Справа № 814/772/15
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 814/772/15

адміністративне провадження № К/9901/14761/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А.,

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Миколаївської митниці ДФС

на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 травня 2015 року (Суддя: Лебедєва Г.В.),

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року (Судді: Лук`янчук О.В., Градовський Ю.М., Кравченко К.В.),

у справі № 814/772/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод»

до Миколаївської митниці ДФС

про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» (далі - позивач, ТОВ «Миколаївський глиноземний завод») звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Миколаївської митниці Державної фіскальної служби (далі - відповідач, Миколаївська митниця ДФС), в якому просило суд визнати протиправним та скасувати рішення від 15 січня 2015 року №504000003/2015/000002/1 про коригування митної вартості товарів; визнати нечинною та скасувати картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 15 січня 2015 року№504010000/2015/00002.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року, позов задоволено.

Не погодившись з рішеннями суддів першої та апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, просив скасувати вищенаведені судові рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову. Касаційну скаргу обґрунтував правомірністю прийнятого митницею рішення про коригування митної вартості товару, та картки відмови в прийнятті митної декларації, оскільки подані позивачем документи не містять всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості, зокрема, не містять витрат на страхування товару; відсутнє обґрунтування та документальне підтвердження зниження ціни товару на 40 дол. США відносно світових цін; для розрахунку вартості товару при поставці на умовах СРТ не може застосовуватись формула FОВ МЕD LOW. До того ж, наявна у митниці інформація щодо вартості подібних (аналогічних) товарів за рівнем 0,569 дол/кг (МД № 112050000/2015/244 від 13.01.2015 року) значно відрізняється від заявленої декларантом митної вартості товару.

Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

Дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, між позивачем (покупець) та ОАО «Единая торговая компания» РФ (продавець), було укладено зовнішньоекономічний контракт №RF/RD/79-13/11-M від 01 квітня 2013 року (далі - Контракт), за умовами якого, з урахуванням Додатку № 23 (Специфікації № 23) від 22 грудня 2014 року, продавцем здійснювалась поставка товару - натр їдкий (гідроксит натрію) в обсязі 7 500 т. за ціною 270,00 доларів США за тонну на загальну суму 2 025000,00 доларів США.

Відповідно до п. п. 2.1, 3.1 Контракту, продавець зобов`язаний поставити товар на умовах СРТ ст. Жовтнева Одеської залізниці згідно з ІНКОТЕРМС -2010. При цьому ціна на товар також визначалася та приймалася на умовах СРТ ст.Жовтнева Одеської залізниці (згідно з ІНКОТЕРМС -2010), та включала в себе всі витрати по доставці товару до вказаного місця.

Пунктом 2.3 Контракту сторони визначили, що ціна на товар за 1 тонну в перерахунку на 100% основної речовини розраховується за формулою: FOB MED Low мінус 40 доларів США, де FOB MED Low - середня котировка FOB MED Low, що публікується агентством ICIS, розрахована на підставі ІСІS за попередні періоду відгрузки два місяці з 21 числа першого місяця по 20 число другого місяця.

Пунктом 3.2 Контракту передбачено, що вантажовідправником по цьому контракту можуть бути ВОАО «Химпром» (м. Волгоград, РФ), ОАО «Каустик» (м. Волгоград, РФ), а також будь-які інші відправники на розсуд продавця.

22.12.2014 року ТОВ «МГЗ» та ОАО «Единая торговая компания» підписали специфікацію №23 про визначення ціни на гідроксид натрію (сода каустична) - 270 доларів США в обсязі 7500,0+/-% 10 т. на загальну суму - 2 025 000,00+/- 10% .

З метою ввезення товару на територію України позивачем 15.01.2015 року була надана відповідачу для митного оформлення електронна митна декларація МД № 504010000/2015/000095. При цьому, митна вартість товару у вищезазначеній митній декларації була заявлена за основним методом оцінки - за ціною контракту щодо товарів, які імпортуються.

