Справа № 826/18756/15
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2020-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 826/18756/15
адміністративне провадження № К/9901/21933/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Жука А.В.,
суддів: Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання дій протиправними, скасування пункту наказу, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 жовтня 2017 року (прийняту у складі головуючого судді - Вєкуа Н.Г., суддів Костенка Д.А., Шрамко Ю.Т.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року (постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді - Беспалова О.О., суддів: Губської О.А., Парінова А.Б.) у справі № 826/18756/15.
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. До Окружного адміністративною суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просила визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо несвоєчасної виплати полковнику юстиції ОСОБА_1 грошового забезпечення за червень місяць 2015 року та скасувати пункт 26 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03 червня 2015 року №117 ДСК.
2. B судовому засіданні 18.10.2017 позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій остання просить визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо несвоєчасної виплати полковнику юстиції ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 25 травня 2015 року по 21 червня 2015 року та визнати пункт 26 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.06.2015 №117 ДСК протиправним, як таким, що виданий всупереч нормам п. 34.4 інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 №260.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанції
3. Постановою Окружного адміністративною суду міста Києва від 10 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративною суду від 25 січня 2016 року, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову.
4. Ухвалою Вищого адміністративною суду України від 05.11.2016 скасовано постанову Окружного адміністративною суду міста Києва від 10.12.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративною суду від 25.01.2016 з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
5. Скасовуючи попередні рішення у справі та направляючи справу на новий розгляд до Окружного адміністративною суду міста Києва, Вищий адміністративний суд Украіни в ухвалі від 05.07.2016 №K/800/3435/16 вказав, що розглядаючи дану справу, суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної оцінки тим доводам позивача, що у відповідача на час прийняття оскаржуваного наказу були відсутні правові підстави для призупинення виплати грошового забезпечення позивачу, оскільки ОСОБА_1 залишала військову частину на строк, що не перевищував 10 діб та не навели мотивів в своїх рішеннях, які слугували б підставою для їх не врахування.
6. Постановою Окружного адміністративною суду міста Києва від 18 жовтня 2017 року позов задоволено.
7. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на час прийняття наказу №117 ДСК від 03.06.2015 були відсутні правові підстави для призупинення виплати грошового забезпечення позивачу, оскільки строк з моменту якого позивач залишила місце служби (25.05.2015) та видачі наказу (03.06.2015) не перевищував 10 діб.
8. Ухвалою Київського апеляційного адміністративною суду від 30 листопада 2017 року апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на постанову Окружного адміністративною суду міста Києва від 18 жовтня 2017 року залишено без задоволення, постанову Окружного адміністративною суду міста Києва від 18 жовтня 2017 року - без змін.
9. Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи, вірно застосував законодавство, яке регулює спірні правовідносини та ухвалив правильне рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї
10. 08 грудня 2017 року військова частина НОМЕР_2 (касатор) подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративною суду міста Києва від 18 жовтня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративною суду від 30 листопада 2017 року та направити справу на новий розгляд до Окружного адміністративною суду міста Києва.
У касаційній скарзі не заявлено клопотання щодо участі представника відповідача при розгляді справи.
Рух адміністративної справи y суді касаційної інстанції
11. Ухвалою Вищого адміністративною суду України від 11 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_2 та установлено строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2019 для розгляду справи №826/18756/15 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Жук А. В., суддів: Мартинюк Н. М., Мельник-Томенко Ж. М.
Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2020 року справу прийнято до провадження та призначено до попереднього розгляду у суді касаційної інстанції за наявними у справі матеріалами.
ll. АРГУМЕНТИ СТОРІН
Аргументи сторони, яка подала касаційну скаргу
12. Касаційна скарга обґрунтована тим, що судові рішення першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Зокрема відповідач вказує, що строк самовільного залишення місця служби повинен
обліковуватись з 22.05.2015. Крім того судами попередніх інстанцій невірно визначено зміст листа начальника Головного військового-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» Міністерства оборони України (далі - ГВМКЦ ГВКГ).
ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
13. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 служила у Збройних Силах України з 1995 року, з серпня 2014 року перебувала на посаді співробітника відділу напрямків Резерву кадрового складу військової частини НОМЕР_2 .
14. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 29 квітня 2015 року №90 ДСК (по стройовій частині) її було направлено для проходження медичного огляду військово-лікарською комісією (далі - ВЛК) до ГВМКЦ ГВКГ, проте, за повідомленням начальника ГВМКЦ ГВКГ", 22 травня 2015 року ОСОБА_1 під час проходження ВЛК, не дочекавшись запрошення на засідання гарнізонної ВЛК, самовільно залишила клініку амбулаторної допомоги ГВМКЦ ГВКГ та 25 травня 2015 року до клініки амбулаторної допомоги ГВМКЦ ГВКГ для продовження ВЛК не прибула.
15. При цьому, 22 травня 2015 року ОСОБА_1 було надано невідкладну медичну допомогу в Олександрівській поліклініці, а 25 травня 2015 року переведено до поліклініки за місцем проживання.
16. Командуванням ГВМКЦ ГВКГ було припинено подальше проходження полковником юстиції ОСОБА_1 . ВЛК, про що було повідомлено начальника РКС полковника ОСОБА_2 .
17. 04 червня 2015 року позивачці надано направлення на стаціонар до міської клінічної лікарні №9, про що нею повідомлено телефоном начальника РКС ОСОБА_2 .
18. Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 12 червня 2015 року №130 призначено службове розслідування за фактами правопорушень, вчинених полковником юстиції ОСОБА_1 , з терміном проведення з 16 червня 2015 року по 15 липня 2015 року.
19. У зв`язку з неотриманням коштів на картковий рахунок, позивачка 17 червня 2015 року направила до військової частини НОМЕР_1 запит з цього приводу, на який отримала відповідь за №222/4/785, якою повідомлено, що відповідно до п. 34.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11 червня 2008 року №260, виплату грошового забезпечення їй припинено.
20. 19 червня 2015 року позивачку було виписано з лікарні і 22 червня 2015 року вона
прибула на службу до військової частини НОМЕР_2 .
21. Грошове забезпечення за червень 2015 року позивачці було перераховано 06 липня 2015 року.
22. Листом від 11 червня 2015 року №222/4/965 їй надано витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (пo стройовій частині) від 03 червня 2015 року №117ДСК, в якому зазначено, що виплата грошового забезпечення була призупинена з 25 травня 2015 року, та від 22 червня 2015 року №132ДСК, згідно якого, встановлено вважати ОСОБА_1 такою, що прибула після лікування та приступила до виконання службових обов`язків, а з 22 червня 2015 року їй поновлено виплату грошового забезпечення.
IV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
23. Конституція України від 28 червня 1996 року
23.1. Частина друга Статті 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, B межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
24. Відповідно до абз. 3, 4 п. 1 ст. 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я; за відсутності за місцем проходження військової служби або за місцем проживання військовослужбовців військово-медичних закладів охорони здоров`я чи відповідних відділень або спеціального медичного обладнання, а також у невідкладних випадках, медична допомога надається державними або комунальними закладами охорони здоров`я за рахунок Міністерства оборони України.
25. Cтатут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут)
25.1. Відповідно до ст. 9 Статуту, військовослужбовці мають права й свободи громадян України з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
25.2. Згідно ст. 12 Статуту про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.
25.3. Військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити безпосередньому начальникові про захворювання, який в свою чергу зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини (ст. 254 Статуту).
25.4. Військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби (ст. 255 Статуту).
25.5. Після огляду лікарем (фельдшером) хворі, залежно від характеру хвороби, направляються для лікування. Офіцери та військовослужбовці військової служби за контрактом за висновком лікаря можуть залишатися для лікування на квартирах (удома). Про результати огляду хворих, характер поданої допомоги і призначення лікар робить відповідні відмітки в медичних книжках та видає довідки про стан здоров`я (ст. 256 Статуту).
25.6. Висновок про часткове або повне звільнення офіцерів та військовослужбовців військової служби за контрактом від виконання службових обов`язків дається лікарем, а у військових частинах, де лікар за штатом нe передбачений, - фельдшером не більше ніж на шість діб у разі потреби, термін звільнення може бути продовжено.
Рекомендації лікаря (фельдшера) про часткове або повне звільнення від виконання обов`язків підлягають виконанню посадовими особами. Про звільнення від виконання службових обов`язків офіцерів і військовослужбовців військової служби за контрактом на підставі довідки лікаря (фельдшера) і про вихід їх на службу після хвороби оголошується в наказі по військовій частині (ст. 257 Статуту).
