Справа № 320/6673/19
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2020-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6673/19 Суддя (судді) першої інстанції: Балаклицький А. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Пилипенко О.Є., Собківа Я.М. за участю секретаря: Зуєнка Д.П., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 11.11.2019 №, від 11.11.2019 №020535005, від 01.03.2018 №25385-50, від 01.03.2018 №25383-50, від 01.08.2017 №139843-13 та від 01.08.2017 №139841-13.

У обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням норм діючого законодавства, оскільки податковим органом зроблено неправильний розрахунок розміру податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за базовий період 2016-2017 роки. Зокрема, позивач звертала увагу на те, що відповідачем застосовані більші ставки податку, ніж встановлені рішенням Тетіївської міської ради, у зв`язку з чим спірні повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05 березня 2020 року позов задоволено.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення щодо податкових повідомлень-рішень від 01.03.2018 №25385-50, від 01.03.2018 №25383-50, від 01.08.2017 №139843-13, від 01.08.2017 №139841-13, якими визначені податкові зобов`язання позивачу за 2016 - 2017 роки, як власнику об`єктів нежитлової нерухомості в м. Тетіїві, зазначив, що на дату прийняття цих рішень, була відсутня ставка податку на базові податкові (звітні) періоди 2016 - 2017 років, що має встановлюватись Тетіївською міською радою, оскільки орган місцевого самоврядування скасував усі власні рішення. Щодо податкових повідомлень-рішень від 11.11.2019 №, від 11.11.2019 №020535005, згідно з якими до позивача застосовано штрафні санкції за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов`язань за 2016-2017 роки по податковим повідомленням-рішенням від 01.03.2018 №25385-50, від 01.03.2018 №25383-50, від 01.08.2017 №139843-13 та від 01.08.2017 №139841-13, суд зазначив, що вказані позовні вимоги є похідними від позовних вимог про скасування вказаних податкових-повідомлень-рішень, тому, з урахуванням того, що судом за наслідками розгляду даної справи скасовані дані податкові повідомлення-рішення, то відповідачем неправомірно застосовано до позивача штрафні санкції за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов`язань за 2016-2017 роки, у зв`язку з чим податкові повідомлення-рішення від 11.11.2019 №, від 11.11.2019 №020535005 є також неправомірними та такими, що підлягають скасуванню.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та недотриманням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки у власності позивача перебувають об`єкти нежитлової нерухомості, то останній є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Також вказав, що розрахунки по нежитловій нерухомості здійснені відповідно до рішень Тетіївської міської ради №912 від 14.01.2015 та № 264 від 25.01.2017.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 , виданим Тетіївським РС УДМС України в Київській області 21.12.2015, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформації, що міститься у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, позивачу в 2016-2017 роках на праві власності належали, зокрема:

- нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 157,0 кв.м. (реєстраційний номер майна 35423662);

- нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 272,1 кв.м. (реєстраційний номер майна 12284104), в яку входить площа нежитлової будівлі 157,0 кв.м.

У серпні 2017 року Головним управлінням ДФС у Київській області згідно з п.п.54.3.3 п. 54.3 ст. 54, п.п.266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України прийняті податкові повідомлення-рішення форми "Ф":

- від 01.08.2017 №139843-13, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власникам об`єктів нежитлової нерухомості" за 2016 рік на суму 4326,92 грн.;

- від 01.08.2017 №139841-13, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власникам об`єктів нежитлової нерухомості" за 2016 рік на суму 3172,16 грн.

У березні 2018 року Головним управлінням ДФС у Київській області згідно з п.п.54.3.3 п. 54.3 ст. 54, п.п.266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України прийняті податкові повідомлення-рішення форми "Ф":

- від 01.03.2018 №25385-50, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власникам об`єктів нежитлової нерухомості" за 2017 рік на суму 7536,00 грн.;

- від 01.03.2018 №25383-50, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власникам об`єктів нежитлової нерухомості" за 2017 рік на суму 5524,80 грн.

