Справа № 440/6697/20
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/6697/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Канигіної Т.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання дій неправомірними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

17.11.2020 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) (далі - відповідач) про визнання дій неправомірними та скасування постанов, а саме просить /а.с.30-34/:

- визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Кучик А.Ю. по винесенню постанов про відкриття виконавчого провадження №63446931 та №63446859 віл 03.11.2020;

- скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження №63446931 та №63446859 від 03.11.2020, винесені старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Кучик А.Ю.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначив, що підставою для стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій у межах виконавчого провадження є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум. Звертав увагу на те, що виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих виконавцем сум. Водночас, у зазначених правовідносинах підставою для завершення виконавчого провадження стало не фактичне стягнення присуджених сум, а заява стягувача, подана в порядку статті 37 Закону України "Про виконавче провадження". За доводами позивача, оскільки фактичного стягнення державним виконавцем з боржника на користь стягувача присуджених за рішенням суду сум не відбулось, відповідно до статті 27 Закону №1404-VIII, правові підстави для винесення вказаних постанов відсутні.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 позовну заяву залишено без руху /а.с. 23-24/.

10.12.2020 на виконання вимог ухвали суду позивачем надано заяву про усунення недоліків /а.с. 27-46/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №440/6697/20; вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи; призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 24.12.2020 /а.с. 47-48/.

23.12.2020 до суду надійшов відзив, у якому представник відповідача зазначив, що державним виконавцем вчинявся ряд дій у виконавчому провадженні №56092072 з примусового виконання виконавчого листа №554/4712/15-ц від 26.03.2018, виданого Октябрським районним судом м. Полтави, на підставі якого прийняті постанови про відкриття виконавчих проваджень з примусового стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій. Враховуючи наведене, за твердженням відповідача, позовні вимоги задоволенню не підлягають /а.с. 53-54/.

Сторони у судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно з частиною третьою статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на положення частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до положення пункту 10 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення адміністративної справи здійснено судом у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 03.11.2020 старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Кучик Аліною Юріївною відкрито виконавче провадження №63446931 з примусового виконання постанови Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 22.10.2020 №56092072 про стягнення виконавчого збору в розмірі 6890,06 грн /а.с. 60/.

03.11.2020 старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Кучик А.Ю. відкрито виконавче провадження №63446859 з примусового виконання постанови Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 22.10.2020 №56092072 про стягнення витрат на вчинення виконавчих дій у розмірі 153,07 грн /а.с. 64/.

Вищезазначені постанови державного виконавця були прийняті на підставі постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 22.10.2020, прийняту старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Кучик А.Ю. при примусовому виконанні виконавчого листа Октябрського районного суду м. Полтави від 26.03.2018 №554/4712/15-ц з огляду на подачу заяви стягувачем від 22.10.2020 за вих. № 08-438-08/44 про повернення виконавчого листа без виконання /а.с. 59, 63, 234/.

Позивач вважаючи, що спірні постанови про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій є протиправними та підлягають скасування, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З 05.10.2016 умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження" №1404-VIII.

Стаття 27 Закону №1404-VІІІ (у редакції, чинній на момент винесення спірних постанов) передбачає, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

Частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення.

Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

При цьому, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання.

Початком примусового виконання у розумінні Закону № 1404-VІІІ є винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Умовою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VІІІ, якщо виконавчий збір не стягнуто.

Таким чином, повернення виконавчого листа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону, є підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

На адресу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) надійшла заява від начальника Відділу по роботі з проблемною заборгованістю Центрального відділення ПАТ "МТБ БАНК" у м. Дніпрі про повернення виконавчого документа /а.с. 209/.

22.10.2020 державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", у якій, зокрема, постановлено: повернути виконавчий документ стягувачу; вивести в окреме провадження постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 22.10.2020, вивести в окреме провадження постанову про стягнення виконавчого збору від 22.10.2020 /а.с.234/.

Отже, повернення виконавчого документу відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" є підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Посилання позивача на те, що виконавчий збір стягується лише за фактичного стягнення державним виконавцем коштів чи вчиненням ним дій, які призвели до стягненню з боржника сум заборгованості, є безпідставними, оскільки відповідно до статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Також суд звертає увагу, що частина друга статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, діяла до 28.08.2018.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" №2475-VIII від 03.07.2018, який набрав чинності 28.08.2018, у частині другій статті 27 Закону №1404-VIII слова "фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом" замінено словами "підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів".

Отже, після 28.08.2018 розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми яка підлягає стягненню.

При цьому, оскаржувані постанови про відкриття виконавчих проваджень з примусового стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій прийняті 03.11.2020.

Помилковим є посилання позивача на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18, з огляду на те, що у зазначеній постанові виконавцем не вчинилися дії щодо примусового виконання виконавчого листа.

Водночас, матеріали справи свідчать, що державним виконавцем вчинялись дії примусового характеру у виконавчому провадженні №56092072 з примусового виконання виконавчого листа №554/4712/15-ц від 26.03.2018, виданого Октябрським районним судом м. Полтави, на підставі якого прийняті постанови про відкриття виконавчих проваджень з примусового стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, а саме: державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника від 05.04.2018; постанови про арешт коштів боржника від 20.04.2018, від 12.06.2020; постанова про розшук майна боржника від 11.07.2018, від 04.03.2020; постанова про припинення розшуку майна боржника від 22.10.2020; надсилалися вимоги боржнику щодо зобов`язання виконання виконавчого листа тощо /а.с. 67-234/.

Отже, правова позиція, викладена у наведеній позивачем постанові Великої Палати Верховного Суду, застосуванню не підлягає.

Крім того, суд звертає увагу на те, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. Крім того, на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом №1404-VІІІ не передбачено.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07.03.2018 у справі №750/7624/17.

При цьому, згідно зі статтею 42 Закону України "Про виконавче провадження" кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Нормами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, державний виконавець при вчиненні спірних виконавчих дій діяв у межах та на підставі чинного законодавства України, у зв`язку з чим відсутні підстави у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 9, 243-246, 250, 255, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання дій неправомірними та скасування постанов відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного тексту.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються у відповідності до пункту 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017).

Суддя Т.С. Канигіна