Справа № 200/3446/20-а
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

24 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 200/3446/20-а

адміністративне провадження № К/9901/32373/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Дашутіна І. В.,

суддів - Шишова О. О., Яковенка М. М.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року у справі №200/3446/20-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

у с т а н о в и в :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Донецькій області щодо невживання заходів для повернення фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 помилково сплаченого єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування за період з січня 2017 року по грудень 2018 року в розмірі 13003,54 грн, зобов`язання Головне управління ДПС у Донецькій області сформувати та подати до відповідного управління (відділення) Державної казначейської служби України висновок про повернення фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 помилково сплаченого єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування за період з січня 2017 року по грудень 2018 року в розмірі 13003,54 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне. 15 січня 2004 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію ОСОБА_1 як фізичної особи - підприємця. З 02 грудня 1998 року позивач є пенсіонером. За період з січня 2017 року по грудень 2018 року позивачем було перераховано 13003,54 грн єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. 06 серпня 2019 року позивач звернулась до відповідача з заявою відповідно до якої просила відкоригувати звіти по єдиному внеску за 2017 рік та повернути зайво сплачені суми єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Оскільки відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону про ЄСВ, з 2017 року фізичні особи - підприємці, які застосовують загальну систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком і отримують відповідно до закону пенсію. ГУ ДПС у Донецькій області було відмовлено повернути зайво сплачені суми єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Позивач вважає відмову незаконною та звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року суд відкрив провадження по справі призначивши розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року, позовні вимоги задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Донецькій області щодо невживання заходів для повернення фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 помилково сплаченого єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування за період з серпня 2016 року по листопад 2018 року в розмірі 14598,54 грн; зобов`язано Головне управління ДПС у Донецькій області повернути фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 помилково сплачений єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне страхування за період з серпня 2016 року по листопад 2018 року в розмірі 14598,54 грн.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Головне управління ДПС у Донецькій області звернулося до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з вказаною касаційною скаргою.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням відповідає стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до пунктів 6, 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є: справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на обставини, встановлені судовими рішеннями, предметом спору у цій справі є визнання протиправним та скасування рішення контролюючого органу, на підставі якого може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (14598,54 грн < 210200,00 грн).

Суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, ця адміністративна справа підпадає під критерій, встановлений пунктом 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення справи незначної складності.

Оцінивши характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників, встановивши, що предмет спору не віднесений до переліку справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, колегія суддів вважає, що ця справа є справою незначної складності, а тому, розглядаючи цю справу в порядку спрощеного позовного провадження, судом не було порушено норм процесуального права.

Випадків, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, не вбачається. У касаційній скарзі таких застережень не міститься.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява №21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява №26737/95).

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року у справі №200/3446/20-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Дашутін

Судді О. О. Шишов

М. М. Яковенко