Справа № 807/2366/15
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2020-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року

м. Київ

справа №807/2366/15

адміністративне провадження №К/9901/30075/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Жука А.В.,

суддів - Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу за позовом ОСОБА_1 до Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області, Закарпатської обласної державної адміністрації про визнання незаконними та скасування розпоряджень, поновлення на посаді, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, провадження по якій відкрито, за касаційною скаргою Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2017 року (прийняту y складі колегії суддів: головуючого судді Большакової О.О., суддів: Глушка І.В., Коваля Р.Й.) у справі №807/2366/15, -

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області, Закарпатської обласної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування розпорядження № 198-р від 21.10.2015 «Про скасування розпорядження т.в.о. голови Тячівської райдержадміністрації», визнання незаконним та скасування розпорядження №331-к від 23.10.2015 «Про звільнення ОСОБА_1 y зв`язку з скасуванням розпорядження т.в.о. голови Тячівської райдержадміністрації», поновлення на посаді заступника начальника управління-начальника відділу фінансово-економічної та кадрової роботи управління освіти Тячівської районної державної адміністрації з 23 жовтня 2015 року, зобов`язання виплатити середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 23 жовтня 2015 року до моменту вирішення справи судом, допущення негайного виконання постанови суду у частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі одномісячної заробітної плати.

2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що т.в.о. голови Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області не мав правових підстав звільнення позивача з посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки після ліквідації управління освіти, молоді та спорту Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області його було переведено в установленому порядку до одночасно утвореної установи - управління освіти Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області. Відтак, позивача було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України через понад рік після ліквідації управління освіти, молоді та спорту районної державної адміністрації. Також, позивачеві не було запропоновано переведення його на іншу роботу. Скасування Розпорядження т.в.о. голови Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області не може бути підставою для звільнення позивача з роботи. Крім того у Розпорядженні голови Закарпатської обласної державної адміністрації від 21.10.2015 за №198-p зазначено, що причиною скасування Розпорядження т.в.о. голови Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області за №209-к від 05.12.2014 є «суперечність законодавству України», але не наведено, які конкретно норми законодавства при цьому порушено і в чому полягають такі порушення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

3. Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

4. Відмовляючи у позові суд першої інстанції дійшов висновку про законність розпорядження голови Закарпатської обласної державної адміністрації №198-р від 21 жовтня 2015 року та розпорядження № 331-к від 23.10.2015 про звільнення позивача з роботи.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

5. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, скасовано постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року у справі №807/2366/15.

Прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Закарпатської обласної державної адміністрації № 198-p від 21.10.2015 «Про скасування розпорядження т.в.о. голови Тячівської райдержадміністрації».

Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Тячівської районної державної адміністрації № 331-к від 23.10.2015 «Про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з скасуванням розпорядження т.в.о. голови Тячівської райдержадміністрації».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу фінансово-економічної та кадрової роботи управління освіти Тячівської районної державної адміністрації з 24 жовтня 2016 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

6. Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, тому апеляційну скаргу слід задовольнити та скасувати оскаржувану постанову, прийнявши нову про часткове задоволення позову.

7. Зокрема суд апеляційної інстанції вказав, що розпорядженням голови Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області №438 від 19 вересня 2014 року було створено у структурі державної адміністрації управління освіти районної державної адміністрації чисельністю 7 штатних одиниць й визнано це новостворене управління правонаступником ліквідованого управління освіти, молоді та спорту районної державної адміністрації з фінансово-господарських та майнових питань. Тобто до новоствореного управління перейшли функції ліквідованого управління освіти, молоді та спорту. Однак, доказів пропонування позивачу всіх наявних вакантних посаду у вищевказаному управлінні суду надано не було. Також відсутні докази його попередження про наступне вивільнення за два місяці згідно статті 49-2 КЗпП. Отже, розпорядження голови Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області №331-к від 23 жовтня 2015 року є незаконним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї

8. 10 квітня 2017 року Тячівська районна державна адміністрація Закарпатської області (касатор) подала касаційну скаргу, в якій просить:

Скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2017 року, та залишити в силі постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року.

