Справа № 280/4484/19
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2020-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 листопада 2020 року м. Дніпросправа № 280/4484/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В.,

суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Сколишева О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.01.2020 р. в адміністративній справі №280/4484/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області, в якому просив визнати незаконними та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби України в Запорізькій області, а саме:

- рішення № від 02.09.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у розмірі 33863,28 грн.;

- рішення № від 02.09.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 1408,00 грн.;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 02.09.2019 № Ф- - заборгованості зі сплати єдиного внеску у сумі 2816,00 грн.;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 02.09.2019 № Ф- - заборгованості зі сплати єдиного внеску у сумі 237619,80 грн.;

- податкове повідомлення-рішення форми Д від 02.09.2019 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені, код платежу - 11010100, на суму 3600,00 грн., з яких збільшене податкове зобов`язання становить 2304,00 грн., штрафні санкції - 1296,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення форми Р від 02.09.2019 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, код платежу - 11010500, на суму 1585573,35 грн., з яких збільшене податкове зобов`язання становить 1268458,68 грн., штрафні санкції- 317114,67 грн.;

- податкове повідомлення-рішення форми Д від 02.09.2019 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені, код платежу - 11011001, на суму 300,00 грн., з яких збільшене податкове зобов`язання становить 192,00 грн., штрафні санкції - 108,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення форми Р від 02.09.2019 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем Військовий збір, код платежу - 11011000, на суму 121773,29 грн., з яких збільшене податкове зобов`язання становить 105704,89 грн., штрафні санкції -16068,4 грн.;

- податкове повідомлення-рішення форми Р від 02.09.2019 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем Податок на додану вартість, код платежу - 14010100, на суму 289824,63 грн., з яких збільшене податкове зобов`язання становить 231859,7 грн., штрафні санкції - 57964,93 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 02.09.2019 №, №, №, № та №; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 02.09.2019 № та №; вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Запорізькій області від 02.09.2019 №Ф- та №Ф-.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги. Представник позивача надав відзив на апеляційну скаргу, в якій виклав свої заперечення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також підстав позову, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, у період з 27.06.2019 по 18.07.2019 контролюючим органом проведено планову документальну виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 за період діяльності з 01.01.2017 по 31.12.2018 з метою своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за результатами якої складено Акт перевірки від 25.07.2019 №604/08-01-13-05/ НОМЕР_1 .

Відповідно до висновків акту перевірки від 25.07.2019 №604/08-01-13-05/ НОМЕР_1 контролюючим органом встановлено наступні порушення:

- п.177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, у частині не ведення Книги обліку доходів та витрат;

- п.177.2 ст.177, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, що підлягає сплаті до бюджету ФОП ОСОБА_1 та як наслідок його заниження на загальну суму 1 268 458,68 грн. в тому числі по періодах: за 2017 рік на суму 528 909,99 грн., за 2018 рік на суму 739 548,68 грн.;

- пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, п.171.1, п.171.2 ст.171 Податкового кодексу України, ФОП ОСОБА_1 завищено суму чистого оподатковуваного доходу за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню військовим збором у сумі 105 704,89 грн., у том числі по періодах: за 2017 рік - 44075,83 грн., за 2018 рік 61629,06 грн.;

- пп.168.1.1, 168.1.2 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, ФОП ОСОБА_1 не нараховано та не перераховано до бюджету суму військового збору за неоформленого найманого працівника суму 192 грн., у тому числі по періодах: за 2017 рік у сумі 192 грн.;

- пп.164.2.1 п.164.2 ст.164, пп.168.1.1, 168.1.2 п.168.1, пп.168.4.1 п.168.4 ст.168, п.171.1 ст.171, п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, в частині своєчасності та повноти нарахування, утримання та перерахування податку на доходи фізичних осіб в період 2-3 квартал 2017 року, в результаті чого занижено податок на загальну суму 2304,00 грн.;

- пп.16.1.3 п.16.1 ст.16, пп.49.18.2 п.49.18 ст.49, п.51.1 ст.51, пп.б п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України та п.1.2, п.3.2, п.3.3, п.3.4, п.3.5 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом ДПА України від 24.12.2010 №1020, та наказу Міндоходів України від 21.01.2014 №49 Про затвердження форми податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ);

