Справа № 826/864/18
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2020 року м. Київ № 826/864/18

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 18.12.2017 року № 126544-17 ГУ ДФС у місті Києві;

- стягнути за рахунок асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що податкова вимога є незаконною, оскільки подання скарги зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження. Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржуються, вважається неузгодженою.

Позивач також вказує, що відповідачем прийнято незаконно рішення про опис майна в заставу, чим порушено право власності позивача, гарантоване Конституцією.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.01.2018 року відкрито провадження у справі №826/864/18 в порядку спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання та викликом сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.06.2018 року провадження у адміністративній справі закрито.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2018 року скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.06.2018 року, а справу направлено на продовження розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.11.2018 року справу №826/864/18 прийняти до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Представником Головного управління Державної фіскальної служби України в м. Києві подано до суду відзив, у якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки оскаржувана податкова вимога від 18.12.2017 року № 126544-17 відкликана. Відповідач також зазначає про відсутність в матеріалах справи доказів щодо відсутності предмета спору, що унеможливлює вирішення справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На підставі встановленого порушення п. 16.1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України відповідачем 17.11.2017 року прийнято податкове повідомлення - рішення № про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі та на підставі встановленого порушення п.п. 164.2.10 п. 164.2 ст. 164, п.п. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168, п.п. 174.2.2 п. 174.2 ст. 174, п. 179.7 ст. 179 Податкового кодексу України відповідачем 17.11.2017 року прийнято податкове повідомлення - рішення № про застосування штрафних (фінансових) санкцій, збільшено суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 11 079,59 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями - 8 863,67 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 2 215,92 грн. Зазначене податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі акта ГУ ДФС від 27.10.2017 року №2128/26-15-42-02-12 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу у вигляді вартості успадкованого майна платника податків за період 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року. Перевіркою встановлено, що позивач у 2016 році відповідно до даних ЦБЛД ДРФО ДФС України мала взаємовідносини з фізичною особою, що не є членом сім`ї першого ступеня споріднення, та отримувала оподатковуваний дохід у вигляді вартості подарованого майна - частки банківського вкладу у сумі 177 273,37 грн. В порушення підпункту 164.2.10 пункту 164.2 статті 164, підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168, підпункту 174.2.2 пункту 174.2 статті 174, пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України позивач не нарахував та не сплатив до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 8 863,67 грн.

З метою оскарження податкового рішення від 17.11.2017 року № позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва. Даний позов обґрунтовано тим, що визначення суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, в частині ненарахування та несплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік є помилковими, а збільшення суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб - протиправним, оскільки позивач не отримував у 2016 році доходів, які підлягають оподаткуванню, а тому не має обов`язку подавати податкову декларацію про майновий стан і доходи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/853/18 в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.01.2019 року адміністративний позов в адміністративній справі №826/853/18 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 17 листопада 2017 року №; стягнено на користь позивача понесені нею витрати по сплаті судового збору розмірі 704, 80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у місті Києві та у задоволенні вимог позивач щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.03.2019 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.01.2019 року в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 17 листопада 2017 року № залишено без змін.

Вважаючи податкову вимогу від 18.12.2017 року № 126544-17 ГУ ДФС у місті Києві протиправною та такою, що підлягає скасуванню, а також у зв`язку з визнанням протиправним та скасуванням податкового повідомлення - рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 17.11.2017 року № у судовому порядку, позивач звернувся з даним адміністративним позовом, при вирішення якого суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктами 36.1, 36.5 статті 36 ПК України встановлено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно з п. 54.1 ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно п.14.1.175 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п.14.1.39 ст.14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Разом з тим, відповідно до п. 31.1 ст. 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному додатковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (пункт 38.1 статті 38 Податкового кодексу України).

Згідно із положеннями п.14.1.153 ст.14 ПК України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно ч.1. п. 59.3. ст. 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Отже, податкова вимога надсилається якщо є податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк.

Крім того, відповідно до вимог розділу ІІ Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 червня 2017 року №610 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 липня 2017 року за №902/30770), податкова вимога платнику податків, у якого виник податковий борг, формується контролюючим органом, на який згідно з Кодексом покладається виконання такої функції. Податкова вимога формується у разі, якщо платник податків не сплатив у встановлені Кодексом строки суму: узгодженого грошового зобов`язання; непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному Кодексом. Протягом періоду оскарження суми грошових зобов`язань, визначених контролюючим органом відповідно до Кодексу, податкова вимога з податку, що оскаржується, не надсилається.

Узгодження грошового зобов`язання здійснюється шляхом надіслання контролюючим органом платнику податків податкового повідомлення - рішення та можливістю оскаржити таке рішення платником податку в адміністративному чи судовому порядку.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (абзац четвертий пункту 56.18 статті 56 ПК України).

