Справа № 160/7420/20
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2020 року Справа № 160/7420/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
06.07.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незастосування ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2016, 2017, 2018 роки;
Також позивачем у позовній заяві висловлено клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року прийнято до розгляду вищевказану позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження в адміністративній справі №160/7420/20 за цією позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) з 29.07.2020 року, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Також вказаною ухвалою суду витребувано у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області завірену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ).
07 серпня 2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов відзив ГУ ПФУ в Дніпропетровській області на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач пред`явлений позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що з 27.12.2010р. ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років відповідно до розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розмір якої обчислено за приписами саме цього Закону і яку позивач отримував один день - 27.12.2010р., оскільки з 28.12.2010р. виплату цієї пенсії було призупинено у зв`язку із працевлаштуванням ОСОБА_1 на посаду, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років. Відповідач наголошує, що при обчисленні пенсії за вислугу років позивачці у 2010 році був застосований розрахунок, встановлений Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не Законом України «Про пенсійне забезпечення», так як Закон України «Про пенсійне забезпечення» визначає лише умови набуття права на призначення пенсії за вислугу років. В подальшому, після досягнення 59 років (20.09.2019р.) позивач набув право на призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та реалізував його шляхом подання відповідної заяви від 07.10.2019р., у зв`язку із чим органом Пенсійного фонду здійснено переведення ОСОБА_1 з одного виду пенсії на інший, а саме: з пенсії за вислугу років на пенсію за віком. Оскільки переведення з одного виду пенсії на інший є зміною виду пенсії, а пенсійне законодавство не містить застереження щодо переведення з одного на інший вид пенсії лише в межах одного закону (в межах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») відповідно до поданої заяви розмір пенсії позивача перерахований відповідно до приписів ч.3 ст.45 та п.4-3 ч.4 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки (3764,40грн.) із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%., оскільки попереднє призначення пенсії позивачеві відбулося у 2010 році. Отже, враховуючи той факт, що позивач, починаючи з 2010 року стала учасником правовідносин у сфері пенсійного страхування шляхом отримання пенсії за вислугу років, яка є різновидом пенсії за віком в розумінні Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», підстави для здійснення первинного призначення пенсії у 2019 році за нормами ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відсутні. Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00грн. ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зауважувало, що позивачем не надано належних доказів понесення цих витрат, зокрема, детального опису робіт, виконаних адвокатом згідно з договором про надання правничої допомоги, розрахунку витрат із зазначенням з яких складових було визначено суму гонорару в розмірі 5000,00грн, акта здачі-прийняття виконаних адвокатом робіт тощо, при цьому, з договору про надання правової допомоги не зрозуміло яку саме правничу допомогу повинно надати адвокатське бюро позивачеві і що вона стосується безпосередньо розгляду цієї справи. Таким чином, надані до суду документи не можуть бути підтвердженням того, що позивач поніс витрати на правову допомогу в цій справі, оскільки вони не містять інформацію, якою можна було б підтвердити сплату послуг, наданих адвокатом, саме стосовно даної адміністративної справи.
Крім того, 07.08.2020р. на виконання вимог ухвали суду від 13.07.2020р. відповідачем надано копію пенсійної справи ОСОБА_1
04 вересня 2020 року до канцелярії суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній висловив позицію аналогічну зазначеній в позовній заяві.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Відповідно до ч.2 ст.263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 243, 250, 257, 258, 263 КАС України, а також з урахуванням того, що з 03.08.2020р. по 04.09.2020р., включно, суддя Турова О.М. перебувала у відпустці, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, а повне судове рішення складено першого робочого дня.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вперше призначено пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ з 27.12.2010р., що підтверджується протоколом №632 від 04.01.2011р.
Пенсія за вислугу років виплачувалася позивачеві один день 27.12.2010р., після чого з 28.12.2010р. виплату цієї пенсії було призупинено у зв`язку із працевлаштуванням ОСОБА_1 на посаду, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років.
07 жовтня 2019 року після досягнення пенсійного віку (59 років) ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області з заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
До вказаної заяви позивачем надано пакет документів, а саме: копію паспорта; копію ідентифікаційного коду; копію трудової книжки серії НОМЕР_2 ; копію свідоцтва про укладання шлюбу серія НОМЕР_3 ; копію довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 24.12.2010 р. №957; довідка із СПОВ про заробітну плату форма ОК-5 від 07.10.2019 р.
В подальшому, отримавши у червні 2020 року від відповідача копію протоколу призначення пенсії, ОСОБА_1 дізналася, що при призначенні їй пенсії за віком до розрахунку розміру її пенсії був застосований показник середньої заробітної плати за 2014, 2015, 2016 роки, не погодившись з чим, 03 червня 2020 року вона звернулася до відповідача з заявою про проведення перерахунку розміру її пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, тобто за 2016, 2017, 2018 роки, оскільки вперше за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач звернулася лише 07.10.2019р.
Не погодившись з такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернулася до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За визначенням ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону №1058 відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ з 27.12.2010р. (далі Закон №1788) може бути призначена пенсія за вислугу років.
