Справа № 802/836/17-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа №802/836/17-а
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Пасічник С.С.,
суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,
розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника Фермерського господарства «Лан-П» про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом Фермерського господарства «Лан-П» до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 09 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено повністю.
В зв`язку з тим, що постановою касаційного суду не здійснено розподілу судових витрат позивача по сплаті судового збору за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг, а також витрат на професійну правничу допомогу представник Фермерського господарства «Лан-П» (адвокат Норочевський О.О.) подав заяву про вирішення цього питання шляхом прийняття додаткового рішення.
Розглянувши подану заяву, Верховний Суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У пункті 1 частини 3 статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За змістом частин 6 та 9 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Так, за положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Зміст вищенаведених положень законодавства дає підстави для висновку, що компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані відповідні договори про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано лише договір про надання правової допомоги адвокатом №118 від 08 квітня 2017 року (із додатком №1 до нього) та виписку по рахунку від 27 травня 2017 року щодо перерахування Фермерським господарством «Лан-П» адвокату Норочевському О.О. 7000,00 грн. із призначенням платежу «За договором по надання правової допомоги №118 від 08.04.2017р.».
Будь-яких інших документів, які б підтверджували обсяг виконаних робіт, зокрема, детальних розрахунків, актів прийняття виконаних робіт тощо Верховному Суду надано не було й такі документи в матеріалах справи відсутні.
При цьому і в самій заяві про ухвалення додаткового судового рішення позивачем також не наведено жодних обґрунтувань з цього приводу, як і не визначено розміру витрат на професійну правничу допомогу, які він просить відшкодувати за рахунок бюджетних фінансувань відповідача.
Подані ж адвокатом Норочевським О.О. до суду першої інстанції «Попередній розрахунок витрат часу» та до суду апеляційної інстанції «Доповнений розрахунок витрат часу» не приймаються касаційним судом як належні докази, що підтверджують понесені витрати на професійну правничу допомогу, оскільки не містять остаточного розрахування вартості наданих адвокатом послуг; до того ж зазначені у них різні суми таких витрат 2080,00 грн. та 4320,00 грн. відповідно не узгоджуються із сумою, яка була перерахована Фермерським господарством «Лан-П» адвокату Норочевському О.О. на виконання умов договору №118 від 08 квітня 2017 року (7000,00 грн.).
Враховуючи викладене, заява представника Фермерського господарства «Лан-П» (адвокат Норочевського О.О.) в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає.
Так, правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України від 08 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон №3674-VI).
Відповідно до частини першої статті 4 Закону №3674-VI (у редакції, чинній на час подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Позовна заява у цій справі подана юридичною особою у 2017 році, а спір у справі носить майновий характер (про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, якими збільшено суму грошового зобов`язання з податків і зборів, пені та штрафних санкцій у загальному розмірі 239245,81 грн.).
За змістом підпунктів першого, другого та третього пункту третього частини другої статті 4 Закону №3674-VI (у редакції, чинній на час подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг) ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано юридичною особою, становила 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; апеляційної скарги на рішення суду - 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги; касаційної скарги на рішення суду - 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.
Статтею 7 Закону України від 21 грудня 2016 року №1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був установлений в розмірі 1600 грн.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 356 КАС України у резолютивній частині постанови суду касаційної інстанції зазначається, зокрема, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
За наведеного вище заява представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення у справі підлягає задоволенню частково.
Керуючись статтями 132, 134, 139, 252, 345, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Заяву представника Фермерського господарства «Лан-П» про винесення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат задовольнити частково.
В задоволенні решти вимог заяви про винесення додаткового судового рішення відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко ,

Судді Верховного Суду