на виконання дисциплінарного стягнення у відповідності до статті 22 ДС НП наказом ГУНП в Луганській області від 21.10.2019 № 999 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 22.10.2019.

08.10.2019 поштовим відправленням 34 на адресу в/ч НОМЕР_2 , де на той час позивач проходив військову службу, спрямовано копію висновку службового розслідування та копію наказу від 07.10.2019 № 2636 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, які 15.10.2019 отримано уповноваженою особою в/ч НОМЕР_2 .

22.10.2019 відповідачем поштовим відправленням 655 на ім`я позивача до в/ч НОМЕР_2 направлено листа № 590/111/50-2019, яким повідомлялося, що ОСОБА_1 звільнено з лав національної поліції та у додатках надано витяг з наказу від 21.10.2019 № 999 о/с. Зазначений лист отримано особою за довіреністю 29.10.2019.

22.10.2019 відповідачем поштовим відправленням 639 на ім`я командира в/ч НОМЕР_2 направлено лист № 592/111/50-2019, яким повідомлялося, що ОСОБА_1 звільнено з лав національної поліції та у додатках надано витяг з наказу від 21.10.2019 № 999 о/с, який отримано особовою за довіреністю 29.10.2019.

22.10.2019 відповідачем поштовим відправленням 663 на ім`я позивача за місцем реєстрації АДРЕСА_1 , направлено листа № 589/111/50-2019, яким повідомлялося, що ОСОБА_1 звільнено з лав національної поліції та у додатках надано витяг з наказу від 21.10.2019 № 999 о/с, який отримано особисто 29.10.2019.

Щодо пропорційності дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції обставинами скоєного проступку відповідач зазначив, що імперативних обмежень щодо встановлення того чи іншого виду дисциплінарної відповідальності нормативно правовими приписами не встановлено, визначення виду дисциплінарного стягнення належить безпосередньо до дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень, який вільний у виборі останнього.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у пункті 42 постанови від 02.05.2019 у справі № 826/18834/15, застосування дисциплінарного стягнення здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень. Тому при визначенні виду дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції позивача відповідач діяв у межах власної дискреції.

На підставі викладеного, з посиланням на норми Закону України «Про Національну поліцію», Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 № 893, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 06.02.2020 позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків (том 1 арк. спр. 21-22).

Ухвалою суду від 13.02.2020 продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви (том 1 арк. спр. 39-40).

Ухвалою суду від 14.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено вирішити питання щодо поновлення строку звернення до суду з даним позовом в ході підготовчого провадження або судового розгляду справи, справу розглядати за правилами загального позовного провадження, витребувано докази від відповідача (том 1 арк. спр. 55-57).

Ухвалою суду від 25.03.2020 зупинено провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 236 КАС України за клопотаннями сторін (том 1 арк. спр. 145).

Ухвалою суду від 23.04.2020 поновлено провадження у справі (том 1 арк. спр. 150).

Ухвалою суду від 07.05.2020 витребувано від військової частини НОМЕР_2 інформацію, підтверджену належними доказами, щодо отримання листа ГУНП в Луганській області (трек-код 134) від 08.10.2019 з копіями висновку службового розслідування та наказу про покарання; листа від 22.10.2019 № 592/111/50-2019 на адресу т.в.о. командира в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_7 з повідомленням про необхідність ознайомлення ОСОБА_1 з наказом про звільнення від 21.10.2019 № 999 о/с, щодо ознайомлення ОСОБА_1 із зазначеними документами (дата ознайомлення, чим підтверджується, у разі нездійснення такого ознайомлення зазначення причин); відкладено підготовче засідання (том 1 арк.спр. 164-165).

Ухвалою суду від 29.05.2020 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, витребувано докази від відділення поштового зв`язку Черкаське Центру поштового зв`язку № 8 м. Новомосковськ Дніпропетровської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта», відділення поштового зв`язку № 1 м. Попасна Луганської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта», військової частини НОМЕР_2 (том 1 арк.спр. 186-187).

Ухвалою суду від 13.07.2020 продовжено строки судового розгляду справи на строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), відкладено судове засідання, повторно витребувано докази від військової частини НОМЕР_2 та відділення поштового зв`язку Черкаське Центру поштового зв`язку № 8 м. Новомосковськ Дніпропетровської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» (том 1 арк. спр. 212-214).

Ухвалою суду від 11.08.2020 прийнято до провадження адміністративну справу; розгляд адміністративної справи по суті розпочато спочатку (том 1 арк. спр. 227-228).

Ухвалою суду від 07.09.2020 зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду в адміністративній справі №813/402/17 (том 1 арк. спр. 242-243).

Ухвалами суду від 17.12.2020 поновлено провадження у справі, у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду через пропуск строку звернення до суду відмовлено; заяву позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду залишено без розгляду (том 2 арк. спр. 1).

Представники сторін у судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, представник позивача просив розглядати справу без їх участі.

Згідно з частиною третьою статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (частина дев`ята статті 205 КАС України).

З огляду на положення статті 205 КАС України, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (том 1 арк. спр. 7-8, 9), згідно із записами у трудовій книжці НОМЕР_4 , виданій 25.06.2009, з 14.12.2012 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, з 07.11.2015 по 22.10.2019 в Національній поліції, зокрема, з 06.06.2017 на посаді помічника чергового ізолятора тимчасового тримання № 2 ГУНП в Луганській області (том 1 арк. спр. 15-16, 110, 134).

17.07.2019 позивач звернувся до військового комісара Рубіжансько - Кремінського ОМВК з заявою (вх. № 4140) про оформлення особової справи у зв`язку з бажанням проходити військову службу за контрактом (том 1 арк. спр. 106).

02.08.2019 між Міністерством оборони України в особі т.в.о. командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_4 та громадянином України ОСОБА_1 , старшим солдатом, водієм автомобільного відділення підвозу боєприпасів взводу матеріального забезпечення танкового батальйону військової частини НОМЕР_2 , укладено Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, на посадах осіб рядового та сержантського складу, строком на 3 роки, з 02.08.2019 (том 1 арк. спр. 12-13).