У касаційній скарзі не заявлено жодних клопотань.

Рух адміністративної справи у суді касаційної інстанції

9. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 червня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області та установлено строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.05.2019 для розгляду справи № 807/2366/15 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Жук А.В., суддів: Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко ЖМ.

10. Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2020 року справу прийнято до провадження та призначено до попереднього розгляду у суді касаційної інстанції за наявними у справі матеріалами.

ll. АРГУМЕНТИ СТОРІН

Аргументи сторони, яка подала касаційну скаргу

11. Касаційна скарга обґрунтована тим, що судові рішення першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зокрема відповідач вказує, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 було переведено з ліквідованого управління освіти молоді та спорту Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області в новоутворене управління освіти Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області не в установленому порядку за відсутності рішення (подання) начальника управління освіти Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

12. Судами попередніх інстанцій встановлено, що розпорядженням голови Тячівської районної державної адміністрації №115-к від 16.09.2011 ОСОБА_1 було переведено на посаду заступника начальника управління освіти, молоді та спорту Тячівської районної державної адміністрації зв`язку зі змінами у структурі районної державної адміністрації.

13. У відповідності до розпорядження голови Тячівської районної державної адміністрації «Про вдосконалення структури державної адміністрації» №437 від 19.09.2014 було ліквідовано управління освіти, молоді та спорту Тячівської районної державної адміністрації.

14. Розпорядженням голови Тячівської районної державної адміністрації №438 від 19.09.2014 було утворено у структурі районної державної адміністрації управління освіти державної адміністрації чисельністю 7 штатних одиниць та визнано управління освіти районної державної адміністрації правонаступником ліквідованого управління освіти, молоді та спорту районної державної адміністрації з фінансово-господарських та майнових питань.

15. Згідно розпорядження т.в.о. голови Тячівської районної державної адміністрації №209-к від 05.12.2014 позивача було переведено з посади заступника начальника управління начальника відділу освіти та молоді управління освіти, молоді та спорту районної державної адміністрації на посаду заступника начальника управління - начальника відділу фінансово-економічної та кадрової роботи управління освіти районної державної адміністрації з 11 грудня 2014 року.

16. Розпорядженням т.в.о. голови Тячівської районної державної адміністрації №215-к від 16.12.2014 було внесено зміни до розпорядження №209-к від 05.12.2014, а саме ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління - начальника відділу освіти та молоді управління освіти, молоді та спорту районної державної адміністрації було переведено на посаду заступника начальника управління - начальника відділу фінансово-економічної та кадрової роботи управління освіти районної державної адміністрації.

17. 21 жовтня 2015 року головою Закарпатської обласної державної адміністрації на підставі листа Тячівської райдержадміністрації від 21 жовтня 2015 року №03-35/980 було прийнято розпорядження № 198-p, яким відповідно до статей 6, 39, 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрація» з метою приведення розпорядчих документів у відповідність до вимог законодавства України було скасовано розпорядження голови т. в. о. голови Тячівської районної державної адміністрації від 5 грудня 2014 року №209-к «Про переведення ОСОБА_1 », як таке, що суперечить законодавству України.

18. На підставі цього розпорядження головою Тячівської районної державної адміністрації було прийнято розпорядження №381-к від 23.10.2015, яким ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника начальника управління - начальника відділу фінансово-економічної та кадрової роботи управління освіти державної адміністрації з 23 жовтня 2015 року.

IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

19. Конституція України від 28 червня 1996 року

19.1. Частина друга статті 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

20. Закон України «Про місцеві державні адміністрації»

20.1. У відповідності до ст. 5 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» оклад місцевих державних адміністрацій формують голови місцевих державних адміністрацій.

20.2. Відповідно до абз. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцеві державні адміністрації очолюють голови відповідних місцевих державних адміністрацій.