Для митного оформлення товарів, позивач подав Митниці наступні документи: Контракт, специфікацію № 23, інвойс № SK-02 від 06 січня 2015 року, накладні СМГС від 07 січня 2015 року, підтвердження позитивного проходження радіологічного та екологічного контролю, сертифікат проходження товару RUUA від 06 січня 2015 р., паспорти якості, платіжні доручення та біржові котирування.

Під час здійснення митного контролю, відповідач поставив під сумнів правильність визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, у зв`язку із чим направив повідомлення від 15 січня 2015 №13588 із запитом про надання Митниці (за наявності) додаткових документів, а саме:

1) бухгалтерську документацію: щодо оплати складових митної вартості (страхування), страховий поліс, банківські документи про здійснення оплати за оцінюваний товар; щодо формування ціни товару з обґрунтуванням зниження ціни товару на 40 доларів США;

2) висновки про вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару;

3) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається.

На виконання зазначеної вимоги, та для підтвердження заявленої митної вартості товару та обраного методу її визначення позивачем до Митного органу надані (згідно з листом від 15 січня 2015 року №9/101-10) документи, а саме: платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах №210 від 14 січня 2015 року (на суму 323 395, 20 дол. США, складовою цією суми є: фактично сплачені: за інвойсом V-1 від 05.01.2015 року - 190 905,12 дол. США, за інвойсом SK-01 від 06.01.2015 року - 65 163,15 дол. США, за інвойсом SK-02 від 06.01.2015 року - 65 326,93 дол. США); біржові котирування Caustic Soda (Europe) міжнародної біржової організації ІСІS pricing за останні 4 тижня, що формували цінову політику на каустичну соду згідно умов контракту та специфікації №23, датовані 21 листопада 2014 року, 28 листопада 2014 року, 05 лютого 2014 року, 12 грудня 2014 року, 19 грудня 2014 року.

Разом з тим, позивач повідомив відповідача, що формування ціни шляхом зменшення її на 40 дол. США є результатом комерційних переговорів; інших витребуваних документів, зазначених в запиті немає в наявності, зокрема: товар - сода каустична, що є предметом Контракту, не страхувався; інших договорів (угод, контрактів) із третіми особами, пов`язаних з Контрактом про поставку товару, митна вартість якого визначається - не укладалось, в зв`язку з чим зазначені документи не можуть бути надані.

Проте за результатами розгляду поданих позивачем документів 15 січня 2015 року відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №504000003/2015/000002/1 (далі - Рішення), яким визначено митну вартість задекларованого позивачем товару (гідроксиду натрію) за ціною 569,00 доларів США за тону .

В рішенні відповідачем було зазначено, що метод за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операцій), не застосовується у зв`язку з тим, що подані документи не містять всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості, відсутня інформація щодо страхування оцінюваного товару, не надано в повному обсязі витребувані митним органом додаткові документи для визначення митної вартості за ціною договору. Основою для митної вартості є вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продані в Україну і час експорту яких максимально наближений до митного оформлення оцінюваних товарів за рівнем 0,569 дол. США/кг (МД № 112050000/2015/244 від 13.01.2015 року) (а.с.15).

Миколаївською митницею ДФС позивачу було відмовлено в митному оформленні ввезенню товару та видано картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів №504010000/2015/00002 (далі - Картка). Як слідує з цієї картки, основний метод визначення вартості товарів, на думку відповідача, не може бути застосовано, так як подані товариством документи не містять всіх даних, які б підтверджували числові значення складової митної вартості. Зокрема Товариством не надано інформацію щодо страхування товару, а також не надані додаткові документи для підтвердження митної вартості.

У зв`язку із потребою використання товару у виробництві, позивач 16 січня 2015 року подав до відповідача нову митну декларацію № 504010000/2015/000100, в якій визначив ціну товару відповідно до прийнятого відповідачем рішення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що наданими до митного оформлення документами підтверджується визначена позивачем митна вартість товару в договорі, тому рішення митного органу та картка відмови в прийнятті митної декларації підлягають скасуванню.