Згідно із витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 02.08.2019 № 446 старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 , який прибув із Рубіжансько Кремінського ОМВК Луганської області, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 02.08.2019 № 176-рс на посаду водія автомобільного відділення підвозу боєприпасів взводу матеріального забезпечення танкового батальйону, з 02.08.2019 відповідно до Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ уклав контракт строком на 3 (три) роки з 02.08.2019 по 01.08.2022, з 02.08.2019 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення і вважається таким, що з 02.08.2019 прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків (том 1 арк. спр. 14, 105, 107).

30.07.2019 т.в.о. начальника ІТТ № 2 ГУНП в Луганській області капітан поліції Є.М. Зиль звернувся до т.в.о. начальника ГУНП в Луганській області з рапортом вих. № 486/111/50-2019, яким доповів, що 30.07.2019 не вийшов на службу старший сержант поліції ОСОБА_1 30.07.2019 під час телефонної розмови ОСОБА_1 повідомив, що з 30.07.2019 він уклав контракт на проходження служби в ЗСУ, однак будь-яких офіційних документів на підтвердження даного факту не надав. Про своє рішення проходити службу в ЗСУ ОСОБА_1 нікому не повідомив (том 1 арк. спр. 78).

Відповідно до наказу т.в.о. начальника ГУНП в Луганській області В. Радака від 09.08.2019 № 2043 «Про створення дисциплінарної комісії, призначення та проведення службового розслідування» у зв`язку з надходженням рапорту т.в.о. начальника ІТТ ГУНП в Луганській області капітана поліції ОСОБА_3 від 30.07.2019, з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин можливого порушення службової дисципліни, встановлення причин і умов його вчинення, а також наявності вини поліцейського, призначено службове розслідування за фактом можливих порушень службової дисципліни працівником ізолятора тимчасового тримання № 2 ГУНП в Луганській області старшим сержантом поліції ОСОБА_1 , проведення службового розслідування доручено дисциплінарній комісії у складі: голова комісії: заступник начальника ГУНП в Луганській області полковник поліції ОСОБА_8 ; заступник голови: заступник начальника управління начальник відділу комплектування УКЗ ГУНП в Луганській області підполковник поліції Шеховцов О.В.; члени комісії: старший інспектор відділу комплектування УКЗ ГУНП в Луганській області капітан поліції ОСОБА_9 ; інспектор відділу інспекції з особового складу УКЗ ГУНП в Луганській області підполковник поліції Єрмолов К.О.; т.в.о. начальника ізолятора тимчасового тримання № 2 ГУНП в Луганській області капітан поліції ОСОБА_3 ; старший інспектор сектору організації діяльності ізоляторів тимчасового тримання майор поліції Поляков О.О (том 1 арк. спр. 79).

31.07.2019 за вх. № 491/1/111-50-2019 до т.в.о. начальника ІТТ № 2 ГУНП в Луганській області капітана поліції Зиля Д.М. надійшло повідомлення Рубіжансько Кремінського об`єднаного міського військового комісаріату Луганської області від 29.07.2019 № 2/801 про те, що на виконання Директиви Генерального штабу Збройних Сил України «Про організацію комплектування Збройних Сил України військовослужбовцями за контрактом у 2019 році» громадянин ОСОБА_1 , 1991 року народження, направлений на військову службу за контрактом в ЗСУ до 184 навчального центру військової частини НОМЕР_1 смт Старичі Львівська область 29.07.2019 (том 1 арк. спр. 17, 80).

Членами комісії складено Акти невиходу на службу помічника чергового ІТТ № 2 ГУНП в Луганській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 від 30.07.2019 та від 01.08.2019 (том 1 арк. спр. 81, 82).

21.08.2019 ГУНП в Луганській області на підставі рапорту т.в.о. заступника начальника ІТТ № 2 ГУНП в Луганській області капітана поліції ОСОБА_10 від 20.08.2019 (том 1 арк. спр. 86) видано наказ № 2178 «Про призупинення виплати грошового забезпечення» помічнику чергового ІТТ № 2 ГУНП в Луганській області старшому сержанту поліції ОСОБА_1 з 30.07.2019 до завершення службового розслідування (том 1 арк. спр. 84).

22.08.2019 т.в.о. заступника начальника ІТТ № 2 ГУНП в Луганській області капітана поліції ОСОБА_10 на ім`я т.в.о. начальника ІТТ № 2 ГУНП в Луганській області капітана поліції Д. Зиля подано рапорт про те, що у зв`язку з проведенням службового розслідування з метою встановлення детальних обставин щодо фактичного перебування ОСОБА_1 та причин його відсутності, останньому 22.08.2019 був здійснений телефонний дзвінок (на номер НОМЕР_5 ), в телефонній розмові, з його слів, стало відомо, що надати пояснення щодо його відсутності він не може у зв`язку з проходженням служби за контрактом в військовій частині НОМЕР_2 у смт Черкаське Дніпропетровської області. З метою підтвердження або спростування цієї інформації направлено запити від 22.08.2019 № 524, 525 на адресу військової частини (том 1 арк. спр. 87).

22.08.2019 т.в.о. заступника начальника ІТТ № 2 ГУНП в Луганській області направлено помічнику чергового ІТТ № 2 ОСОБА_11 лист за вих. № 525/111/50-2019 на адресу АДРЕСА_1 , щодо надання пояснень з питань, перелік яких додається, у зв`язку з проведенням службового розслідування за фактом невиходу на службу з 30.07.2019 (том 1 арк. спр. 103).

