Справа № 280/8620/20
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

24 грудня 2020 року Справа № 280/8620/20 м.Запоріжжя
Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Конишева О.В., перевіривши матеріали позовної заяви
за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 )
до Державної прикордонної служби України Південно регіонального управління Бердянського прикордонного загону (71116, Запорізької області, м. Бердянськ, вул. Північна, буд. 17 - А, )
про визнання протиправними та скасування наказів,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Державної прикордонної служби України Південно регіонального управління Бердянського прикордонного загону (далі відповідач), в якій позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати наказ начальника 8 прикордонного загіну Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 27 липня 2020 року № 568-ОС полковника ОСОБА_2 про припинення (розірвання) контракту та звільнення з військової служби старшини ОСОБА_1 ;
визнати протиправним та скасувати наказ начальника 8 прикордонного загіну Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 19 серпня 2020 року № 651-ОС полковника ОСОБА_3 про виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення старшини ОСОБА_1 ;
поновити ОСОБА_1 старшину на посаді інспектора прикордонного контролю 3 категорії дозиметриста відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби, «Запоріжжя» 1 категорії (тип А);
допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 старшину на посаді інспектора прикордонного контролю З категорії дозиметриста відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби, «Запоріжжя» 1 категорії (тип А) з 19.08.2020 року та стягнути заробіток за один місяць;
стягнути з Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України Бердянського прикордонного загіну на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19 серпня 2020 року по дату поновлення на службі;
стягнути з Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України Бердянського прикордонного загіну на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за відповідний період 34 дні.
Ухвалою суду від 02.12.2020 визнано неповажними причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду з цим позовом, позовну заяву залишено без руху на підставі ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), запропоновано позивачу подати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з посиланням на поважні підстави пропуску такого строку. Встановлено відповідачу термін для усунення недоліків 10 календарних днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
21.12.2020 на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, у якій позивач, зокрема, просить визнати причини пропуску строків для звернення до суду з адміністративним позовом поважними та поновити даний строк для звернення до суду.
Розглянувши заяву, подану на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху від 02.12.2020, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено поважність пропуску строку звернення до суду, з огляду на наступне.
Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Слід зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають ознак стабільності.
Відповідно до ч.1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до приписів ч. 5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
При цьому місячний строк визнано законодавцем достатнім для того, щоб в адміністративних справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом щодо оскарження рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Отже, досліджуючи питання строку звернення до суду, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
За приписами ст.17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 (ратифіковано Україною 17.07.1997) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви від 30.08.2006 (справа "Каменівська проти України"), "право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані". Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").
При цьому слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.
Отже, дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.
Суд зазначає, що безпідставне поновлення строку на оскарження є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини щодо справедливого судового розгляду. Європейський суд з прав людини визначив, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Нешев проти Болгарії" від 28.10.2004).
У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип юридичної визначеності, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (п.41 рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008).
Отже, законодавцем встановленими строками обмежено звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Такі строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, вони покликані забезпечити юридичну визначеність у публічно-правових відносинах. Після завершення зазначених строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Суд зазначає, що позивачем оскаржується, наказ начальника 8 прикордонного загіну Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 27 липня 2020 року № 568-ОС про припинення (розірвання) контракту та звільнення з військової служби старшини ОСОБА_1 та наказ начальника 8 прикордонного загіну Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 19 серпня 2020 року № 651-ОС про виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення старшини ОСОБА_1 .
В обґрунтування пропущеного строку звернення до суду, позивач зазначає, що 17.10.2020 звертався до відповідача з проханням надати йому завірені належним чином копії оскаржуваних наказів. Позивачем був направлений запитів до відповідача щодо отримання документів які були потрібні для розгляду справи у суді, і таким чином позивач лише 30.10.2020 року отримав необхідні документи для належного розгляду справи, які б підтверджували саме обставини справи, та які вже надані суду як докази до матеріалів справи. Крім того, зазначає, що позивач з серпня 2020 року після "звільнення" дуже тривалий час погано себе відчував, загострилися хронічні хвороби було важко ходити, тому знаходився дома, до того ж позивач при цьому ще займався своїм хворим дідусем ОСОБА_4 який не міг самостійно пересуватися та вимагав постійного догляду до себе (в матеріалах справи міститься довідки з ЛКК що ОСОБА_4 потребує постійного догляду від 2019 року).
Доказів своєї хвороби в період з моменту звільнення до моменту звернення до суду не надає, відповідно підстави на які позивач посилається є не доведеними.
