Справа № 804/8645/17
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року

м. Київ

справа №804/8645/17

адміністративне провадження №К/9901/66200/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Бевзенка В.М., судді Коваленко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Актабанк» Куліш Віктор Миколайович, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю., Семененко Я.В. від 30 серпня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_25., ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 (далі - позивачі) звернулися до Дніпровського окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Актабанк» Куліш Віктор Миколайович, в якому просять:

- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 5 жовтня 2017 року за № 4666, яким затверджено зміни № 20 до Переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ «Актабанк» акцептованих уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Актабанк»;

- зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити вкладників ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 ), ОСОБА_21 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 ), ОСОБА_6 (ідентифікаційний код НОМЕР_6 ), ОСОБА_7 (ідентифікаційний код НОМЕР_7 ), ОСОБА_8 (ідентифікаційний код НОМЕР_8 ), ОСОБА_9 (ідентифікаційний код НОМЕР_9 ), ОСОБА_10 (ідентифікаційний код НОМЕР_10 ), ОСОБА_11 (ідентифікаційний код НОМЕР_11 ), ОСОБА_12 (ідентифікаційний код НОМЕР_12 ), ОСОБА_13 (ідентифікаційний код НОМЕР_13 ), ОСОБА_14 (ідентифікаційний код НОМЕР_14 ), ОСОБА_15 (ідентифікаційний код НОМЕР_15 ), ОСОБА_16 (ідентифікаційний код НОМЕР_16 ), ОСОБА_17 (ідентифікаційний код НОМЕР_17 ), ОСОБА_18 (ідентифікаційний код НОМЕР_18 ), ОСОБА_19 (ідентифікаційний код НОМЕР_19 ), ОСОБА_20 (ідентифікаційний код НОМЕР_20 ) до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Актабанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, затвердити відповідні зміни (доповнення) до Загального реєстру та забезпечити отримання вкладниками гарантованих Фондом сум відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «АКТАБАНК» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

В обґрунтування позовних вимог позивачами зазначено, що вони є вкладниками ПАТ «Актабанк» у розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Актабанк» Кулішем В.М. було подано до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо включення їх до списку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, а тому рішення та дії відповідача щодо включення позивачів до реєстру кредиторів банку та невключення до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування суми коштів за рахунок Фонду, є протиправними.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 6 лютого 2018 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі є вкладниками ПАТ «Актабанк», оскільки рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 4 лютого 2016 року у справі № 206/6720/15-ц та ухвалою Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 27 квітня 2017 року їх визнано вкладниками, та на виконання зазначених судових рішень Уповноваженою особою направлено до Фонду лист про внесення змін до переліку вкладників. При цьому відповідачем не наведено, а судами не було встановлено підстав для невключення позивачів до Загального реєстру вкладників, а тому включення позивачів, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, до четвертої черги задоволення вимог кредиторів є порушенням вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2018 року апеляційні скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Актабанк» задоволено, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 6 лютого 2018 року скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Задовольняючи апеляційні скарги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у спірному випадку відсутні підстави для висновку про порушення прав позивачів у цих правовідносинах, які виходячи з розуміння Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не є вкладниками банку та не мають права на відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2018 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, позивачі звернулися з касаційною скаргою до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, в якій просять скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити у силі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 6 лютого 2018 року.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга подана до суду 21 листопада 2018 року.

Ухвалою Верховного суду від 18 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження у справі № 804/8645/17 за касаційною скаргою позивачів, витребувано матеріали адміністративної справи та надано сторонам строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Представником Фонду гарантування вкладів фізичних осіб подано клопотання про забезпечення його участі під час касаційного розгляду справи у судовому засіданні, у задоволенні якого відмовлено ухвалою Верховного Суду від 17 грудня 2020 року.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У касаційній скарзі скаржники вказують на те, що судом апеляційної інстанції не надано правової оцінки факту включення Уповноваженою особою на ліквідацію ПАТ «Актабанк» позивачів до переліку вкладників ПАТ «Актабанк» та факту неправомірної бездіяльності виконавчої дирекції Фонду, яка виявилася у незатвердженні змін до Загального реєстру вкладників відповідно до поданого Уповноваженою особою переліку із включенням до нього позивачів для здійснення виплат відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Також скаржники зазначають, що суд апеляційної інстанції, керуючись виключно обставинами, встановленими Апеляційним судом Дніпропетровської області у рішенні від 11 липня 2016 року під час розгляду в апеляційному порядку справи № 206/6720/15-ц, не врахував, що 26 серпня 2014 року на виконання договорів відступлення права вимоги ПАТ «Актабанк» відкрив позивачам поточні рахунки та 27 серпня 2014 року здійснив перерахунок належних позивачам сум грошових коштів, а тому на момент віднесення банку до категорії неплатоспроможних на рахунках позивачів знаходились кошти, які є вкладом у розумінні Закону України «Про банку і банківську діяльність», а позивачі є вкладниками відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Скаржники також зазначають, що вказані кошти у подальшому банком самовільно були перераховані на рахунок ОСОБА_22 , а поточні рахунки позивачів - самовільно закриті.