Згідно із рапортом від 23.08.2019 начальника СКЗ Попаснянського ВП ГУНП в Луганській області майора поліції Н. Сапронової на ім`я начальника ГУНП в Луганській області полковника поліції С. Колесника Н. Сапроновою 23.08.2019 о 17.20 були відвідані за адресою АДРЕСА_1 , батьки ОСОБА_1 . Під час відвідування проведена бесіда з батьком ОСОБА_1 ОСОБА_12 , який зазначив, що будь-яких письмових пояснень щодо сина надавати не буде, син тривалий час за даною адресою не мешкає, проживає у м. Рубіжному. Будь-які питання щодо проходження служби в поліції, в тому числі звільнення зі служби, з батьками не обговорював, інформації про точне місцезнаходження ОСОБА_1 у теперішній час, а також щодо факту знаходження або незнаходження свого сина на лікарняному протягом серпня 2019 року не має (том 1 арк.спр. 88).

Також в ході службового розслідування відібрано пояснення:

- (без дати) ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сусідки позивача у АДРЕСА_3 , яка зазначила, що не знає місцезнаходження сусіда та не має його мобільного телефону (том 1 арк.спр. 89);

- від 26.08.2019 ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який пояснив, що 30.07.2019 заступив на добове чергування в якості старшого інспектора чергового ІТТ № 2, під час телефонної розмови з помічником чергового ОСОБА_1 повідомив, що не вийде на службу 30.07.2019, оскільки з 29.07.2019 уклав контракт на проходження військової служби в ЗСУ, та що до ГУНП надійде офіційний лист з військомату з повідомленням про укладення контракту; протягом робочого дня 30.07.2019 ОСОБА_1 до виконання службових обов`язків не приступив (том 1 арк. спр. 90);

- від 26.08.2019 ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який надав пояснення, аналогічні поясненням, наданим ОСОБА_14 (том 1 арк. спр. 91);

- від 26.08.2019 ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який надав пояснення, аналогічні поясненням, наданим ОСОБА_14 (том 1 арк. спр. 92).

Згідно із рапортом т.в.о. заступника начальника ІТТ № 2 ГУНП в Луганській області капітана поліції ОСОБА_10 на ім`я т.в.о. начальника ІТТ № 2 ГУНП в Луганській області капітана поліції Д.Зиля від 30.08.2019, 30.08.2019 о 18 год 44 хв. ОСОБА_11 здійснено телефонний дзвінок на номер НОМЕР_5 , в ході якого ОСОБА_1 заперечував те, що отримував на своє ім`я листи про проведення службового розслідування, за фактом порушенням ним службової дисципліни, однак згідно з відправленнями 211 і 203 листи були отримані. Також з розмови стало відомо, що отриманню військового квитка з архіву УКЗ ГУНП в Луганській області у липні 2019 року посприяла поліцейський ІТТ № 2 ГУНП в Луганській області старший сержант поліції ОСОБА_17 . Щодо надання пояснень з приводу можливого порушення дисципліни з боку ОСОБА_1 конкретної відповіді від останнього не надійшло (том 1 арк. спр. 93).

Листом від 02.09.2019 № 2/899 Рубіжансько Кремінським об`єднаним військовим комісаріатом Луганської області надано начальнику ІТТ № 2 ГУНП в Луганській області відповідь на запит від 27.08.2019 № 532/111/50-2019, в якій зазначено, що ОСОБА_1 дійсно призваний на військову службу за контрактом Рубіжансько-Кремінським ОМВК 29.07.2019 та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . ОСОБА_1 військовозобов`язаний, старший солдат запасу, виявив бажання у добровільному порядку проходити військову службу за контрактом, про що свідчить його заява від 17.07.2019 вх. № 4140. Про направлення ОСОБА_1 на військову службу за контрактом надіслано повідомлення від 29.07.2019 вих. 2/801 за місцем роботи. Надано копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 02.08.2019 № 446, копію заяви ОСОБА_1 про бажання проходити військову службу за контрактом на 1 арк. (том 1 арк. спр. 104, 105, 106).

Рапортом від 08.09.2019 заступник начальника ІТТ № 2 ГУНП в Луганській області капітан поліції А. Мартинов доповів начальнику ІТТ № 2 ГУНП в Луганській області Д. Зилю, що 08.09.2019 о 09 годині 52 хвилини, ОСОБА_18 подзвонив на його мобільний телефон, заперечував отримання листів про проведення службового розслідування за фактом можливого порушення ним службової дисципліни, надавати будь-які пояснення щодо порушення дисципліни відмовився, посилаючись на те, що знаходиться на військовій службі в ЗСУ, та додав, що зможе з`явитися в ГУНП в Луганській області лише за своєю трудовою книжкою, коли буде наказ на його звільнення (том 1 арк. спр. 95).

Про зазначені обставини рапортом від 08.09.2019 начальник ІТТ № 2 ГУНП в Луганській області капітан поліції Д. Зиль доповів начальнику ГУНП в Луганській області полковнику поліції С.Колеснику (том 1 арк. спр. 94).

Листами від 03.09.2019 № 1176 та від 28.08.2019 № 01-21-15 КУ «Попаснянська центральна районна лікарня» та КНКП «Рубіжанська центральна міська лікарня» відповідно повідомили ІТТ № 2 ГУНП в Луганській області, що ОСОБА_18 у період часу з 30.07.2017 по теперішній час за медичною допомогою не звертався, на лікуванні не перебував (том 1 арк. спр. 96 зв.б., 97 зв.б.).

04.09.2019 заступник голови дисциплінарної комісії заступник начальника УКЗ ГУНП в Луганській області підполковник поліції ОСОБА_19 звернувся до заступника начальника ГУНП в Луганській області полковника поліції Костенка В.А. з рапортом про надання дозволу на продовження терміну проведення службового розслідування на 30 календарних днів, у зв`язку з тим, що на даний час відсутнє пояснення ОСОБА_1 і опитати його не довелось можливим, тому закінчення службового розслідування у передбачений Законом України «Про Дисциплінарний статут НПУ» від 15.03.2018 № 2337-VIII, місячний термін є неможливим (том 1 арк. спр. 83).

Згідно із наказом ГУНП в Луганській області від 09.09.2019 № 2364 продовжено термін проведення службового розслідування, призначеного наказом ГУНП в Луганській області від 09.08.2019 № 2043, на 30 календарних днів (том 1 арк. спр. 85).