20.3. Частинами 1, 2 статті 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» визначено, що на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, щорічного послання Президента України до Верховної Ради України про внутрішнє i зовнішнє становище України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, a керівники структурних підрозділів - накази. Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов`язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

20.4. Статтею 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що акти місцевих державних адміністрацій, які суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду.

20.5. Статтею 33 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що головам обласних державних адміністрацій надано право скасовувати розпорядження голів районних державних адміністрацій, що суперечать Конституції України та законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України, Кабінету Міністрів України, голів обласних державних адміністрацій, а також міністерств, інших центральних органів виконавчої влади.

V. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

21. Оцінюючи обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з таких міркувань.

22. Законодавством передбачене право голови адміністрації вищого рівня скасувати незаконні розпорядження голови адміністрації нижчого рівня.

23. Як слідує з матеріалів справи, розпорядженням голови Тячівської районної державної адміністрації №438 від 19.09.2014 y структурі районної державної адміністрації було утворено управління освіти державної адміністрації яке є правонаступником ліквідованого управління освіти молоді та спорту районної державної адміністрації з фінансово-господарських та майнових питань.

24. Відповідно до п. 1.1 ч. 1 Положення про управління освіти Тячівської районної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови Тячівської районної державної адміністрації №438 від 19.09.2014, управління освіти Тячівської районної державної адміністрації є структурним підрозділом державної адміністрації, яке утворюється розпорядженням голови і є правонаступником майнових зобов`язань ліквідованого управління освіти, молоді та спорту.

25. Згідно до п. 12 Типового положення про структурний підрозділ місцевої державної адміністрації, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2012 року №887 керівник структурного підрозділу може мати заступників, які призначаються на посаду та звільняються з посади головою місцевої держадміністрації за поданням керівника структурного підрозділу.

26. У відповідності до п. 6.8 ч. 6 Положення про управління освіти Тячівської районної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови Тячівської районної державної адміністрації № 438 від 19.09.2014 начальник управління має заступника, який призначається на посаду та звільняється з посади головою райдержадміністрації за поданням начальника управління освіти.

27. Розпорядженнями т.в.о. голови Тячівської районної державної адміністрації № 209-к від 05.12.2014 та №215-к від 16.12.2014 ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління начальника відділу освіти та молоді управління освіти, молоді та спорту державної адміністрації було переведено на посаду заступника начальника управління - начальника відділу фінансово-економічної та кадрової роботи управління освіти державної адміністрації.

28. Верховний Суд погоджується із позицією суду апеляційної інстанції, що висновки суду першої інстанції про незаконність скасованого головою обласної адміністрації розпорядження з огляду на відсутність подання начальника управління освіти про призначення ОСОБА_1 на посаду є неправильними, адже позивача було переведено з ліквідованого управління освіти, молоді та спорту районної державної адміністрації у новостворене на ту ж саму посаду - заступника начальника управління - начальника відділу фінансово-економічної та кадрової роботи управління освіти.

29. Судом апеляційної інстанції правильно вказано, що в даному випадку не йдеться про призначення позивача на нову посаду, а тому відсутня необхідність дотримання повної процедури призначення на вищевказану посаду, в тому числі і внесення відповідного подання.

30. Верховний Суд вважає за доцільне вказати, що у рішенні Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вказано, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Тому, на думку Конституційного Суду України, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

31. Вказане рішення Конституційного Суду України підлягає застосуванню і до спірних правовідносин, оскільки в ньому надано тлумачення щодо неможливості скасування органом державної влади, в тому числі і місцевою державною адміністрацією, рішення, на підставі якого виникли певні суб`єктивні права та інтереси.

32. Фактично розпорядження т.в.о. голови Тячівської районної державної адміністрації №209-к від 05.12.2014 та №215-к від 16.12.2014, яким ОСОБА_1 було переведено на посаду виконано, адже позивач виконував обов`язки заступника начальника управління - начальника відділу фінансово-економічної та кадрової роботи новоутвореного управління освіти районної державної адміністрації, за що отримував заробітну плату.

33. 3 огляду на наведене, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що вказані вище розпорядження є ненормативними правовими актами одноразового застосування, які вичерпали свою дію фактом їх виконання, а тому не можуть бути в подальшому скасовані головою місцевої державної адміністрації, в тому числі головою адміністрації вищого рівня, оскільки такі дії спричинять позбавлення гарантій стабільності суспільних відносин між органами державної влади та громадянами, порушать трудові права.

34. Разом з тим Верховний Суд вважає за доцільне наголосити, що Європейський Суд з прав людини у Рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» звернув увагу на особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Веуеler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-ХІІ, «Megadat.com S.r.l проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, n. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (1030013 and Others v. Romania), заява № 36900/03, п.37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їядіз проти Туреччини» (Oneryildiz v.Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).

35. Європейський Суд з прав людини зауважив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter аІіа, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). 3 іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Ріnсоvа and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Сгоаtіа), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі «Гаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, П. 67, від 11 червня 2009 року).

36. Таким чином Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що оскільки розпорядженням т.в.о. голови Тячівської районної державної адміністрації позивача було переведено на посаду і він виконував обов`язки більше року, у подальшому скасування цього розпорядження керівником вищого рівня фактично порушує законні права та інтереси і прямо суперечить позиції Європейського Суду з прав людини.

37. Враховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що розпорядження т.в.о. голови Закарпатської обласної державної адміністрації про скасування розпоряджень голови Тячівської районної державної адміністрації про переведення позивача на посаду є протиправним i підлягає скасуванню.

38. Крім того Верховний Суд дійшов висновку, що звільнивши позивача з посади, відповідач порушив норми чинного законодавства, які гарантують додержання трудових прав працівників.

39. Так, відповідно до пункту частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання Підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

40. Статтею 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При різних умовах продуктивності праці i кваліфікації перевага в залишенні на роботі наддається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`їяких немає інших працівників з самостійним заробітком; З) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зi служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

41. Отже, у першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації продуктивності праці.

42. Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці) про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи про суміщення професій тощо. Однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці є дисциплінованість працівника. Тому при застосуванні положень статті 42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі слід враховувати в тому числі i наявність дисциплінарного стягнення.

43. Слід зазначити, що згідно з частинами 1 та 3 статті 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва i праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

44. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини 3 статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

45. Отже, чинним законодавством України встановлено процедуру звільнення осіб у зв`язку з ліквідацією та реорганізацією із встановленням певних гарантій для працівників.

46. Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням голови Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області №438 від 19 вересня 2014 року було створено у структурі державної адміністрації управління освіти державної адміністрації чисельністю 7 штатних одиниць й визнано це новостворене управління правонаступником ліквідованого управління освіти, молоді та спорту державної адміністрації з фінансово-господарських та майнових питань.

47. Тобто до новоствореного управління перейшли функції ліквідованого управління освіти, молоді та спорту. Однак, доказів пропонування позивачу всіх наявних вакантних посаду у вищевказаному управлінні суду надано не було. Також відсутні докази його попередження про наступне вивільнення за два місяці згідно статті 49-2 КЗпП.

48. Виходячи з наведеного Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що розпорядження голови Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області №331-к від 23 жовтня 2015 року є незаконним і підлягає скасуванню, а позивача необхідно поновити на займаній посаді.

49. З урахуванням викладеного, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції винесено законне та обґрунтоване рішення, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваної постанови відсутні.

50. Приписами частини першої статті 341 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

51. Відповідно до частин першої - третьої статті 242 Кодексу адміністративною судочинства України рішення суду має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

52. Згідно статті 350 Кодексу адміністративною судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій нe допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

53. Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду апеляційної інстанції у даній справі, відтак вважає, що слід відмовити у задоволення касаційної скарги Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2017 року у справі - залишити без змін.

54. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області - залишити без задоволення

2. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Судді Жук А.В.

Мартинюк Н.М.

Мельник-Томенко Ж.М.