25.7. На стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. У разі направлення на лікування поза розташуванням частини військовослужбовці повинні мати при собі направлення, підписане командиром військової частини (ст. 260 Статуту).
26. Згідно п. 34.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міноборони від 11 червня 2008 року № 260 (дані - Інструкція №260), військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби на строк понад 10 діб, незалежно від причини залишення, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Про призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
V. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
27. Оцінюючи обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з таких міркувань.
28. Порядок вибуття військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 на лікування врегульовано Інструкцією про порядок вибуття військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 y відпустки, службові відрядження, на навчання та лікування, затвердженою наказом командира військової частини A0515 від 02 квітня 2010 року №100 (далі - Інструкція №100),
29. Відповідно до п.4.1 Інструкції №100, військовослужбовці, у разі погіршення стану здоров`я, звертаються по медичну допомогу до лікувально-діагностичного центру або іншого лікувального закладу Міністерства оборони України, а у разі відсутності такого:
- до лікувального закладу Міністерства охорони здоров`я України;
- за результатами огляду військовослужбовця лікар робить висновок про стан його здоров`я з відповідними відмітками в медичній книжці, надає довідку (лист непрацездатності) про звільнення військовослужбовця від виконання службових обов`язків, після отримання якої військовослужбовець повинен усно доповісти своєму безпосередньому начальнику;
- довідка лікаря про звільнення військовослужбовця від виконання службових обов`язків з відміткою про ознайомлення начальника структурного підрозділу військової частини подається до стройового відділу Військової частини до 17 години дня отримання військовослужбовцем такої довідки;
- про звільнення військовослужбовця від виконання службових обов`язків, а також про вихід на службу після хвороби на підставі його доповіді оголошується в наказі командира військової частини (по стройовій частині).
30. Відповідно до п.п.4.3, 4,4 Інструкції №100, нa стаціонарне лікування військовослужбовці направляються за висновком лікаря на підставі направлення військової частини, засвідченою заступником командира військової частини та завіреного гербовою печаткою військової частини;
31. Копія направлення з відміткою про ознайомлення начальника структурного підрозділу військової частини подається до стройового відділу військової частини.
32. Якщо під час консультації в інших лікувальних закладах лікар рекомендує хворому стаціонарне лікування (обстеження), військовослужбовець з відповідною рекомендацією звертається до лікаря лікувально-діагностичного центру для оформлення направлення на стаціонарне лікування (обстеження) та доповідає рапортом за підпорядкованістю про відсутність на службі у зв`язку з лікуванням.
33. Направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією, видане військовослужбовцю, обов`язкове для виконання.
34. Після проходження медичного огляду військово лікарською комісією військовослужбовець повинен прибути до військової частини та доповісти про прибуття рапортом за підпорядкованістю.
35. Про направлення військовослужбовців на медичний огляд військово-лікарською комісією, а також про вихід їх нa службу після проходження медичного огляду оголошується в наказі командира військової частини (по стройовій частині).
36. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було виконано свого обов`язку з повідомлення свого керівництва щодо вибуття на лікування до лікувального закладу Міністерства охорони здоров`я України.
37. Зокрема в листі від 25 травня 2015 року №9/2614 ГВМКЦ ГВКГ" повідомлено про проходження позивачем медичного огляду, залишення клініки амбулаторної допомоги та неприбуття 25 травня 2015 року для продовження проходження медичного огляду, а також неможливість зв`язатися з позивачем засобами телефонного зв`язку. Крім того, в листі начальника госпіталю відсутня інформація про місцеперебування позивачки та про будь-які підтверджуючі документи, зокрема, лікарняний, який, згідно пояснень свідка ОСОБА_3 , були ним подані до госпіталю.
38. Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 22 травня 2015 року звернулася до Олександрівської поліклініки для отримання невідкладної допомоги, з 25.05.2015 по 03.06.2015 перебувала на амбулаторному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві Шевченківського району м. Києва «Консультативно-діагностичний центр», з 04.06.2015 по 19.06.2015 перебувала на лікуванні в Київській міській клінічній лікарні №9.