Рішенням Тетіївської міської ради від 14.01.2015 №912 "Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" затверджені розміри ставок та пільг по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (надалі - Рішення №912).

Згідно з пунктом 1.2 Додатку №1 до Рішення №912, органом місцевого самоврядування встановлено ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, у розмірі 1 відсотка на 2015 рік (підпункт 1.2.1) та 2 відсотка з 2016 року (підпункт 1.2.2) мінімальної заробітної плати.

Рішенням Тетіївської міської ради №264 від 25.01.2017 "Про внесення змін до додатку №1 до рішення 65 сесії міської ради від 14.01.2015 року №912 "Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" (надалі - Рішення №264) пункт 1.2. Додатку №1 до Рішення №912 викладено в редакції, за якою з 01.01.2017 ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлено у розмірі 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати.

Рішенням Тетіївської міської ради №383 від 22.09.2017 "Про внесення змін до додатку №1 до рішення 65 сесії міської ради від 14.01.2015 року №912 "Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" (надалі - Рішення №383) Рішення №264 скасовано.

Крім того, пункт 1.2 Додатку №1 до Рішення №912 викладений в редакції, за якою ставка податку для об`єктів житлової нерухомості встановлена у розмірі 0,2 відсотка, а об`єктів нежитлової нерухомості, з 01.01.2018, у розмірі 0,3 відсотка розміру мінімальної заробітної плати.

Станом на 01.01.2016 Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" мінімальна заробітна плата установлена у розмірі 1378,00 грн.

Станом на 01.01.2017 Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" мінімальна заробітна плата установлена у розмірі 3200,00 грн.

Судом встановлено, що для розрахунку податкових зобов`язань за 2016 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, позивачеві, як власнику об`єктів нежитлової нерухомості, контролюючим органом застосовано ставку податку у розмірі 2 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2016 року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Для розрахунку податкових зобов`язань за 2017 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, позивачеві, як власнику об`єктів нежитлової нерухомості, які знаходяться в м. Тетієві, контролюючим органом застосовано ставку податку у розмірі 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2017 року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Так, позивачу, як власнику нежитлового приміщення площею 157 кв.м., сума податкового зобов`язання згідно податкового повідомлення-рішення від 01.08.2017 №139843-13 визначена у розмірі: 157 кв.м. х (1378,00 грн. х 2%) = 4326,92 грн.

Як власнику нежилого приміщення площею 272,1 кв.м. з урахуванням нежитлової будівлі 157 кв.м., сума податкового зобов`язання згідно податкового повідомлення-рішення від 01.08.2017 №139841-13 визначена у розмірі: (272,1 кв.м. 157 кв.м.) х (1378,00 грн. х 2%) = 3172,16 грн.

Як власнику нежитлового приміщення площею 157 кв.м, сума податкового зобов`язання згідно податкового повідомлення-рішення від 01.03.2018 №25385-50 визначена у розмірі: 157 кв.м. х (3200,00 грн. х 1,5%) = 7536,00 грн.

Як власнику нежилого приміщення площею 272,1 кв.м. з урахуванням нежитлової будівлі 157 кв.м., сума податкового зобов`язання згідно податкового повідомлення-рішення від 01.03.2018 №25383-50 визначена у розмірі: (272,1 кв.м. 157 кв.м.) х (3200,00 грн. х 1,5%) = 5524,80 грн.

У вересні 2019 року Головним управлінням ДПС у Київській області проведено камеральну перевірку даних сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості позивачем, за результатами якої складено Акт від 19.09.2019 №007348/10-36-50-06/ НОМЕР_2 (далі - Акт перевірки).