- п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7, ч.11 ст.8, ч.7, ч.8 ст.9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, ФОП ОСОБА_1 занижено за період 2017 2018 року суму чистого доходу від підприємницької діяльності (детальніше п.2.2.2 акту перевірки), в результаті чого занижено зобов`язання зі сплати єдиного внеску на суму 237619,80 грн. в тому числі по періодах: за 2017 рік на суму 101013,00 грн.; за 2018 рік на суму 136606,80 грн.;

- п.1 ч.2 ст.6, п.1 ч.1 ст.7, ч.5, ч.7 ст.8, ч.8 ст.9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, ФОП ОСОБА_1 у звітності сум нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці, встановлено заниження сум нарахованої заробітної плати на загальну суму 2816,00 грн., а саме 2017 рік на суму 2816,00 грн.;

- пп.14.1.191 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, а саме заниження податкового зобов`язання з ПДВ на загальну суму 231859,72 грн.

На підставі висновків Акту перевірки від 25.07.2019 №604/08-01-13-05/ НОМЕР_1 контролюючим органом прийнято:

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 02.09.2019 №, яким до позивача застосовано штрафні санкції на суму 33863,28 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 02.09.2019 №, яким до позивача застосовано штрафні санкції на суму 1408,00 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02.09.2019 №Ф-, якою позивача зобов`язано сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску на суму 2816,00 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02.09.2019 №Ф-, якою позивача зобов`язано сплатити недоїмку з єдиного внеску в розмірі 237619,80 грн.;

- податкове повідомлення рішення від 02.09.2019 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 3600,00 грн., у т.ч. за податковим зобов`язанням 2304,00 грн. та 1296,00 грн. за штрафними санкціями;

- податкове повідомлення рішення від 02.09.2019 №, яким позивачу збільшено суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 1 585 573,35 грн., в т.ч. за податковим зобов`язанням 1 268 458,68 грн. та 317114,67 грн. за штрафними санкціями;

- податкове повідомлення рішення від 02.09.2019 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 300,00 грн., у т.ч. за податковим зобов`язанням 192,00 грн. та 108 грн. за штрафними санкціями;

- податкове повідомлення рішення від 02.09.2019 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військового збору 121773,29 грн., у т.ч. за податковим зобов`язанням 105704,89 грн. та 16068,40 грн. за штрафними санкціями;

- податкове повідомлення рішення від 02.09.2019 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 289824,63 грн., у т.ч. за податковим зобов`язанням 231859,70 грн. та 57964,93 грн. за штрафними санкціями.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваних рішень відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішень.

Колегія суддів погоджуються з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини в даному випадку врегульовано приписами Податкового кодексу України (далі ПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1 ПК України кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Як вбачається з матеріалів справи, основним видом діяльності Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 є вантажний автомобільний транспорт (код КВЕД 49.41), позивач перебуває на загальній системі оподаткування, є платником податків на доходи та на додану вартість, єдиного соціального внеску та військового збору.

Приписами пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Об`єктом оподаткування резидента відповідно до п.163.1 ст.163 ПК України є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Базою оподаткування згідно з п.164.1 ст.164 ПК України, є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначено статтею 177 ПК України.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Так, згідно з п.177.2 ст.177 ПК України його об`єктом оподаткування є чистий оподаткований дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Таким чином, включенню до бази оподаткування підлягають лише витрати, які безпосередньо пов`язані з господарською діяльністю ФОП.

В свою чергу, відповідно до положень п.177.4 ст.177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. - витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

177.4.2.- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. - суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

177.4.4. - інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно з пп.177.4.5 п.177.4 ст.177 ПК України, не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Зазначені у цій статті підприємці відповідно до пп.177.4.6.п.177.4 ст.177 ПК України мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають:

витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів;

витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Отже, враховуючи вимоги пп.177.4.5 п.177.4 ст.177 ПК України, фізична особа-підприємець не має права зменшувати оподатковуваний дохід на суму амортизаційних відрахувань по визначених у пп.177.4.6 п.177.4 ст.177 цього Кодексу основних засобах подвійного призначення.

При цьому фізична особа-підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування вправі відносити до складу витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, вартість матеріалів, комплектуючих виробів, запасних частин та інших матеріалів, а також витрати на проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів.