При цьому, ст.10 Закону №1058 визначено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
Аналізуючи вищенаведені норми, можна дійти висновку, що чинним пенсійним законодавством України передбачено чотири види пенсій, при цьому, особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
На підставі ч.2 ст.40 Закону №1058 заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn ); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Відповідно до частини третьої ст.45 Закону №1058 переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду; при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
При цьому, п. 4-3 ч. 4 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки (3764,40грн) із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.
Із зазначених норм слідує, що частиною третьою статті 45 Закону №1058 визначено порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший, при якому також враховуються вищенаведені приписи п. 4-3 ч. 4 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Отже, при зверненні особи, якій було призначено пенсію за вислугу років у порядку Закону №1788, до територіальних органів ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону №1058, має місце саме призначення такого виду пенсії, а не переведення згідно з частиною третьою ст.45 Закону №1058.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною зокрема в його постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №876/5312/17, який враховується судом при розгляді цієї справи відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 27.12.2010р. було призначено пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ, яким передбачені інші умови і порядок призначення та обчислення пенсії.
Проте, оскільки пенсія, яка призначена ОСОБА_1 з 20.09.2019 року за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", є новою пенсією, а не одною з видів пенсій у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, а тому, при її призначенні розрахунок суми пенсії потрібно проводити за правилами статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", які застосовуються до розрахунку суми пенсії, яка призначається вперше, а саме: відповідно до пункту 2 статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яким встановлено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 31 березня 2015 року у справі №21-612а14 та від 29 листопада 2016 року у справі 21-6331а15 та Верховим Судом, зокрема, у постановах від 19 червня у справі № 381/1405/17, від 22 серпня у справі №361/3875/16-а, від 03 жовтня у справі № 428/450/17, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 876/5312/17.
Виходячи з аналізу вищенаведених норм пенсійного законодавства та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком протиправно було застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014, 2015 і 2016 роки.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважає й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За наведених обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незастосування при призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2016, 2017, 2018 роки та шляхом зобов`язання відповідача здійснити ОСОБА_1 відповідний перерахунок пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, тобто за 2016, 2017, 2018 роки, з 07 жовтня 2019 року, та виплату пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум).
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Крім того, позивачем у позові заявлено клопотання щодо стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у сумі 5000,00грн., при вирішенні якого суд керуються наступними нормами КАС України.
Так, за змістом приписів ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 1 та 2 статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Як зазначалося вище, за правилами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.
Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Судом встановлено, що на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00грн. останнім надано Договір про надання правової (правничої) допомоги № 018 від 27.05.2020р., укладений ОСОБА_1 (Клієнт) з Адвокатським бюро «Світлани Котар», в особі керуючого бюро адвоката Котар С.В. (Адвокатське бюро).
Пункт 4.1 вищезазначеного договору передбачає, що Вартість наданих юридичних послуг Адвокатське бюро визначає самостійно після одержання від КЛІЄНТА замовлення на надання юридичної допомоги, та є конфіденційними та не підлягають розголошенню. Вигляд розрахунків за Послуги - безготівковий та готівковий.
У пункті 4.5 вищезазначеного договору визначено, що за результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої Адвокатським бюро юридичної допомоги і її вартість. Акт надсилається Клієнту Адвокатським бюро факсимільним зв`язком або поштою. На письмову вимогу Клієнта, Адвокатське бюро може надавати Акти про надання юридичної допомоги, в яких буде вказано перелік наданої юридичної допомоги із ідентифікацією.
Крім того, позивачем на підтвердження понесених витрат на надання правової допомоги в сумі 5000 грн. за Договором №018 від 27.05.2020р. надано квитанцію №729516 від 27.05.2020 р.
Суд наголошує, що відповідно до частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.
Однак, позивачем до позовної заяви не додано Акт про надання юридичної допомоги відповідно до пункту 4.5 Договору, який би підтвердив виконання Адвокатським бюро «Світлани Котар» своїх обов`язків щодо надання правничої допомоги ОСОБА_1 у справі № 160/7420/20, а також підтверджував би кількість витрачених годин на надання послуг та вартість цих послуг.
Крім того, позивачем не надано до суду будь яких документальних підтверджень щодо виду та обсягу виконаних робіт (наданих послуг), які б містили інформацію про надання послуг саме у справі №160/7120/20.
Також судом наголошується, що справа розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), є нескладною. У судових засіданнях адвокат участі не брав.
Верховним Судом у постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Такі самі критерії використовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Таким чином, з огляду на те, що позивачем не надано належних в розумінні ст. 73 КАС України доказів на підтвердження здійснення відповідних витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00грн., суд доходить висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи.
Аналогічна правова позиція Верховним судом викладена в постановах від 22 квітня 2019 року у справі № 806/2143/18, від 08 травня 2018 року у справі №810/2823/17, від 15 травня 2018 року у справі №821/1594/17, від 22 травня 2018 року у справі №826/8107/16 та від 24 січня 2019 року у справі № 716/155/17.
Керуючись ст. ст. 241-246, 250, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 07.09.2020 року.

Суддя О.М. Турова