Справа № 560/4694/20
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/4694/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Матущак В.В.

Суддя-доповідач - Мацький Є.М.

24 грудня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О. ,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. 20 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

1.1. визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.03.2019 по 22.07.2020 включно;

1.2. стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , із розрахункового рахунку, з якого здійснюється виплата грошового забезпечення військовослужбовців, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.03.2019 по день фактичного розрахунку 22.07.2020 включно в розмірі 173380,36 грн.

2. В обґрунтування позову вказав, що станом на день звільнення відповідач не провів з ним розрахунків індексації грошового забезпечення за період з 14.04.2016 по 28.02.2018 включно та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій з 2016 по 2019. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.02.2020 по справі №560/4351/19 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 14.04.2016 по 28.02.2018 включно. На виконання рішення суду кошти в розмірі 2951,41 грн. були перераховані на банківський рахунок позивача лише 23.06.2020.

3. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.03.2020 по справі №560/4350/19 зобов`язано Військову частині НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій з 2016 по 2019, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби. На виконання рішення суду кошти в розмірі 20210,90 грн. були перераховані на банківський рахунок позивача лише 22.07.2020.

4. На звернення позивача до Військової частини НОМЕР_1 із проханням виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.03.2019 по 22.07.2020 включно, відповідач відмовив у задоволенні поданої заяви у зв`язку із відсутністю на це законних підстав.

5. Вважаючи такі дії протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх порушених соціальних прав.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

6. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

7. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.03.2019 по 22.07.2020.

8. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.03.2019 по 23.06.2020 в розмірі 3375 (три тисячі триста сімдесят п`ять) грн. 06 коп. - за затримку виплати індексації грошового забезпечення за період з 14.04.2016 по 28.02.2018.

9. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.03.2019 по 22.07.2020 року в розмірі 20359 (двадцять тисяч триста п`ятдесят дев`ять) грн. 25 коп. - за затримку виплати компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2016 по 2019 року.

10. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

11. Військова частина НОМЕР_1 / надалі апелянт 1 /, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

12. Апелянт 1 зазначив, що відсутні підстави стверджувати, що положення статей 116, 117 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом. Відповідач звертає увагу, що звільнення позивача з військової служби відбулося без будь-яких зауважень з боку позивача та спорів щодо суми виплати, у зв`язку з цим, позовні вимоги позивача є необґрунтованими.

13. ОСОБА_1 / надалі апелянт 2 /, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

14. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт 2 вказав на безпідставність застосування судом першої інстанції пропорційності розрахунку середнього заробітку за затримку по відношенню до невиплаченої суми при звільненні.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

15. ОСОБА_1 наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 25.03.2019 №19-рс відповідно до підпункту "а" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовим обов`язок та військову службу" був звільнений з військової служби у запас.

16. Наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 25.03.2019 №69 ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу військової частини та усіх видів грошового забезпечення.

17. У зв`язку з неотриманням індексації грошового забезпечення за період з 14.04.2016 по 28.02.2018 включно та грошової компенсації за щорічну додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2019, позивач звертався до суду за захистом своїх прав.

18. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.02.2020 по справі №560/4351/19 позов задоволено, зобов`язано Військову частині НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 14.04.2016 по 28.02.2018 включно.

19. На виконання нього рішення суду, військова частина НОМЕР_3 нарахувала належну суму індексації грошового забезпечення за період з 14.04.2016 по 28.02.2018 включно в сумі 2951,41 грн. та виплатила її 23.06.2020, що підтверджується платіжним дорученням №567 від 22.06.2020 та випискою від 23.06.2020 по картці/рахунку АТКБ "Приватбанк".

20. Разом з тим, Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.03.2020 по справі №560/4350/19 позов задоволено, зобов`язано Військову частині НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за щорічну додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2019.

21. На виконання нього рішення суду, військова частина НОМЕР_3 нарахувала належну суму індексації грошового забезпечення за період з 2016 по 2019 включно в сумі 20210,90 грн. та виплатила її 22.07.2020, що підтверджується платіжним дорученням №707 від 21.07.2020 та випискою від 22.07.2020 по картці/рахунку АТКБ "Приватбанк".

22. 27.07.2020 позивач звернувся до військової частини НОМЕР_3 із заявою про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 25.03.2019 по 22.07.2020.

23. За результатом розгляду поданої заяви, позивач отримав від Військової частини НОМЕР_3 відповідь №350/184/2/573 від 27.07.2020, в якій зазначено, що у вказаній виплаті відмовлено, через відсутність законних на це підстав.

24. Вважаючи бездіяльність військової частини НОМЕР_4 протиправно щодо несвоєчасної виплати при звільненні зі служби індексації грошового забезпечення за період з 14.04.2016 по 28.02.2018 включно та компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки як учасник бойових дій за період з 2016 по 2019, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.03.2019 по 22.07.2020 в сумі 173380,36 грн.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

25. Апелянт 2 зазначив, що станом на день звільнення апелянт 1 не провів з ним розрахунків індексації грошового забезпечення за період з 14.04.2016 по 28.02.2018 включно та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій з 2016 по 2019. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.02.2020 по справі №560/4351/19 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 14.04.2016 по 28.02.2018 включно. На виконання рішення суду кошти в розмірі 2951,41 грн. були перераховані на банківський рахунок позивача лише 23.06.2020 року.

26. Апелянт 1 вказав, що відсутні підстави стверджувати, що положення статей 116, 117 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом. Апелянт 1 звертає увагу, що звільнення апелянта 2 з військової служби відбулося без будь-яких зауважень з боку позивача та спорів щодо суми виплати, у зв`язку з цим, позовні вимоги позивача є необґрунтованими.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

27. Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

28. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

29. Згідно зі статтею 117 цього Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

30. Постанова Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", постанова Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" та Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджена наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 №425 не містять норм щодо виплати звільненому військовослужбовцю середнього заробітку в зв`язку із затримкою з вини роботодавця всіх належних йому виплат при звільненні.

V. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

31. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданих апеляційних скарг, Апеляційний Суд виходить з наступного.

32. Суд вважає, що нерозповсюдження на військовослужбовців норм КЗпП України стосується лише норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення, таких як: спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати. Разом з тим, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу, зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення, неврегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, тому щодо них необхідно застосувати положення КЗпП України, а саме статті 116, 117 цього Кодексу, оскільки трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин.

33. Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

34. Необхідно зазначити, що непоширення норм КЗпП України на рядовий і начальницький склад військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

35. При цьому, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. Такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

36. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №807/3664/14, від 31.10.2019 у справі № 2340/4192/18.

37. Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи апелянта 1 про те, що виплата компенсації за затримку виплати при звільненні осіб, які проходили військову службу, не передбачена спеціальним законодавством, а дія норм КЗпП України на них не поширюється, оскільки такі спростовуються наведеними вище мотивами.

38. Конституційний Суд України у рішенні від 22.02.2012 №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку.

39. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

38. Колегія суддів звертає увагу, що вина апелянта 1 встановлена Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.02.2020 у справі № 560/4351/19, яким задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_3 , та визнано протиправного бездіяльність військової частини НОМЕР_3 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 14.04.2016 по 28.02.2018 включно та Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.03.2020 у справі № 560/4350/19, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_3 задоволено та визнано протиправного бездіяльність військової частини НОМЕР_3 щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2016 по 2019.

39. Зважаючи на приписи частини другої статті 116 КЗпП України, апелянт 1 зобов`язаний був виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення в повному обсязі у день звільнення - 25.03.2019, проте виконав свій обов`язок зі сплати індексації грошового забезпечення за період з 14.04.2016 по 28.02.2018 включно лише 23.06.2020, а зобов`язання щодо виплати позивачу грошової компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2016 по 2019 виконав лише 27.07.2020.

40. Враховуючи, що працівникові не виплачена належна йому частина грошового забезпечення в день звільнення, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку є правильним.

41. Разом з тим колегія суддів відхиляє доводи апелянта 2 щодо невірного розрахунку розміру компенсації.

42. Згідно зі статтею 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

43. Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

44. Згідно з абзацом 1 пункту 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

45. Абзацом 3 пункту 2 два Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

46. Відповідно до абзацу першого пункту два Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

47. Оскільки апелянта 2 звільнено з військової служби у запас з 25.03.2019, а виплата індексації грошового забезпечення за період з 14.04.2016 по 28.02.2018 включно військовою частиною здійснена лише 23.06.2020, строк затримки розрахунку складає - 310 днів.

48. Виплату грошової компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2016 по 2019 апелянт 1 здійснив лише 27.07.2020, тобто строк затримки розрахунку складає - 330 днів.

49. В матеріалах справи міститься довідка Військової частини НОМЕР_3 про середньоденне грошове забезпечення військовослужбовця в якій зазначено, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 362,91 грн.

50. Колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд України у постанові від 27.04.2016 (справа №6-113цс16) дійшов висновку, що право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

51. При вирішенні даної справи, суд першої інстанції правильно врахував висновки Верховного Суду України від 27.04.2016 по справі №6-113цс16, застосувавши принцип співмірності, з урахуванням таких обставин, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати тощо.

52. Верховним Судом у постанові від 18.07.2018 по справі №825/325/16 вказано, що при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, те, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету, та інших обставин справи.

53. Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу співмірності зазначена у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 по справі №524/1714/16-а, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі №761/9584/15-ц.

54 При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що при розмірі невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 14.04.2016 по 28.02.2018 включно в сумі 2951,41 грн., та грошової компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2016 по 2019 в розмірі 20210,90 грн., апелянт 2 просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 173380,36 грн., що набагато перевищує розмір невиплаченої індексації, а тому суд першої інстанції правильно вважав за можливе застосувати до даних правовідносин принцип співмірності і визначив суму середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 23734,30 грн. з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника, з чим погоджується і колегія суддів.

55. Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу співмірності до подібних правовідносин викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 по справі № 806/345/16, у постанову Верховного суду від 03.10.2019 у справі №813/1180/18.

56. За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

57. Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

58. При вирішенні цього питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

59. Вказаний підхід застосований Касаційним адміністративним судом під час вирішення справи №806/2473/18 і наведений в постанові від 30.10.2019.

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

60. Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

61. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

62. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

63. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

64. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

65. Переглянувши судове рішення в межах апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, Апеляційний Суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які б були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Залімський І. Г. Сушко О.О.