В акті перевірки контролюючий орган встановив, що у перевіряємий період позивачем здійснювалось придбання запчастин, паливно-мастильних матеріалів для обслуговування основних засобів подвійного призначення, що є порушенням пп.177.4.5 п.177.4 ст.177 ПК України, тому відповідні витрати протиправно включено до складу витрат підприємця.

Суд першої інстанції не погодився з таким висновком відповідача, що в свою чергу колегія суддів вважає обґрунтованим з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України Про автомобільний транспорт визначено, що:

- автомобіль - колісний транспортний засіб, який приводиться в рух джерелом енергії, має не менше чотирьох коліс, призначений для руху безрейковими дорогами і використовується для перевезення людей та (чи) вантажів, буксирування транспортних засобів, виконання спеціальних робіт;

- автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій (далі - транспортний засіб);

- автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів;

- напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Отже, напівпричіп за своєю конструкцією призначений для використання з сідловим тягачем і частина повної маси якого передається на цей тягач через сідлово-зчіпний пристрій. Напівпричіп призначений для з`єднання з автомобілем таким чином, щоб його частина обпиралась на автомобіль і останній ніс на собі значну частину ваги напівпричепа та ваги його вантажу.

Відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363 сідловий тягач - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

При цьому, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції стосовно того, що приписи ПК України не містять визначення терміну основні засоби подвійного призначення.

В акті перевірки податковим органом визначено, що транспортні засоби, які позивач використовує у своїй підприємницькій діяльності, є вантажними автомобілями, а отже є основними засобами подвійного призначення.

Аналіз пп.177.4.5. та пп.177.4.6. п.177.4 ст.177 ПК України дає підстави дійти висновку, що не можуть бути включені до складу витрат підприємця витрати на придбання та утримання тих вантажних автомобілів, які є основними засобами подвійного призначення.

В той же час наведена норма не декларує, що будь-який без виключення вантажний автотранспорт є основними засобами подвійного призначення.

Як вбачається з матеріалів справи, в свої господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 використовує наступні види наземного транспорту:

- напівпричіп бортовий тентований, реєстраційний № НОМЕР_2 , напівпричіп МАЗ 93866, реєстраційний № НОМЕР_3 , напівпричіп рефрижератор FRUEHAUF, реєстраційний № НОМЕР_4 , напівпричіп, реєстраційний № НОМЕР_5 , напівпричіп, реєстраційний № НОМЕР_6 , напівпричіп, реєстраційний № НОМЕР_7 , напівпричіп, реєстраційний № НОМЕР_8 , напівпричіп, реєстраційний № НОМЕР_9 , напівпричіп TITAN, реєстраційний № НОМЕР_10 , напівпричіп, реєстраційний № НОМЕР_11 , які відповідають коду УКТ ЗЕД 8716 39 30 - «Засоби наземного транспорту, крім залізничного або трамвайного рухомого складу, їх частини та обладнання; причепи та напівпричепи; інші несамохідні транспортні засоби; їх частини: - інші; -напів-причепи: бортові, тентовані".

В той же час висновок податкового органу щодо порушення позивачем приписів ст. 177 ПК України обґрунтовано тим, що під час проведення планової перевірки ФОП ОСОБА_1 працівникам ГУ ДФС у Запорізькій області було використано "Загальнодоступний інформаційно-довідковий ресурс" та, посилаючись на індивідуальні податкові консультації від 08.09.2017 року № 1882/Т/99-99-13-01-02-14/ІПК та від 20.09.017 року № 1995/М/99-99-13-01-02-14/ІПК, податковий орган дійшов висновку, що позивачем у господарській діяльності використовуються транспортні засоби, які відповідно до Класифікації транспортних засобів (автомобілів) по УКТЗЕД віднесено до однієї з товарних позицій 8703, 8704 чи 8709, тобто до основних засобів подвійного призначення.

З приводу наведено колегія суддів зазначає, що належні позивачеві транспортні засоби не віднесено до товарних позицій 8703, 8704 чи 8709 згідно з УКТ ЗЕД, а відповідно висновок податкового органу щодо віднесення цих транспортних засобів до основних засобів подвійного призначення є безпідставним.