12.09.2019 за вих. № 559/111/50-2019 заст. начальника ІТТ № 2 ГУНП в Луганській області А.С. Мартиновим направлено помічнику чергового ІТТ № 2 старшому сержанту поліції О. Пономарьову на адресу в/ч НОМЕР_2 смт Черкаське, Новомосковського району, Дніпровської області лист про надання пояснень з питань, перелік яких додається, у зв`язку з проведенням службового розслідування за фактом невиходу на службу з 30.07.2019 (том 1 арк. спр. 102)

17.09.2019 за вх. № 568/111/50-2019 до ГУНП в Луганській області надійшов лист в/ч НОМЕР_2 , яким направлено витяг з наказу командира в/ч НОМЕР_2 (по стройовій частині) про зарахування військовослужбовця військової служби за контрактом старшого солдата ОСОБА_20 від 22.08.2019 № 446 (том 1 арк. спр. 107).

30.09.2019 за вих. № 4285 в/ч НОМЕР_2 направила на адресу ІТТ № 2 ГУНП в Луганській області лист, в якому зазначено, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_18 відмовився заповнювати бланк пояснення, який був надісланий від 12.09.2019, в/ч надсилає його пояснення на окремому аркуші (том 1 арк. спр. 108).

В поясненнях, датованих 26.09.2019, ОСОБА_18 згідно статті 63 Конституції України відмовився від надання пояснень (том 1 арк. спр. 108 зв.б.).

07.10.2019 начальником ГУНП в Луганській області полковником поліції С.Колесником затверджено Висновок про результати службового розслідування щодо можливого порушення службової дисципліни з боку старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , згідно із яким службове розслідування за фактом можливого порушення службової дисципліни старшим сержантом поліції ОСОБА_1 визначено вважати закінченим; за порушення статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.п.1, 2 ч.1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію України», що виразилося у невиході на службу без поважних причин з 30.07.2019 по теперішній час помічника чергового ІТТ № 2 ГУНП в Луганській області, старшого сержанта поліції ОСОБА_1 звільнити зі служби в поліції; за час вимушеного прогулу старшим сержантом поліції ОСОБА_1 , помічником чергового ІТТ № 2 ГУНП в Луганській області, грошове забезпечення не нараховувати (том 1 арк. спр. 127-129).

Висновок про результати службового розслідування вмотивований надходженням рапорту від 30.07.2019 (у висновку 2018 рік) т.в.о. начальника ІТТ № 2 ГУНП в Луганській області капітана поліції ОСОБА_3 про те, що 30.07.2019 помічник чергового ІТТ № 2 ОСОБА_18 не вийшов на службу у зв`язку з підписанням контракту на подальше проходження служби в ЗСУ, про що останній повідомив у телефонній розмові. 31.07.2019 до ІТТ № 2 надійшло офіційне повідомлення з Рубіжансько Кремінського ОМВК (вх. № 491/1/111-50-2019) про те, що 29.07.2019 ОСОБА_18 направлений на військову службу за контрактом в ЗСУ до 184 навчального центру в/ч НОМЕР_1 смт. Старичі Львівської області.

У висновку містяться посилання на пояснення опитаних в ході службового розслідування капітана поліції ОСОБА_14 , капітана поліції ОСОБА_16 , сержанта поліції ОСОБА_15 , колишньої сусідки ОСОБА_13 , на вчинені дії щодо надіслання запитів та повідомлень ОСОБА_11 , командуванню в/ч НОМЕР_2 та військовому комісару Рубіжансько Кремінського ОМВК; відповідь останнього, з якої встановлено, що ОСОБА_18 дійсно проходить службу за контрактом в ЗСУ (витяг з наказу МОУ № 446 від 02.08.2019) в в/ч НОМЕР_2 , що базується в смт Черкаське, Новомосковського району Дніпровської області, на підставі заяви від 17.07.2019; не надання пояснень ОСОБА_1 , та зроблено висновок, що ОСОБА_18 , перебуваючи на службі в ГУНП в Луганській області, заздалегідь не повідомивши свого прямого керівника про наміри змінити місце служби, уклав контракт з ЗСУ, що є грубим порушенням ст. 66 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до наказу ГУНП в Луганській області від 07.10.2019 № 2636 «Про покарання працівника ізолятора тимчасового тримання № 2 ГУНП в Луганській області» за порушення статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.п.1, 2 ч.1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію України», що виразилося у самоусуненні від виконання посадових обов`язків та невиході на службу без поважних причин з 30.07.2019 по теперішній час, помічника чергового ізолятора тимчасового тримання № 2 ГУНП в Луганській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0122350) звільнити зі служби в поліції; за час вимушеного прогулу старшим сержантом поліції ОСОБА_1 грошове забезпечення не нараховувати (том 1 арк. спр. 35, 131).

Згідно із витягом з наказу ГУНП в Луганській області від 21.10.2019 № 999 о/с «По особовому складу» відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0122350), помічника чергового ізолятора тимчасового тримання № 2 ГУНП в Луганській області за ст. 77 ч. 1 п. 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби), з 22.10.2019, з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні: 07 років 10 місяців 03 дні, у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги): 07 років 10 місяців 21 день, з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 24 діб, встановивши відсоток премії за жовтень 2019 року 0%; підстава: наказ ГУНП в Луганській області від 07.10.2019 № 2636 (том 1 арк. спр. 18, 132).

Листами від 22.10.2019 за вих. номерами 592/111/50-2019 та 590/111/50-2019 начальником ІТТ № 2 ГУНП в Луганській області Д. Зиль на адресу в/ч НОМЕР_2 направлено витяг з наказу від 21.10.2019 № 999 о/с (том 1 арк. спр. 121, 123), які відповідно до трек номера отримані за довіреністю 29.10.2019 (том 1 арк. спр. 122, 124).