Від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшов відзив на касаційну скаргу позивачів, в якому зазначається, що рішення суду апеляційної інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим, а вимоги касаційної скарги - безпідставними, у зв`язку з чим просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2018 року - без змін.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, що між ОСОБА_22 та ПАТ «Актабанк» укладено договір банківського вкладу «Класік» № В19-208097/Т від 19 червня 2014 року, згідно умов якого ОСОБА_22 передала, а ПАТ «Актабанк» прийняв в якості строкового вкладу 4400000 грн на строк 2 місяця по 19 серпня 2014 року з процентною ставкою 23 відсотків річних і зобов`язався повернути вкладнику суму вкладу в обумовлений договором строк 19 серпня 2014 року.

22 серпня 2014 року ОСОБА_22 з однієї сторони та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_21 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 з другої сторони уклали договір № ВЛЄ -14 про відступлення права вимоги, за яким первісний кредитор ОСОБА_22 передає, а нові кредитори у відповідних частках приймають на себе право вимоги у загальному розмірі 3 800 000 грн, що належить первісному кредитору, і стають кредиторами за вказаним договором банківського вкладу «Класик» № В19-208097/Т від 19 червня 2014 року, тому з 20 серпня 2014 року кошти з депозитного рахунку переходять на поточний рахунок до моменту витребування коштів клієнтом в рамках не виконаного договору вкладу.

За змістом пункту 1.2 цього договору нові кредитори займають місце первісного кредитора у зобов`язаннях, які виникли з основного договору в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору, і набувають наступні частки права вимоги за основним договором: ОСОБА_2 - 200 000 грн, ОСОБА_3 - 200 000 грн, ОСОБА_4 - 200 000 грн, ОСОБА_21 - 200 000 грн, ОСОБА_6 - 100 000 грн, ОСОБА_7 - 200 000 грн, ОСОБА_9 - 200 000 грн, ОСОБА_10 - 200 000 грн, ОСОБА_23 - 200 000 грн, ОСОБА_24 - 200 000 грн, ОСОБА_1 - 100 000 грн, ОСОБА_12 - 200 000 грн, ОСОБА_13 - 200 000 грн, ОСОБА_26. - 200 000 грн, ОСОБА_15 - 200 000 грн, ОСОБА_25. - 200 000 грн, ОСОБА_17 - 200 000 грн, ОСОБА_18 - 200 000 грн, ОСОБА_19 - 200 000 грн, ОСОБА_20 - 200 000 грн, всього - 3 800 000 грн.

За актом приймання-передачі коштів від 22 серпня 2014 року кожен з нових кредиторів сплатив первісному кредитору кошти у зазначених в пункті 1.2 договору про відступлення прав вимоги сумах, суму 200000 грн за ОСОБА_24 виконано ОСОБА_1 відповідно до договору поруки від 22 серпня 2014 року.

16 вересня 2014 року постановою правління Національного банку України № 576 ПАТ «Актабанк» віднесено до категорії неплатоспроможних та виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб постановила рішення № 90, яким розпочала з 17 вересня 2014 року процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на період з 17 вересня до 17 грудня 2014 року та призначила уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Актабанк» - Приходько Ю.В.

Постановою Правління Національного банку України від 15 січня 2015 року № 19 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Актабанк» було вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ «Актабанк».

23 грудня 2015 року рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 237 строк ліквідації продовжено до 15 січня 2018 року.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 31 травня 2017 року № 2217 «Про зміну Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Актабанк», Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Актабанк» було призначено Куліша В.М.

На виконання рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 4 лютого 2016 року у справі № 206/6720/15-ц та ухвали Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 27 квітня 2017 року та відповідно до вимог статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Актабанк» позивачів було включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

Листами від 29 червня 2017 року № 820, від 15 травня 2017 року № 837, від 15 липня 2017 року № 1029 та від 9 серпня 2017 року № 1553 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Актабанк» повідомила Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про внесення змін до переліку вкладників, а саме, про необхідність включення до переліку: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_21 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2018 року відповідає, а викладені у касаційній скарзі доводи скаржників є неприйнятними, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження ФГВФО, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; Закон № 4452-VI).

Частиною першою статті 3 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на дату прийняття такого рішення незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000,00 грн. Фонд не відшкодовує кошти: передані банку в довірче управління; за вкладом у розмірі менше 10 гривень; за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред`явника.

Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Згідно з положеннями статті 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр», «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Отже, Закон № 4452-VI пов`язує виникнення права на відшкодування суми коштів за вкладом разом з нарахованими на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних відсотками з настанням таких обставин: 1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних (у разі, якщо на дату прийняття такого рішення дія договору банківського вкладу закінчилась) або рішення про відкликання банківської ліцензії; 2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу (рахунку) за договором, укладеним до вказаної дати; 3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн; 4) включення уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування; 5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників; 6) опублікування Фондом оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр», «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет, що здійснюється не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Тобто однією з умов виникнення у фізичної особи права на отримання відшкодування коштів за рахунок ФГВФО є наявність на дату прийняття Національним Банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних відкритого банківського рахунку (вкладу) відповідно до договору, укладеного між банком та фізичною особою.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Частиною першою статті 2 Закону № 4452-VI вклад визначено, як кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Пунктом 4 частиною першою статті 2 Закону № 4452-VI передбачено, що вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Згідно з положеннями частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, вкладні (депозитні) рахунки відкриваються на конкретну особу за умови надання відповідних документів. При цьому, вкладником вважається саме та особа, яка має відкритий на своє ім`я рахунок у банку або на користь якої відкривається відповідний рахунок.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 815/2490/15, від 10 квітня 2019 року у справі № 826/2471/16, від 16 квітня 2019 року у справі № 819/1984/15, від 23 квітня 2019 року у справі № 826/12815/15.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною четвертою статті 78 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративної справи не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

За змістом частини четвертої статті 78 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, судом апеляційної інстанції були взяті до уваги обставини, встановлені під час розгляду справи № 206/6720/15-ц за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_21 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_23 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 до ПАТ «Актабанк», ОСОБА_24 , третя особа: ОСОБА_22 , про визнання вкладниками, зобов`язання вчинити дії та стягнення заборгованості.

Так, рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 4 лютого 2016 року у справі № 206/6720/15-ц позов задоволено, визнано позивачів з 26 серпня 2014 року вкладниками ПАТ «Актабанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами в банку за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобов`язано ПАТ «Актабанк» відкрити поточні рахунки на ім`я позивачів та перевести грошові кошти відповідно до договорів про відступлення права вимоги.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Актабанк» задоволено, рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 4 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У подальшому рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року заяву ОСОБА_6 про перегляд рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2016 року за нововиявленими обставинами задоволено, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2016 року скасовано, апеляційну скаргу ПАТ «Актабанк» задоволено частково: рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 4 лютого 2016 року в частині позовних вимог про визнання позивачів вкладниками скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог. У решті рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 4 лютого 2016 року залишено без змін.

Водночас, як вбачається з інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, постановою Верховного Суду від 24 червня 2020 року касаційну скаргу ПАТ «Актабанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Актабанк» задоволено частково, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За результатом нового розгляду постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_6 про перегляд рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2016 року за нововиявленими обставинами, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2016 року залишено у силі.

Таким чином, за результатом розгляду справи № 206/6720/15-ц судами прийнято рішення про відмову у задоволені позову про визнання позивачів вкладниками ПАТ «Актабанк» та включення їх до переліку вкладників, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанцій про те, що договори про відступлення права вимоги від 22 серпня 2014 року, укладені між ОСОБА_22 та позивачами, не є підставою для автоматичного віднесення позивачів до вкладників банку, оскільки цьому має передувати процедура укладення договорів банківського вкладу між банком та позивачами з подальшим переведення на відкриті рахунки грошових коштів згідно вказаних договорів. При цьому доводи скаржників про те, що ПАТ «Актабанк» відкрив позивачам поточні рахунки та 27 серпня 2014 року здійснив на ці рахунки перерахунок належних позивачам сум грошових коштів, не знайшли свого підтвердження встановленими, як у справі, що розглядається, так і у справі № 206/6720/15-ц, обставинами та наявними у матеріалах справи доказами, а тому не приймаються до уваги судом касаційної інстанції.

Водночас, колегія суддів зазначає, що право власності позивачів на кошти відповідно до договорів переуступки права вимоги може бути реалізоване шляхом визнання позивачів кредиторами по відношенню до банку, що є підставою для задоволення їх вимог у порядку та черговості, визначеними статтею 52 Закону № 4452-VI, за рахунок коштів, одержаних у результаті реалізації і продажу майна банку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 815/2490/15, від 2 квітня 2019 року у справах № 826/22956/15 та № 826/18291/15, від 24 квітня 2019 року у справі № 826/7895/16.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо такі рішення ухвалені без порушень норм матеріального і процесуального права.

Оскільки при ухваленні рішення судом апеляційної інстанції не допущено неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції - без змін.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що рішення суду апеляційної інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду апеляційної інстанції, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: В.М. Бевзенко

Н.В. Коваленко