Пунктом 59.1 статті 59 ПК України визначено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу (пункт 59.3 статті 59 ПК України).

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (пункт 59.4 статті 59 ПК України).

Відповідно до ст. 88 ПК України, з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Згідно п.п. 89.1.1 п. 89.1 ст. 89 ПК України, право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг (пункт 89.3 статті 89 Податкового кодексу України).

Отже, як встановлено під час розгляду справи, відповідачем сформовано оскаржувану податкову вимогу та прийнято оскаржуване рішення про опис майна платника податку у податкову заставу в зв`язку з наявністю в інтегрованій картці платника податків податкового боргу з податку на додану вартість, проте судом встановлено, що у даній справі сума грошового зобов`язання не була узгодженою: позивач, не погодившись із податковими повідомленнями-рішеннями відповідача від 17.11.2017 року оскаржила їх у адміністративному порядку до ДФС України (скарги від 30.11.2017 року), рішенням ДФС України від 14.12.2017 року податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 17.11.2017 року № та № залишені без змін, а скарга - без задоволення, рекомендований лист № 888 з рішенням про результати розгляду скарг позивачем отримано 10.01.2018 року, а оскаржувана вимога винесена 14.12.2017 року. Суд зауважує, що докази отримання позивачем рішенням про результати розгляду відповідно до наданих матеріалів справи не є достатніми. Водночас, суд приходить до висновку, що надсилання оскаржуваної вимоги є передчасним та таким, що фактично позбавило позивача оскаржувати рішення державного органу в судовому порядку.

Враховуючи зазначене, а також факт визнання податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 17.11.2017 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню, суд вважає позовні вимоги щодо визнання протиправною податкову вимогу від 18.12.2017 року № 126544-17 ГУ ДФС у місті Києві такими, що підлягають задоволенню.

Суд зауважує, що відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Щодо позовних вимог скасувати податкову вимогу від 18.12.2017 року № 126544-17 ГУ ДФС у місті Києві суд зазначає наступне.

Стаття 60 Податкового кодексу України встановлюється, що податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо:

60.1.1. сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення;

60.1.2. контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу;

60.1.3. контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі;

60.1.4. рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі;

60.1.5. рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

60.2. У випадках, визначених підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 цієї статті, податкова вимога вважається відкликаною у день, протягом якого відбулося погашення суми податкового боргу в повному обсязі.

60.3. У випадках, визначених підпунктом 60.1.2 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такого податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги.

60.4. У випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов`язання або податкового боргу.

60.5. У випадках, визначених підпунктом 60.1.4 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними у день набрання законної сили відповідним рішенням суду.

60.6. Якщо нарахована сума грошового зобов`язання або податкового боргу збільшується внаслідок їх адміністративного оскарження, раніше надіслане (вручене) податкове повідомлення-рішення або податкова вимога не відкликаються. На суму збільшення грошового зобов`язання надсилається окреме податкове повідомлення-рішення, а на суму збільшення податкового боргу окрема податкова вимога не надсилається (не вручається).

Враховуючи зазначене, а також у зв`язку з встановленням судом факту, що податкова вимога від 18.12.2017 року № 126544-17 ГУ ДФС у місті Києві є відкликаною, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у частині скасування оскаржуваної податкової вимоги.

Щодо позовних вимог стягнути на користь позивача судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України в м. Києві, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У силу положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п. 268, 269).

Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

У цьому контексті суд зауважує, що позивачем у справі надано підтвердження здійснених витрат на оплату робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги, а саме договір №17 про надання правничої допомоги з ФОП ОСОБА_2 , акт виконаних робіт №17 від 15.01.2018 року та квитанція №0.0. від 12.01.2018 року на суму 8935, 20 грн. Суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині, проте суд не вбачає підстав для задоволення вимоги щодо стягнення з відповідача фактично поселених у майбутньому витрат позивачки по зобов`язанням з ФОП ОСОБА_2 .

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1762,00 грн., підтвердженими витратами, понесені позивачем на правничу допомогу, є сума у розмірі 8935, 20 грн. Оскільки, позов задоволено частково, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправною та скасування податкової вимоги - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною податкову вимогу від 18.12.2017 року № 126544-17 ГУ ДФС у місті Києві.

3. Стягнути з Головного управління ДФС у м. Києві (04655, м. Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, ) за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір у розмірі 1762,00 грн. на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ).

4. Присудити витрати на правничу допомогу у розмірі 8935, 20 грн. на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (04655, м. Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, ).

5. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст.ст. 293-297 КАС України. Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.А. Качур