Листом від 22.10.2019 за вих. номерами 589/111/50-2019 начальником ІТТ № 2 ГУНП в Луганській області Д. Зиль на адресу батьків позивача в м. Попасна направлено витяг з наказу від 21.10.2019 № 999 о/с (том 1 арк. спр. 125), які відповідно до трек номера отримані особисто 29.10.2019 (том 1 арк. спр. 126), що підтверджено рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (том 1 арк. спр. 117 зв.б.).

Листом від 22.10.2019 за вих. номерами 591/111/50-2019 начальником ІТТ № 2 ГУНП в Луганській області Д. Зиль на адресу реєстрацію позивача в м. Рубіжне направлено витяг з наказу від 21.10.2019 № 999 о/с (том 1 арк. спр. 119), який повернувся за закінченням терміну зберігання (том 1 арк. спр. 120).

16.01.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою, зареєстровану за вхідним номером ІІ-53 про надання матеріалів службового розслідування (том 1 арк. спр. 19).

Згідно із довідкою УКЗ ГУНП в Луганській області від 03.03.2020 № 784/111/19-2020 під час проходження служби в ГУНП в Луганській області ОСОБА_1 до нього були застосовані дисциплінарні стягнення: зауваження, оголошене наказом ГУНП в Луганській області від 04.07.2019 № 1686, дата ознайомлення з наказом 05.07.2019, знято 05.09.2019; звільнення зі служби в поліції, оголошене наказом ГУНП в Луганській області від 07.10.2019 № 2636, дата ознайомлення з наказом 29.10.2019, строк дії 29.10.2022. Заохочувався 1 раз відзнакою Президента України «За участь в АТО» (Указ Президента України від 17.02.2016 № 53/2016) (том 1 арк. спр. 115).

Відповідно до листа Військової частини НОМЕР_2 від 21.05.2020 позивач 12.10.2019 вибув до с. Старичі Львівської області, та відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 12.12.2019 № 560 позивач вибув в район проведення операції об`єднаних вил на території Донецької та Луганської областей 13.12.2019 (том 1 арк. спр. 173), що підтверджено витягами за наказів № 551 від 05.12.2019 та № 560 від 12.12.2019 (том 1 арк. спр. 175, 176).

Згідно з довідкою від 28.02.2020 № 217/111/22-2020 грошове забезпечення позивача за останній календарний місяць служби, складає (за 29 календарних днів): за липень 2019 року 8858,20 грн, а саме посадовий оклад 1777,42 грн, оклад за спеціальне звання 935,48 грн, надбавка за вислугу років 542,58 грн (20%), премія 4772,86 грн, індексація 829,86 (том 1 арк. спр. 133).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частин першої, третьої статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей (частина п`ята статті 17 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.

Водночас, згідно з частиною третьою статті 119 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Таким чином, для правильного вирішення спору по суті необхідно встановити, чи поширюються на позивача гарантії, передбачені частиною третьою статті 119 КЗпП України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Демобілізація комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію мирного часу (стаття 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Водночас порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях врегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, які перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність, встановлюють гарантії військовослужбовцям.

Так, саме Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, він також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, отже є спеціальним у частині регулювання гарантій та пільг для громадян України, які призвані на строкову військову службу.

Положеннями статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ) визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Видами військової служби відповідно до частини шостої статті 2 Закону № 2232-XII є: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Призов громадян України на строкову військову службу регламентовано статтею 15 Закону, яка, зокрема, передбачає таке:

- на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу (частина перша);

- строки проведення призову (призовів) громадян України на строкову військову службу визначаються Указом Президента України. Такий указ публікується в засобах масової інформації не пізніш як за місяць до закінчення року, що передує року призову (призовів) громадян України на строкову військову службу, крім указу про призов (призови) громадян України на строкову військову службу в особливий період, який публікується не пізніш як за місяць до початку проведення призову (призовів) громадян України на строкову військову службу (частина шоста).

Відповідно до приписів частини першої статті 19 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Частиною другою статті 39 Закону № 2232-ХІІ установлено, що громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про освіту».

Рішенням Ради національної безпеки та оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 01.03.2014, яке введене в дію Указом Президента України від 02.03.2014 № 189/2014, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи.

Законом України від 17.03.2014 № 1126-VII затверджено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303, яким глава держави у зв`язку з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки, втручанням Російської Федерації у внутрішні справи України, зростанням соціальної напруги в Автономній Республіці Крим і місті Севастополі постановив про оголошення та проведення часткової мобілізації.

01.04.2014 набрав чинності Закон України від 27.03.2014 № 1169-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації», пунктом 6 частини другої якого статтю 39 Закону № 2232-XII, що регламентує призов на військову службу під час мобілізації, доповнено, зокрема, частиною другою такого змісту:

«2. За громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності».

У подальшому Президентом України ще тричі видавалися укази про часткову мобілізацію, які були затверджені законами України від 06.05.2014 № 1240-VII, 22.07.2014 № 1595-VII, 15.01.2015 № 113-VIII та, крім іншого, встановлювали строки проведення мобілізації (протягом 45 діб у перших двох випадках та 210 діб - в останньому).

Крім того, Указом Президента України від 14.01.2015 № 15 «Про часткову мобілізацію» (пункт 5) Кабінету Міністрів України було доручено, зокрема, перевести національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду в обсягах, що гарантують безперебійне забезпечення потреб Збройних Сил України та інших військових формувань України під час виконання покладених на них завдань, привести визначені галузі, підприємства, установи та організації у ступінь «повна готовність», а пунктом 7 доведено до відома керівників органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності, що згідно зі статтею 39 Закону № 2232-XII, статтею 119 КЗпП за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, закріплені гарантії щодо збереження за ними місця роботи (посади) на термін, що не перевищує одного року.

08.02.2015 Законом України від 15.01.2015 № 116-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» частину другу статті 39 Закону № 2232-XII викладено в такій редакції:

«2. За громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання».

Таким чином, законодавцем запроваджено норми щодо соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду, не лише за призовом під час мобілізації, на особливий період, а й прийнятих на військову службу за контрактом, а також призваних на строкову військову службу у зазначений період.