39. Тобто позивач перебувала в трьох різних лікувальних закладах Міністерства охорони здоров`я України, однак протягом цього часу не зверталася за допомогою до лікаря військової частини, не була ним оглянута, як наслідок не отримала та не подала до стройового відділу довідку про стан здоров`я (направлення на стаціонарне лікування), рапортом про відсутність на службі у зв`язку з лікуванням не доповіла.
40. Крім того, як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, за місцем проходження військової служби позивачки наявні відповідні військово-медичні заклади охорони здоров`я із відповідними відділеннями та спеціальним медичним обладнанням, які в повній мірі спроможні надати необхідну медичну допомогу.
41. Здійснення медичного забезпечення військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 покладено на лікувально-діагностичний центр, який, відповідно до п. 1.2 Положення про лікувально діагностичний центр, затвердженого наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.05.2015 №73ДСК, є закладом охорони здоров`я військової частини НОМЕР_1 і за своїм призначенням є одним з основних структурних елементів системи медичного забезпечення військової частини НОМЕР_1 .
42. Головний військово-медичний клінічний центр «Головний військовий клінічний госпіталь» Міністерства оборони України (м. Київ), в якому позивачка проходила військово лікарську комісію, є медичним закладом IV ступеня акредитації який спроможний надати високоспеціалізовану медичну допомогу (в тому числі i стаціонарну).
43. Відповідно до п.4.9 Положення про організацію та здійснення медичного забезпечення Збройних Сил України за територіальним принципом, затвердженого наказом Міністра оборони України від 10.05.2007 №235, зазначений центр є головним лікувальним закладом Міністерства оборони України i забезпечує надання багатопрофільної і високоспеціалізованої' медичної допомоги. Надання медичної допомоги та лікування військовослужбовців у закладах Міністерства охорони здоров`я України здійснюється лише у разі одночасної наявності 2-х умов - необхідності надання невідкладної медичної допомоги та підтвердженої висновками головних медичних фахівців Міністерства оборони відсутності можливості надання високоспеціалізованої медичної допомоги (п.4.11 вищенаведеного Положення).
44. Згідно п. 34.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення Військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджено наказом Міноборони від 11 червня 2008 року №260 (далі - Інструкція №260), військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби на строк понад 10 діб, незалежно від причини залишення, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Про призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
45. Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що за змістом наведеної норми, підставою для призупинення виплати грошового забезпечення військовослужбовцю є самовільне залишення військової частини або місця служби, строк якого перевищує 10 діб.
46. Однак, як правильно вказано судами першої та апеляційної інстанцій, на час прийняття наказу № 117 ДСК від 03.06.2015 були відсутні правові підстави для призупинення виплати грошового забезпечення позивачу, оскільки строк з моменту якого позивач залишив місце служби (25.05.2015) до видачі наказу (03.06.2015) не перевищував 10 діб.
47. Враховуючи зазначене, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про протиправність дій військової частини НОМЕР_1 за фактами припинення несвоєчасної виплати полковнику юстиції ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 25 травня 2015 року по 21 червня 2015 року.
48. Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що пункт 26 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.06.2015 року №117 ДСК прийнято без урахування вказаних обставин, тому є протиправним.
49. Разом з тим Верховний Суд зазначає, що пунктом 7 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій Частині) від 22 червня 2015 року № 132 ДСК (із змінами, внесеними наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07 жовтня 2015 року № 219 ДСК) пункт 26 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 03 червня 2015 року № 117 ДСК було скасовано, що свідчить про визнання відповідачем протиправності пункту 26 наказу від 03 червня 2015 року №117 ДСК.
50. Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що відповідачем не доведено правомірності оскаржуваного наказу.
51. Доводи відповідача, що строк самовільного залишення місця служби повинен обліковуватись з 22.05.2015, Верховним Судом до уваги не приймається, позаяк, згідно повідомлення начальника головного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» Міністерства оборони України (м. Київ) позивач була присутньою в клініці у цей день та пройшла огляд судинного хірурга, травматолога, невропатолога, УЗД судин нижніх кінцівок.
52. Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду апеляційної інстанції у справі.
53. Відповідно до частин першої - третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
54. Приписами частини першої статті 341 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
55. Згідно статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, a судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
56. З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку, що судами першої і апеляційної інстанцій винесено законні і обґрунтовані рішення, ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
57. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1.Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
2. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 жовтня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року у справі № 826/18756/15 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.
СуддіА.В. Жук Н.М. Мартинюк Ж.М. Мельник-Томенко