Під час проведення вказаної перевірки контролюючим органом встановлено факт порушення позивачем вимог п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасно сплачено грошове зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме:

- по податковому повідомленню-рішенню від 01.08.2017 №139841-13 сплачено податкове зобов`язання 17.10.2017 в сумі 2672,20 грн., чим затримано сплату на 3 дні;

- по податковому повідомленню-рішенню від 01.08.2017 №139843-13 сплачено податкове зобов`язання 17.10.2017 в сумі 4326,90 грн., чим затримано сплату на 3 дні;

- по податковому повідомленню-рішенню від 01.03.2018 №25383-50 сплачено податкове зобов`язання 15.06.2018 в сумі 198,40 грн., чим затримано сплату на 17 днів;

- по податковому повідомленню-рішенню від 01.03.2018 №25383-50 сплачено податкове зобов`язання 19.06.2018 в сумі 1004,60 грн., чим затримано сплату на 21 день;

- по податковому повідомленню-рішенню від 01.03.2018 №25383-50 сплачено податкове зобов`язання 19.06.2018 в сумі 200,00 грн., чим затримано сплату на 21 день;

- по податковому повідомленню-рішенню від 01.03.2018 №25383-50 сплачено податкове зобов`язання 31.05.2019 в сумі 1156,25 грн., чим затримано сплату на 367 днів;

- по податковому повідомленню-рішенню від 01.03.2018 №25385-50 сплачено податкове зобов`язання 31.05.2019 в сумі 597,30 грн., чим затримано сплату на 367 днів;

- по податковому повідомленню-рішенню від 01.03.2018 №25383-50 сплачено податкове зобов`язання 27.05.2019 в сумі 1285,55 грн., чим затримано сплату на 363 дні;

- по податковому повідомленню-рішенню від 01.03.2018 №25383-50 сплачено податкове зобов`язання 27.07.2018 в сумі 1680,0 грн., чим затримано сплату на 59 днів.

На підставі висновків вказаного Акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 11.11.2019 №, згідно з яким зобов`язано позивача сплатити штраф у розмірі 20% за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власникам об`єктів нежитлової нерухомості" у сумі 943,82 грн.;

- від 11.11.2019 №, згідно з яким зобов`язано позивача сплатити штраф у розмірі 10% за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власникам об`єктів нежитлової нерухомості" у сумі 840,21 грн.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до пункту 15.1 статті 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладений обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Статтею 266 Податкового кодексу України врегульовані питання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1. статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Положеннями підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України зазначено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з підпунктом 266.6.1. пункту 266.6.1 статті 266 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (підпункт 266.7.2. пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що у податковий (звітний) період, - 2016-2017 роки позивач була власником об`єктів нежитлової нерухомості, тому вона є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

01.08.2017 контролюючим органом прийняті оскаржувані повідомлення-рішення, виходячи з 2-х відсотків ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, яка встановлена рішенням №912 (прийняте 14.01.2015).

01.03.2018 контролюючим органом прийняті оскаржувані повідомлення-рішення, виходячи з 1,5 відсотка ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, яка встановлена рішенням №264 (прийняте 25.01.2017).

Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Водночас, приписами частини четвертої Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році" установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Частиною третьою Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону установлено, що з 1 січня 2017 року до прийняття відповідним органом місцевого самоврядування рішення про встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік відповідно до цього Закону, встановлені таким органом місцевого самоврядування ставки єдиного податку для платників першої групи, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та збору за місця для паркування транспортних засобів застосовуються з коефіцієнтом 0,5.

Таким чином, ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, установлені рішенням місцевого самоврядування у 2017 році, мають правозастосування для обчислення податку за звітний період - 2017 рік без часових обмежень, визначених підпунктом 12.3.4 пункту 12.35 статті 12 Податкового кодексу України.

Умовою же застосування з коефіцієнтом 0,5 раніше встановлених ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є відсутність в 2017 році прийняття відповідним органом місцевого самоврядування рішення про встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік.

При цьому, умовою правозастосування для обчислення суми податку раніше встановлених ставок, є їх чинність та дія на дату, коли таке обчислення здійснюється контролюючим органом.