11.06.2015 набрав чинності Закон України від 14.05.2015 № 433-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду», метою прийняття якого згідно з пояснювальною запискою до нього є посилення соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду. Зазначеним Законом частину другу статті 39 Закону № 2232-XIIвикладено в такій редакції:

«2. Громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про освіту».

01.06.2016 набрав чинності Закон України від 24.12.2015 № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким, зокрема частину третю та четверту статті 119 КЗпП викладено в редакції, яка (і на час виникнення спірних правовідносин у цій справі) передбачала, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Аналіз наведених норм, у редакціях, чинних на час призову та звільнення зі служби позивача, дає підстави для висновку, що громадяни України, призвані на строкову військову службу під час особливого періоду, користувалися передбаченими частиною третьою статті 119 КЗпП гарантіями щодо збереження місця роботи та середньомісячного заробітку.

Суд наголошує, що з періоду оголошення Президентом України часткової мобілізації (17.03.2014) відповідно до положень Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» законодавець пов`язує настання особливого періоду. При цьому, сама мобілізація не вичерпує завдань особливого періоду, а лише розпочинає його дію. Закінчення періоду мобілізації, у свою чергу, не є самостійною підставою для припинення особливого періоду та в проміжках між періодами проведення мобілізації стан особливого періоду не припинявся.

Водночас, Укази Президента України про звільнення в запас військовослужбовців служби за призовом під час мобілізації, на особливий період (12.06.2015 № 328/2015, 25.03.2016 № 11/2016, 24.06.2016 № 271/2016, 26.09.2016 № 411/2016), мали іншу мету - звільнення у запас військовослужбовців за призовом під час попередніх хвиль мобілізації. Тобто, вказані укази не стосуються осіб, що проходять службу за контрактом та не можуть розглядатися як такі, що завершують дію особливого періоду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580) служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Частиною першою статті 18 Закону № 580 визначено, що поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII затверджено Дисциплінарний статус Національної поліції України (далі Статут), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження. Дія цього Статуту поширюється на поліцейських та осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

У відповідності до частин першої та другої статті 14 Статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Позивачем не оскаржується порядок призначення службового розслідування, проте наголошується на порушенні відповідачем вимог статей 15, 18, 22 Статуту в частині не отримання рекомендованого листа про виклик до дисциплінарної комісії для участі в засіданні комісії, рішення у формі висновку дисциплінарної комісії за результатами проведеного службового розслідування; грубого порушення права на захист, а саме надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії; подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; користуватися правничою допомогою; не надходження за місцем фактичного перебування у військовій частині рекомендованого листа з викликом до дисциплінарної комісії для надання пояснень, витягу з наказу про застосування та виконання дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Надаючи оцінку зазначеним доводам позивача про наявність процедурних порушень при проведенні службового розслідування, суд зазначає таке.

У відповідності до частини одинадцятої статті 15 Статуту у разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для участі в засіданні комісії. Виклик надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі. Виклик надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше двох діб для прибуття на засідання дисциплінарної комісії.

Згідно із частинами дванадцятою чотирнадцятою статті 15 Статуту фактом, що підтверджує отримання або неотримання поліцейським виклику, є отримання органом, що проводить службове розслідування, поштового повідомлення про вручення або про відмову від отримання такого виклику чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення. Поліцейський, який з поважних причин не може прибути на засідання дисциплінарної комісії, зобов`язаний не менше ніж за добу до визначеного часу повідомити про це дисциплінарну комісію з наданням підтвердних документів. Якщо поліцейський, викликаний на засідання дисциплінарної комісії у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про причини свого неприбуття, він вважається належним чином повідомленим. У такому разі засідання дисциплінарної комісії проводиться без його участі.

Частинами першою та другою статті 18 Статуту визначено, що під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:

1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються;

2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи;

3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами;

4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування;

5) користуватися правничою допомогою.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень. Факт такої відмови фіксується шляхом складення акта, що підписується членом дисциплінарної комісії, присутнім під час відмови, та іншими особами, присутніми під час відмови (частина третя статті 18 Статуту).

У разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для надання пояснень. Виклик для надання пояснень надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі. Виклик про надання пояснень надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше двох діб для прибуття на засідання дисциплінарної комісії. Фактом, що підтверджує отримання або неотримання поліцейським виклику про надання пояснень, є отримання органом, що проводить службове розслідування, поштового повідомлення про вручення або про відмову від отримання такого виклику чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення. Поліцейський, який з поважних причин не може прибути для надання пояснень, зобов`язаний не менше ніж за добу до визначеного часу повідомити про це дисциплінарну комісію з наданням підтвердних документів. Якщо поліцейський, викликаний для надання пояснень у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про причини свого неприбуття, він вважається таким, що відмовився від надання пояснень (частини шоста десята статті 18 Статуту).

Відповідно до частини п`ятої статті 22 Статуту за відсутності на службі без поважних причин поліцейського, до якого застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади чи звільнення із служби в поліції, таке дисциплінарне стягнення виконується, а витяги з наказів про застосування та виконання дисциплінарного стягнення надсилаються рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі. У такому разі днем ознайомлення поліцейського із зазначеними наказами є дата, зазначена в поштовому повідомленні про вручення їх поліцейському, до якого застосовано дисциплінарне стягнення, або повнолітньому члену сім`ї такого поліцейського.

Згідно із частиною шостою статті 22 Статуту у разі якщо поліцейський, до якого застосовано дисциплінарне стягнення, відмовляється від отримання витягів з наказів про застосування та виконання дисциплінарного стягнення, днем отримання витягів з наказів є день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову в їх отриманні чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Матеріалами справи підтверджується, що в ході службового розслідування з приводу невиходу ОСОБА_1 на службу, терміни якого продовжувалися у зв`язку з відсутністю позивача на службі та неможливістю його опитати, членами дисциплінарної комісії направлялися наступні листи:

- лист від 22.08.2019 № 526/111/50-2019 на адресу в/ч НОМЕР_2 (смт. Черкаське Новомосковського району Дніпровської області) на ім`я ОСОБА_1 з проханням надати пояснення з питань, перелік яких додається; до листа додано копію наказу від 09.08.2019 № 2043, бланк пояснення, форма запитань, на які потрібно відповіді (том 1 арк. спр. 98), який згідно із рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (код 211) вручено 27.08.2019 за довіреністю Ясинській (том 1 арк. спр. 100);

- лист від 12.09.2019 № 559/111/50-2019 на адресу в/ч НОМЕР_2 (смт. Черкаське Новомосковського району Дніпровської області) на ім`я ОСОБА_1 з проханням надати пояснення з питань, перелік яких додається; до листа додано бланк пояснення, форма запитань, на які потрібно відповіді (том 1 арк. спр. 102), який згідно із рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (код 332) вручено 19.09.2019 за довіреністю (том 1 арк. спр. 116 зв.);

- лист від 22.08.2019 № 525/111/50-2019 на ім`я ОСОБА_1 за адресою, зазначеною в особовій справі ( АДРЕСА_1 ) з прохання надати пояснення, доданими копією наказу від 09.08.2019 № 2043, бланком пояснень та формою запитань (том 1 арк. спр. 103), рекомендоване повідомлення 238 повернуто відправнику за закінченням терміну зберігання (том 1 арк. спр. 120);

- 22.10.2019 за № 591/111/50-2019 на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 , направлено витяг з наказу ГУНП в Луганській області від 21.10.2019 № 999 о/с про реалізацію дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби у Національній поліції (том 1 арк. спр. 119); відправлення код 647 дані відсутні;

- 22.10.2019 № 591/111/50-2019 на ім`я тво командира в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_7 (смт. Черкаське, Новомосковського району, Дніпровської області) направлено витяг з наказу ГУНП в Луганській області від 21.10.2019 № 999 о/с для ознайомлення ОСОБА_1 (том 1 арк. спр. 121), відправлення 3639 вручено 29.10.2019 за довіреністю (том 1 арк. спр. 122);

22.10.2019 за № 590/111/50-2019 на адресу в/ч НОМЕР_2 ( АДРЕСА_5 ) на ім`я ОСОБА_1 направлено витяг з наказу ГУНП в Луганській області від 21.10.2019 № 999 о/с (том 1 арк. спр. 123), відправлення 655 вручено 29.10.2019 за довіреністю (том 1 арк. спр. 124);

22.10.2019 за № 589/111/50-2019 на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , направлено витяг з наказу ГУНП в Луганській області від 21.10.2019 № 999 о/с (том 1 арк. спр. 123), відправлення 663 вручено 29.10.2019 особисто (том 1 арк. спр. 126).

Крім того, дисциплінарною комісією вживалися інші заходи щодо встановлення місця перебування ОСОБА_1 , зокрема, отримано відомості від в/ч НОМЕР_2 про проходження ним служби в ЗСУ, відібрано пояснення від батька позивача та сусідки за адресою проживання в м. Рубіжному.

При цьому, 30.09.2019 за вих. № 4285 в/ч НОМЕР_2 направила на адресу ІТТ № 2 ГУНП в Луганській області лист, в якому зазначено, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_18 відмовився заповнювати бланк пояснення, який був надісланий від 12.09.2019, в/ч надсилає його пояснення на окремому аркуші (том 1 арк. спр. 108).

В поясненнях, датованих 26.09.2019, ОСОБА_18 згідно статті 63 Конституції України відмовився від надання пояснень (том 1 арк. спр. 108 зв.б).

Відповідачем вживалися заходи, передбачені статтями 15, 18, 22 Статуту, у відповідності до відміток у рекомендованих поштових відправленнях у розмінні зазначених норм Статуту позивач вважається належним чином повідомленим про хід службового розслідування і про прийняті за його наслідками рішення, і від дисциплінарної комісії не вимагається вжиття якихось додаткових заходів.

Разом з цим, суд зауважує, що відомості, надані в/ч НОМЕР_2 щодо не ознайомлення позивача з наказами у зв`язку з його перебуванням на службі в іншій місцевості, не є предметом доказування у даній справі, проте відповідач отримавши інформацію про місцеперебування позивача, як суб`єкт владних повноважень, обмежився лише надісланням листів з витягом з наказу на адресу реєстрації позивача та адресу перебування його батьків.

Суд вважає, що позивач виконуючи свій обов`язок як військовослужбовець, переміщався між військовими частинами з підстав, які не залежали від волевиявлення самого позивача, а тому у розумінні статті 22 Статуту, на думку суду, був відсутній на службі з поважних причин.

На думку суду, відповідачем вживалися не всі заходи щодо надіслання повідомлень позивачеві за можливими адресами його перебування.

Щодо встановлених в ході службового розслідування обставин вчинення дисциплінарного проступку позивачем та наявності чи відсутності підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції, суд зазначає таке.

За порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (частина перша статті 11 Статуту).

Відповідно до статті 12 Статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони (частини перша та друга статті 13 Статуту).

Частиною третьою статті 13 Статуту визначено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

До дисциплінарної відповідальності позивача притягнуто за порушення статті 1 Статуту, п.п.1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», що виразилося у невиході на службу без поважних причин з 30.07.2019 по теперішній час (дата винесення наказу № 2636 07.10.2019), та звільнено на підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону № 580.

Згідно із частинами першою та другою статті 1 Статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Відповідно до частини третьої статті 1 Статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського:

1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;

2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки;

3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень;

4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону;

5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника;

6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України;

7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини;

8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку;

9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень;

10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів;

11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень;

12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення;

13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції;

14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Згідно із пунктами 1 та 2 частини першої статті 18 Закону № 580 поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580 передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Позивачем у позовній заяві зазначено, що при проходженні служби в поліції він виявив бажання щодо вступу на військову службу за контрактом і з цією метою в липні 2019 року у вихідний день звернувся до військового комісара Рубіжансько Кремінського ОМВК Луганської області, у цей же день 29.07.2019 отримав припис від 27.07.2019 № 2/793.