Окремо колегія суддів зауважує, що технічні документи на транспортні засоби, які б підтверджували висновок податкового органу щодо віднесення транспортних засобів позивача до позиції 8703, 8704, 8709 згідно УКТЗЕД під час перевірки відповідачем не досліджувались.

Колегія суддів при вирішені спору враховує також те, що приписами ПК України не передбачено визначення (критерії), поняття засобів подвійного призначення. Це також підтверджено представником податкового органу та зазначено в акті перевірки.

Отже, оскільки приписи законодавства не містять чіткого визначення за якими ознаками транспортні засоби мають визначатись як засоби подвійного призначення, колегія суддів, з урахуванням приписів ст. 19 Конституції України, вважає, що суб`єкт владних повноважень не наділений правом вільно тлумачити норми права, а тому оскаржуване рішення відповідача не має відповідного правового підгрунття, що свідчить про протиправність такого рішення.

Крім того, згідно з пп.4.1.4. п.4.1. ст.4 ПК України, податкове законодавство України ґрунтується на такому принципі, як презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливим прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сідельні тягачі та напівпричепи, які використовуються ФОП ОСОБА_1 у господарській діяльності, у розумінні норм діючого законодавства України не відносяться до вантажних автомобілів, тому не є основними засобами подвійного призначення у розумінні Податкового кодексу України, а відповідно висновки податкового органу в наведеній частині суперечать статті 177 ПК України.

Доводи податкового органу стосовно завищення позивачем показників витрат на придбання дизельного палива та проведення перерахунку таких витрат, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, контролюючий орган зазначає, що позивачем під час визначення обсягів витраченого дизельного палива не було враховано положення наказу Міністерства транспорту України від 10.02.1998 №43 Про затвердження Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті.

В той же час, відповідно до пункту 3.1 статті 3 Податкового кодексу України, податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Вищевказаний наказ Міністерства транспорту України не носить імперативного характеру для позивача та не входить до складу податкового законодавства України, не регулює правовідносини з питань оподаткування податком на доходи фізичних осіб, податком на додану вартість, тощо.

Крім того, наказ Міністерства транспорту України від 10.02.1998 №43 Про затвердження Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, не зареєстрований в Міністерстві юстиції України, а відповідно носить виключно рекомендаційних характер та може застосовуватись за бажанням платника податків.

Отже, контролюючим органом не доведено, а судом не встановлено, фактів завищення позивачем обсягу задекларованої витрати пального.

Також, суд критично розцінює доводи відповідача стосовно того, що придбання позивачем абсорбенту газоконденсатного у кількості 4740 літрів не пов`язано з господарською діяльністю ФОП ОСОБА_1 , оскільки з наданих до матеріалів доказів та акту перевірки встановлено, що позивачем для здійснення господарської діяльності використовуються сідельні тягачі, які працюють на дизельному паливі.

В свою чергу, абсорбент газоконденсатний, який є компонентом дизельних палив, відповідно до технічних умов ТУ У 23919929.011-2000, використовувався позивачем, в якості добавки до дизельного пального, зокрема для полегшення пуску двигуна сідлового тягача в зимову пору року.

Контролюючим органом не приведено мотивів відхилення таких доказів позивача, зокрема не надано оцінки зазначеним аргументам.

Стосовно посилань контролюючого органу на те, що позивачем безпідставно віднесено до податкового кредиту витрати на придбання бензину і газу, з урахуванням того, що у підприємницькій діяльності позивач використовує виключно транспортні засоби, які працюють на дизельному паливі, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Статтею 44 Господарського кодексу України визначено основні засади здійснення господарської діяльності, серед яких закріплено принцип вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом.

Так, під час розгляду адміністративної справи судом першої інстанції було встановлено, що позивачем не заперечується факт придбання бензину та газу протягом 2017-2018 років, разом з тим, з наданих пояснень встановлено, що позивачем такий товар придбавався для власних потреб та витрати на придбання таких товарів не віднесено до витрат підприємницької діяльності.

За таких обставин, віднесення контролюючим органом коштів витрачених позивачем на придбання бензину та газу до непідтверджених витрат від господарської діяльності є необґрунтованим та таким, що не ґрунтується на положеннях податкового законодавства України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засідання усіх обставин справи в їх сукупності.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Згідно ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.01.2020 р. в адміністративній справі №280/4484/19 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 328 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко