Справа № 826/11482/17
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г. В.

суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.

за участю секретаря Скидан С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 травня 2020 року

у справі №826/11482/17 (розглянуто у порядку письмового провадження адміністративну)

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до відповідача Головного управління Державної податкової служби у місті Києві,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову Державної податкової служби України

про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2017 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (надалі - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову Державної фіскальної служби України, в якому просив суд:

- визнати протиправними та скасувати податкову вимогу від 16.06.2017 №38591-17 про нарахування грошового зобов`язання фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 з єдиного податку та рішення від 16.06.2017 №38591-17 про опис майна фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 у податкову заставу, прийнятих Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві;

- зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві виключити з інформаційних баз Державної фіскальної служби України відомості про заборгованість фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 зі сплати єдиного податку у сумі 139 893,35 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що останнім своєчасно та в повному обсязі виконано обов`язок по сплаті задекларованої суми єдиного податку з фізичних осіб, проте контролюючим органом протиправно винесено оскаржувану податкову вимогу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 травня 2020 року адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкову вимогу від 16.06.2017 року №38591-17 про нарахування грошового зобов`язання фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 з єдиного податку та рішення від 16.06.2017 року №38591-17 про опис майна фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 у податкову заставу, прийнятих Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві.

Зобов`язано Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві відобразити в інтегрованій картці платника податків ІС "Податковий блок" відомості про відсутність податкової заборгованості згідно податкової вимоги від 16.06.2017 №38591-17 у сумі 139893,35 грн.

Стягнуто на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2038,94 грн. (дві тисячі тридцять вісім гривень 94 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням, відповідачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати оскаржуване рішення, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що за позивачем рахується податковий борг, який є узгодженим та підлягає сплаті.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та додаткових поясненнях у повному обсязі та просив їх задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу та надав суду апеляційної інстанції.

Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 06.07.2017 року засобами поштового зв`язку отримав від Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві податкову вимогу від 16.06.2017 року №38591-17 про нарахування узгодженого грошового зобов`язання з єдиного податку на суму 134 101,07 грн. та пені у сумі 5792,28 грн, на загальну суму 139893,35 грн, а також лист від 21.06.2017 року № 6547/к/26-15-17-03-33 "Про надання інформації" про перелік мого майна та рішення від 16.06.2017 №38591-17 про опис мого майна у податкову заставу.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями відповідача, позивач 11.07.2017 року оскаржив їх в адміністративному порядку, направивши до Державної фіскальної служби України скаргу.

Не отримавши відповідь на вказану скаргу, представником позивача, було скеровано запит від 31.08.2017 року №27/08/17 про надання інформації про результати розгляду скарги від 11.07.2017.

На вказаний запит, Державна фіскальна служба України, надіслано засобами поштового зв`язку відповідь від 05.09.2017 року №11469/К/99-99-17-01-14 "Про розгляд звернення". До вказаного листа додано копію рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 01.08.2017 року № 97/68/К/99-99-17-01-14, відповідно до якого скаргу позивача залишено без задоволення, а оскаржувані рішення без змін.

Вважаючи податкову вимогу від 16.06.2017 року №38591-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 16.06.2017 року №38591-17 протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду справи відповідач не надав суду доказів щодо реалізації приписів пункту 129.6 статті 129 Податкового кодексу України і застосування за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду відповідної відповідальності до банку, оскільки постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.08.2016 №826/2301/16 було встановлено, що переказ коштів відповідно до платіжного доручення від 29.09.2015 №1 не було зараховано з вини публічного акціонерного товариства "Укрінбанк".

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог повністю, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) встановлено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 44.1. статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За приписами пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

За змістом статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Судом першої інстанції встановлено, а апелянтом не спростовано, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.08.2016 року по справі №826/2301/16, яке набрало в законну силу 03.11.2016 року, адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - задоволено. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві від 26.11.2015 № 3226-23. Визнано протиправним та скасовано рішення державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві про опис майна у податкову заставу від 28.12.2015 № 10432/к/26-57-23-31.

Так, в Постанові суду зазначено, що позивачем зі свого рахунку № НОМЕР_2 , відкритого в Публічному акціонерному товаристві "Унікомбанк", згідно платіжного доручення №1 від 29.09.2015 року, на відповідний казначейський рахунок сплачено кошти в сумі 166 462,00 грн. в рахунок погашення самостійно визначеного грошового зобов`язання з єдиного податку за III квартал 2015 року згідно відповідної податкової декларації в сумі 86 170, 36 грн. та в рахунок майбутніх періодів (переплата 80 291,64 грн.). Поміж тим, 26.11.2015 Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві було винесено податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) № 3226-23, якою було визначено суму недоїмки зі сплати єдиного податку з фізичних осіб в сумі 85 899,82 грн. станом на 25.11.2015 року.

Поміж тим, в абзаці 8 сторінки 5 вищезазначеного рішення суду зазначено, що факт подання до установи банку платіжного доручення від 29.09.2015 року №1 на перерахування суми коштів в рахунок оплати єдиного податку, яке було одержано банком 29.09.2015, свідчить про те, що обов`язок позивача щодо сплати податку в сумі 166462,00 грн. припинився до 29.09.2015 року відповідно, у зв`язку з чим у контролюючого органу не було підстав для формування вимоги про сплату боргу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вищезазначеним рішенням суду, підтверджено факт виконання позивачем своїх податкових зобов`язань зі сплати єдиного податку у сумі 166462,00 грн сплаченої зі свого рахунку № НОМЕР_2 , відкритого в Публічному акціонерному товаристві "Унікомбанк", згідно платіжного доручення від 29.09.2015 року №1.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції та не спростовано апелянтом, що податкової декларації з єдиного податку за 2015 рік позивачем самостійно визначено до сплати єдиний податок у сумі 31 992,80 грн. (стор. 23 том І, зворотній бік).

Оскільки переплата податку за три квартали 2015 року становила 80291,64 грн. (як зазначалось вище) то вказана сума переплати зменшена на відповідну суму податку. Таким чином, переплата суми єдиного податку за 2015 рік становила 80291,64 грн - 31992,80 грн = 48298,84 грн.

Так, відповідно до податкової декларації з єдиного податку за 1 квартал 2016 року позивачем самостійно визначено до сплати єдиний податок у сумі 42625,50 грн. Оскільки переплата податку за 2015 рік становила 48298,84 грн, то вказана сума переплати зменшена на відповідну суму податку. Таким чином, переплата суми єдиного податку за 1 квартал 2016 року становила 48298,84 грн - 42 625,50 грн = 5 673,34 грн.

Відповідно до податкової декларації з єдиного податку за 2 квартал 2016 року позивачем самостійно визначено до сплати єдиний податок у сумі 49575,75 грн. Оскільки переплата податку за 1 квартал 2016 року становила 5673,34 грн., то вказана сума переплати зменшена на відповідну суму податку та сплачено різницю податку у сумі 43800,00 грн. (49 575,75 грн - 5673,34 грн.=43902,41 грн.).

Як вбачається з матеріалів справи, сума єдиного податку в розмірі 43800,00 грн. сплачена позивачем згідно платіжного доручення від 18.08.2016 року №102 зі свого рахунку № НОМЕР_3 , відкритого в ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", тобто, до граничного терміну сплати 19.08.2016 року (стор. 29 том І).

Сума єдиного податку в розмірі 200,00 грн. сплачена позивачем згідно платіжного доручення від 07.12.2016 №108 зі свого рахунку № НОМЕР_3 , відкритому в ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" після граничного терміну сплати 19.08.2016 року, як вказує позивач, внаслідок виявлення арифметичної помилки у розрахунку єдиного податку (стор. 30 том І).

Колегія суддів звертає увагу, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.08.2016 року по справі №826/2301/16, яке набрало в законну силу 03.11.2016 року, встановлено про сплату позивачем суми єдиного податку в розмірі 43800,00 грн, згідно платіжного доручення від 18.08.2016 року №102.

Так, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що матеріалами справи підтверджено відсутність у позивача заборгованості з єдиного податку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком судом першої інстанції про протиправність податкової вимоги від 16.06.2017 року №38591-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 16.06.2017 року №38591-17, у зв`язку з цим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи тривалий час з 2016 року нарахування позивачу боргу, який виник не з його вини, для відновлення порушених права останнього від постійного тиску зі сторони відповідача підлягають задоволенню позовні вимоги щодо зобов`язання Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві відобразити в інтегрованій картці платника податків ІС "Податковий блок" відомості про відсутність податкової заборгованості згідно податкової вимоги від 16.06.2017 №38591-17 у сумі 139893,35 грн.

Щодо посилання апелянта на те, що податковий кодекс не звільняє платника податків від обов`язку сплати основної суми податкового зобов`язання або податкового боргу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 129.6. статті 129 ПК України за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Колегія суддів звертає увагу, що в даному випадку контролюючому органу було відомо з 2016 року про порушення банком строку зарахування до казначейства коштів, які сплачував позивач, а отже відповідач не був позбавлений права на застосування до Банку штрафних санкцій, які передбачені ч. 129.6 ст. 129 ПК України.

Щодо посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 06.05.2020 року по справі №826/14107/16, як практику в аналогічних справах, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, як вже було встановлено раніше, що борг виник у позивача по сплаті податкових зобов`язань у 2015 році, а рішенням суду по справі №826/2301/16 визнано протиправні дії контролюючого органу по винесені податкової вимоги.

Колегія суддів звертає увагу, що ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві подано адміністративний позов до Окружного адміністративного суду м. Києва про стягнення з ФОП ОСОБА_1 податковий борг у сумі 140051,08 грн, проте Окружним адміністративним судом м. Києва 27.12.2018 року прийнято рішення по справі № 826/17706/16, яким відмовлено контролюючому органу в задоволенні позовних вимог, у зв`язку із виконанням позивачем свого обов`язку зі сплати єдиного податку в сумі 140051,08 грн., в складі суми згідно платіжного доручення № 1 від 29.09.2015 року.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів доходить висновку, що протягом 2016 - 2019 року контролюючим орагном застосовує до позивача двічі намагається стягнути з позивача одну і туж суму за податковими зобов`язаннями, що є порушенням вимог закону.

Так, в силу ч. 4 ст. 78 та ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Оцінка документів як письмових доказів здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору, згідно частини 2 статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга апелянта є необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення прийнято у відповідності до вимог законодавства.

Крім того, колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним відзиву (запереченню) на позовну заяву, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст. ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови буде складено протягом п`яти днів з моменту його проголошення.

Головуючий суддя: Г. В. Земляна

Судді: Є. І. Мєзєнцев

В. В. Файдюк

Повний текст постанови складено 24 грудня 2020 року.