Проте, суд не погоджується із такими твердженнями позивача та зазначає, що Попередженням від 27.07.2020 №12-4618 позивача було попереджено про те, що з ним буде достроково, розірвано контракт, та через два тижні з дня цього попередження буде виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку зі звільненням з військової служби за підпунктом «ж» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) пункту 2 (під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Крім того, в серпні 2020 року позивачем підписаний обхідний лист.
Суд також вважає за необхідне зазначити, що в матеріалах справи міститься заява позивача Військовому комісару Центрального об`єднаного районного військового комісаріату м. Запоріжжя майору ОСОБА_5 від 21.08.2020 (а.с.71), в якій позивачем зазначено «Дійсним доношу що 21 серпня прибув до військкомату для постановки на військовий облік. З собою маю припис для постановки на військовий облік, та витяг з наказу №651-ОС від 19.08.2020. Копії приписа та витяга з наказу додаю….».
Отже, позивач знав про обставини викладені у позовній заяві з серпня 2020 року та знав про порушення своїх прав, свобод та інтересів, проте звернувся до суду лише 27.11.2020, що свідчить про порушення строків звернення до адміністративного суду.
Щодо отримання оскаржуваних наказів 30.10.2020, суд вважає за необхідне зазначити, що той факт, що позивач звернувся із запитом на отримання оскаржуваних наказів лише 17.10.2020 не спростовує факту пропуску строку звернення до суду, оскільки позивач з моменту звільнення, а саме з 19.08.2020 мав можливість звернутися до відповідача із запитом на отримання оскаржуваних наказів як особисто так і через засоби поштового зв`язку.
Крім того, жодним нормативним актом не передбачено, що строк звернення до суду слід рахувати з моменту отримання останньої відповіді, так як кількість звернень в адміністративному порядку не обмежено, і за логікою позивача до суду можна звернутися в будь-який момент після отримання останньої відповіді, що повністю нівелює інститут строків звернення до суду, які встановлені в Кодексі адміністративного судочинства України.
Щодо того, що позивач займався своїм хворим дідусем ОСОБА_4 який не міг самостійно пересуватися та вимагав постійного догляду до себе, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до Постанови Лікарсько консультативної комісії КЦП ЗЦПМСД№1 від 11.09.2019 №1015, ОСОБА_4 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду, проте позивач з 11.09.2019 по час звільнення працював, що не підтверджує аргумент позивача з приводу не можливості своєчасного звернення до суду. Крім того, доказів хвороби дідуся ОСОБА_4 з моменту звільнення по момент звернення до суду позивач не надає. Так само й не надає доказів свого поганого почуття, що стало підставою пропуску строку звернення до суду.
Конституція України гарантує право кожного на судовий захист своїх прав та інтересів, що включає також право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому звернення до суду може здійснюватися у межах встановленого строку, який в адміністративному судочинстві визначений як строк звернення до суду.
Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а також строків на оскарження судових рішень, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки.
Початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Зміст статті 122 КАС України свідчить, що строк звернення до суду починається не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати та/або дізнатися про ці факти.
Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.
Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Посилання позивача на те, що він дізнався про порушення своїх прав лише 30.10.2020 коли отримав оскаржувані накази не було доведено позивачем.
Суд вважає, що позивач у серпні 2020 року вже був обізнаний про порушення своїх прав та мав в наявності оскаржуваний наказ про його виключення зі списків особового складу на момент його звернення із заявою від 21.08.2020 до Військового комісара Центрального об`єднаного районного військового комісаріату м. Запоріжжя майору ОСОБА_5 .
В той же час, до Запорізького окружного адміністративного суду позивач звернувся 27.11.2020, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду, передбаченого ч.5 ст. 122 КАС України.
Суд зауважує, що підставами для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Позивачем не було надано належних та допустимих доказів щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, тому суд визнає підстави пропуску строку не поважними, а заяву позивача не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.2 ст. 123 КАС України встановлено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Відповідно до п.9 ч.4 ст.169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Враховуючи викладене та те, що позивачем не обґрунтовано поважності пропущення строків звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів, суддя дійшов висновку про повернення позовної заяви.
Керуючись п.9 ч.4 ст.169, ст.ст.122,123,243, 248 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів.
Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Державної прикордонної служби України Південно регіонального управління Бердянського прикордонного загону (71116, Запорізької області, м. Бердянськ, вул. Північна, буд. 17 - А, ) - повернути позивачу.
Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачу разом із позовною заявою і усіма доданими до неї матеріалами.
Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви, згідно ч.8 ст.169 КАС України, не позбавляють права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі протягом 15 днів з дня її підписання.
Ухвала виготовлена в повному обсязі та підписана 24.12.2020.

Суддя О.В.Конишева