Суд касаційної інстанції погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 53 Митного Кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно із ч. 2 ст. 53 МК документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьою статті 53 МК встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини першої статті 54 МК контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Згідно з положеннями статті 57 МК визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Отже з аналізу положень Митного кодексу України, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання митного органу на те, що задекларований товар має підвищений клас небезпеки, а тому підлягає обов`язковому страхуванню, зі входженням вказаної суми страхування до митної вартості товару з огляду на наступне.

Так, за змістом п. 8 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, подаються у випадку, якщо здійснювалося страхування. В даному випадку, вантаж, що є предметом контракту, не страхувався, про що зазначено самим позивачем митному органу, оскільки страхування вантажу не є обов`язковим при поставці товару на умовах CPT.

За офіційними правилами тлумачення торгівельних правил ІНКОТЕРМС, термін СРТ означає, що продавець здійснює поставку покупцю у вказане місце призначення. Відповідно до умов СРТ у покупця немає обов`язку перед продавцем щодо укладення договору страхування. При цьому страхування може бути здійснено продавцем, покупцем, ними двома, або зовсім не здійснюватися. Отже, термін СРТ передбачає можливість, а не обов`язок страхування товару.

Отже, якщо товар фактично не страхувався, про що декларантом були надані письмові обґрунтовані пояснення, то відсутність доказів страхування не може бути підставою для відмови у митному оформленні товару за заявленою декларантом митною вартістю.

Також суд касаційної інстанції не приймає твердження митного органу щодо безпідставного взяття за основу для розрахунку вартості товару формули FОВ МЕD LOW, яка, на його думку, не може застосовуватись при поставці на умовах СРТ з огляду на наступне.

Правила Інкотермс є стандартизованими та забезпечують тлумачення торговельних термінів у зовнішній торгівлі, регламентуючи, перш за все, момент передачі права власності на товар і всі пов`язані із цим ризики, встановлюючи правила, які регулюють питання пов`язані з доставкою товарів від продавця до покупця (перевезення, відповідальність за експортне та імпортне оформлення товарів). Питання ціноутворення Правила Інкотермс не регламентують.

Як слідує з тексту контракту, дані про біржові котирування вартості товару використовувались лише як базовий елемент формули визначення контрактної ціни. Знижка - 40 доларів США є складовою частиною формули розрахунку вартості, а тому вона є невід`ємною частиною ціни. Погодження такої ціни є результатом переговорів, вільного волевиявлення сторін та взаємовигідного співробітництва.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 березня 2020 року по справі № 814/1047/16 (№ К/9901/14143/18).

Щодо тверджень Митниці про неподання доказів надання знижки ціни на 40 доларів США, то остання є результатом комерційних переговорів, які передували укладанню контракту, а, виходячи з визначення поняття митної вартості, комерційні переговори не мають відношення до її формування. В той же час цінова знижка - це умова договору, що визначає розмір зменшення базової ціни товару, вказаної у договорі, тобто це частина ціни товару, яку підприємства можуть встановлювати з метою стимулювання та підвищення зацікавленості суб`єктів господарювання у придбанні їх продукції; цінові знижки мають добровільний характер і не є обов`язковими, вони можуть надаватися у певному конкретному випадку.

До того ж, безпідставними є посилання митного органу на порядок оцінки ризиків за допомогою спеціальних автоматизованих інформаційних систем, оскільки спрацювання певних профілів ризиків таких систем саме собою не може свідчити про неправильне визначення митної вартості товару декларантом. А наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди раніше випущені товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення декларантом, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Враховуючи той факт, що для митного оформлення товару позивач надав Митниці належні та допустимі докази на підтвердження визначеної суми товару, а документи не містять розбіжностей та свідчать, що наведені у них дані піддаються обчисленню, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про скасування рішення митного органу про коригування митної вартості товару.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, а відтак відсутні підстави для скасування судових рішень.

Відповідно до частини 1 ст. 350 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Миколаївської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 травня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя: І.А. Васильєва

Судді: С.С. Пасічник

В.П. Юрченко