В матеріалах справи міститься копія заяви ОСОБА_1 від 17.07.2019 на ім`я військового комісара Рубіжансько Кремінського ОМВК з проханням оформити особову справу у зв`язку з бажанням проходити військову службу за контрактом (том 1 арк. спр. 106).

31.07.2019 до ІТТ № 2 ГУНП в Луганській області надійшло повідомлення військового комісара Рубіжансько Кремінського ОМВК про те, що ОСОБА_18 направлений на військову службу за контрактом в ЗСУ до 184 навчального центру в/ч НОМЕР_1 смт Старичі Львівська область 29.07.2019 (том 1 арк. спр. 17).

Суд наголошує, що відповідач, володіючи інформацією, що позивач з 29.07.2019 направлений до смт Старичі Львівської області, під час службового розслідування не взяв до уваги викладені в повідомленні факти.

Проводячи службове розслідування та приймаючи наказ про звільнення позивача з органів Національної поліції не врахував той факт, що позивач перебував на військовій службі, а також той факт що він вибув до військової частини НОМЕР_2 за місцезнаходження смт. Черкаське, Дніпропетровської області 02.08.2019 з м. Рубіжне, Луганської області.

Таким чином, оскільки позивач був призваний на військову службу в період дії особливого періоду, то за ним зберігається місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації відповідно до статті 39 Закону № 2232-XII та статті 119 КЗпП України.

Отже, суд дійшов висновку про протиправність спірних наказів та наявність підстав для їх скасування.

Наведені доводи відповідачем таких висновків суду не спростовують.

Здійснюючи розрахунок грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з такого.

Приписами статті 77 Закону № 580 врегульовано питання звільнення зі служби в поліції.

Виплата грошового забезпечення поліцейських регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції»(далі - Постанова № 988).

Пунктом 2 Постанови № 988 визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Наказом МВС України від 06 квітня 2016 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 29 квітня 2016 року № 669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).

Відповідно до п. 3 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку № 206 передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Пунктом 9 розділу І цього ж Порядку встановлено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Зі змісту Порядку № 206, який є спеціальним для вирішення даних спірних правовідносин та діяв на час звільнення позивача, вбачається, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Згідно з довідкою від 28.02.2020 № 217/111/22-2020 грошове забезпечення позивача за останній календарний місяць служби, складає (за 29 календарних днів): за липень 2019 року 8858,20 грн, а саме посадовий оклад 1777,42 грн, оклад за спеціальне звання 935,48 грн, надбавка за вислугу років 542,58 грн (20%), премія 4772,86 грн, індексація 829,86 (том 1 арк. спр. 133).

Враховуючи, що позивачу за 29 календарних днів липня виплачено 8858,20 грн, розмір середньоденного грошового забезпечення позивача складає 305,46 грн (8858,20 грн/29 календарний день).

День звільнення позивача 22.10.2019 вважається останнім днем служби.

Період нарахування середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні складає з 23.10.2019 по 17.12.2020 та становить 422 календарних дні.

Середнє грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу, яке належить стягнути на користь позивачки, складає 128904,12 грн (305,46 грн х 422 календарних днів).

Відповідно до пункту 171.1 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (підпункт 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України).

Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є відповідно обов`язком роботодавця, а не працівника, то сума середнього грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу визначена судом без утримання такого податку та інших обов`язкових платежів, які повинен утримати та сплатити за працівника роботодавець.

Наказ від 21.08.2019 № 2178 «Про призупинення виплати грошового забезпечення» на період службового розслідування не є предметом оскарження (серпень, вересень, жовтень грошове забезпечення не нараховувалося та не виплачувалося).

Позовну вимогу про визнання дій щодо винесення спірних наказів, суд вважає необґрунтованою, оскільки суд, з`ясувавши, що прийняття спірних наказів передувало діям, визнає протиправними спірні накази, оскільки саме накази, а не дій відповідача створюють відповідні правові наслідки.

У зв`язку з чим у задоволені вказаної позовної вимоги слід відмовити.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача зберігати за позивачем робоче місце і середній заробіток, суд зазначає.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт другий частини першої статті 4 КАС України).

Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду

Згідно з пунктом першим частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження

Виходячи із завдань КАС України, як то захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, судовий захист права може бути здійснений лише за умови наявності порушення для фізичної чи юридичної особи прав (чи інтересів).

Проте, вказана вимога позивача в майбутньому не є захистом порушеного права, а суд не може захистити права та обов`язки позивача на майбутнє.

У межах спірних правовідносин способом судового захисту порушеного права є визнання протиправними спірні накази суб`єкта владних повноважень, поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а тому з урахування мотивів викладених у рішенні у задоволені зазначеної вимоги слід відмовити.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Згідно з пунктами 2, 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 9163,80 грн належить до негайного виконання.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір, а докази понесення ним інших судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Сириці Івана Олександровича в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (ідентифікаційний код 40108845, місцезнаходження: 93406, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Вілєсова, буд. 1) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Луганській області від 07.10.2019 № 2636 «Про покарання працівника ізолятора тимчасового тримання № 2 ГУНП в Луганській області».

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Луганській області від 21.10.2019 № 999 о/с «По особовому складу» в частині звільнення за ст. 77 ч. 1 п. 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , помічника ізолятора тимчасового тримання № 2 Головного управління Національної поліції в Луганській області.

Поновити ОСОБА_1 на посаді помічника ізолятора тимчасового тримання № 2 Головного управління Національної поліції в Луганській області з 23.10.2019.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.10.2019 по 17.12.2020 в сумі 128904,12 грн (сто двадцять вісім тисяч дев`ятсот чотири грн 12 коп.) з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць в сумі 9163,80 грн (дев`ять тисяч сто шістдесят три грн 80 коп.) допустити до негайного виконання.

В іншій частині позову відмовити за необґрунтованістю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 28 грудня 2020 року.

Суддя Т.В. Смішлива