Водночас, факт прийняття відповідним органом місцевого самоврядування рішення про встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік унеможливлює застосування раніше встановлених ставок податку.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням №912 (прийнятим 14.01.2015) в редакції, що діяла до 25 січня 2017 року, органом місцевого самоврядування встановлено ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості на 2015 рік встановлено у розмірі 1 відсотка, а з 2016 року у розмірі 2 відсотка.

Згідно з Рішенням №264, прийнятим 25.01.2017, положення Рішення №912 зазнали змін в частині розміру ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості та базового податкового (звітного) періоду на який вона застосується.

Так, згідно з Рішенням №912, в редакції Рішення №264, органом місцевого самоврядування з 25.01.2017 встановлено ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 1,5 відсотка, починаючи з 01.01.2017. Ставка податку для об`єктів житлової нерухомості залишилась незмінною - 1 відсоток розміру мінімальної заробітної плати.

Рішенням №383, прийнятим 22.09.2017, Рішення №264 скасовано, а положення Рішення №912 щодо ставок податку на об`єкти нерухомості, викладені в новій редакції.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно з Рішенням №912, в редакції Рішення №383, Тетіївською міською радою 22.09.2017 встановлено ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 0,3 відсотка, починаючи з 01.01.2018.

Отже, ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості за базовий податковий (звітний) період - 2017 рік взагалі не встановлена, а дія раніше затверджених ставок, в тому числі, на 2015, 2016 та 2017 роки, - скасовано.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що прийняття органом місцевого самоврядування Рішення №264 унеможливлює застосування до спірних відносин ставок податку для об`єктів нежитлової нерухомості, які діяли раніше, як зазначено частиною третьою Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році".

Таким чином, орган місцевого самоврядування не прийняв жодного рішення щодо встановлення ставок податку для об`єктів нежитлової нерухомості.

У силу положень підпункту 12.3.5. пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що оскільки, положеннями підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України встановлена лише максимальна ставка податку, то його значення може варіюватись від нуля до півтора відсотка.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції обґрунтовано застосував мінімальну ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі нуль відсотків за базовий податковий (звітний) період - 2016-2017 роки.

З огляду на викладене, податковий орган безпідставно застосував ставку податку на рівні 1,5 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2017 року, за 1 квадратний метр бази оподаткування, а отже, податкові повідомлення-рішення від 01.03.2018 №25385-50, від 01.03.2018 №25383-50 є неправомірними та такими, що підлягають скасуванню.

Також, податковий орган безпідставно застосував ставку податку на рівні 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2016 року, за 1 квадратний метр бази оподаткування, а отже, спірні податкові повідомлення-рішення від 01.08.2017 №139843-13, від 01.08.2017 №139841-13 є неправомірними та такими, що підлягають скасуванню.

Щодо позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень від 11.11.2019 №, від 11.11.2019 №020535005, згідно з якими до позивача застосовано штрафні санкції за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов`язань за 2016-2017 роки по податковим повідомленням-рішенням від 01.03.2018 №25385-50, від 01.03.2018 №25383-50, від 01.08.2017 №139843-13 та від 01.08.2017 №139841-13, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що дані позовні вимоги є похідними від позовних вимог про скасування податкових-повідомлень-рішень від 01.03.2018 №25385-50, від 01.03.2018 №25383-50, від 01.08.2017 №139843-13 та від 01.08.2017 №139841-13.

Оскільки податкові повідомлення-рішення від 01.03.2018 №25385-50, від 01.03.2018 №25383-50, від 01.08.2017 №139843-13 та від 01.08.2017 №139841-13 визнані судом неправомірними, то, як наслідок, відповідачем неправомірно застосовано до позивача штрафні санкції за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов`язань за 2016-2017 роки, у зв`язку з чим податкові повідомлення-рішення від 11.11.2019 №, від 11.11.2019 №020535005 також підлягають скасуванню.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції про задоволення позову є законним та обґрунтованим і підстави для його скасування відсутні.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Згідно з ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 березня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 23 грудня 2020 року.

Головуючий суддяЛ.Т.Черпіцька
Судді: О.Є.Пилипенко
Я.М.Собків