Справа № 580/1985/20
Суддя: А.В. Руденко
Дата ухвалення: 2020-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року справа № 580/1985/20
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А.В., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмови у нарахуванні та виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки у розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:

- визнати відмову, викладену в листі №31/522 від 27.05.2020, в нарахуванні та виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в період з 19.04.2019 по 24.02.2020 протиправною;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.04.2019 по 24.02.2020 у сумі 461 600 грн. 48 коп.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Після звільнення з військової служби у запас йому не здійснено належних виплат, встановлених Кодексом законів про працю, а тому він був змушений звернутися до суду. На виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08.01.2020 у справі №580/3498/19 відповідач здійснив остаточний розрахунок належного йому грошового забезпечення лише 24.02.2020. Враховуючи вказані обставини позивач вважає, що відповідач має виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.04.2019 по 24.02.2020 у сумі 461 600 грн. 48 коп.

Відповідач позов не визнав, надав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову повністю. У відзиві посилається на ту обставину, що позивачем не оскаржувався до суду здійснений розрахунок і виплата належних сум, які були нараховані йому при звільненні. Відповідач зазначає, що посилання позивача на Кодекс законів про працю України є помилковим, оскільки його норми не поширюються на військовослужбовців, а тому у Військової частини НОМЕР_1 відсутня вина, як роботодавця, в розумінні ст. 116 КзпП України.

У відповіді на відзив на позовну заяву, яка надійшла до суду 21.08.2020, позивач вважає хибними доводи відповідача щодо неможливості застосування до спірних відносин статті 117 КЗпП України, оскільки військовослужбовці користуються всіма правами людини і громадянина, передбаченими Конституцією України та законами України.

Ухвалою від 07 липня 2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі та розпочато розгляд справи по суті без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.

Ухвалою суду від 16.11.2020 у відповідача витребувано довідку про середнє грошове забезпечення позивача, складену відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив такі фактичні обставини.

З 17.06.2011 по 19.04.2019 позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 11.04.2019 року №144 командира зенітної ракетної батареї військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом к п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 №91 від 19.04.2019 позивача з 19.04.2019 було виключено зі списків особового складу відділу та усіх видів забезпечення, що підтверджується витягом із наказу від 19.04.2019 №91. Вказаним наказом також передбачено виплатити позивачу грошову компенсацію за недоотримане речове майно у сумі 29694,09 грн., грошову допомогу на оздоровлення у сумі 16161, 70 грн. Інші питання про здійснення належних позивачу при звільненні виплат, а саме в частині щодо отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової соціальної відпустки як учаснику бойових дій та індексації грошового забезпечення не були здійснені.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01.10.2019 у адміністративній справі №580/2514/19 позовні вимоги зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової соціальної відпустки як учаснику бойових дій задоволено повністю. На виконання рішення суду від 01.10.2019 військовою частиною НОМЕР_1 грошова компенсація за невикористані дні додаткової соціальної відпустки як учаснику бойових дій у сумі 37144,99 грн. виплачена позивачу 24.12.2019.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08.01.2020 в адміністративній справі №580/3498/19 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 19.04.2019. На виконання рішення суду від 08.01.2020 Військовою частиною НОМЕР_1 індексація грошового забезпечення у сумі 4435,66 грн була виплачена позивачу 24.02.20 .

Отже, остаточний розрахунок з позивачем проведений 24.02.2020.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Спеціальним законом, який, відповідно до Конституції України, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII, зі змінами та доповненнями (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до ст. 1 Закону №2011-XIІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст. 1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону №2011-XII).

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-XII зі змінами та доповненнями (далі - Закон №2232-XII) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

У відповідності до абзаців 1 та 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Проте ні Законом України Про військовий обов`язок і військову службу, ні Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця з військової служби середнього заробітку.

Згідно ч. 6 ст. 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані положеннями Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Судом встановлено, що відповідач виплатив позивачу компенсацію за невикористані дні додаткової соціальної відпустки як учаснику бойових дій у сумі 37144,99 грн 24.12.2019, а індексацію грошового забезпечення у сумі 4435,66 грн 24.02.2020. Отже, позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.04.2019 по 24.02.2020.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 і застосовується у інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Згідно п. 3 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п. 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Положеннями п. 8 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 від 15.12.2020 №350/205/155/62/459 грошове забезпечення позивача за два останні календарні місяці, що передують місяцю звільнення (19.04.2019) становить: за лютий 2019 16161,70 грн., за березень 2019 16161,70 грн., середньоденне грошове забезпечення становить 547,85 грн.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 113952 ,80 грн.

Розрахунок: 208 робочих днів (20.04.2019 по 24.02.2020) х 547,85 грн. = 113952,80 грн.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-Ц дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Згідно з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-Ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, враховує вказані висновки Верховного Суду щодо застосування норм права.

Суд зазначає, що сума заборгованості складає 37144,99 грн + 4435,66 грн, всього 41580,65 грн, а сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 113952,80 грн., отже є неспівмірною.

Застосовуючи критерій ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, суд зазначає, що облікова ставка НБУ, або ставка рефінансування норма відсотка, що стягується Національним банком України при рефінансуванні комерційних банків. Вона є монетарним інструментом, за допомогою якого Нацбанк встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових ресурсів.

Згідно з даними офіційного сайту Національного банку України https://bank.gov.ua/ua/monetary/stages/archive-rish облікова ставка НБУ станом на 24.02.2020 року складала 11,0 відсотків.

Отже орієнтовний розмір майнових втрат позивача внаслідок несвоєчасного розрахунку склав: 2606,48 грн. (41580,65 грн х 11,0%):365 дн. х 208 дн.).

Суд також враховує, що компенсація за невикористану додаткову відпустку як учаснику АТО та індексації грошового забезпечення не були нараховані позивачу на день звільнення зі служби, а стягнуті у судовому порядку і виплачені відповідачем добровільно після набрання законної сили рішеннями Черкаського окружного адміністративного суду. При цьому тривалість строку затримки розрахунку при звільненні залежала в тому числі і від дати звернення позивача з позовами до суду.

Так, провадження у справі №580/2514/19 відкрито згідно з ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 14.08.2019, провадження у справі №580/3498/19 відкрито згідно з ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 12.11.2019, тобто позивач звернувся до суду із значною затримкою.

З огляду на зазначене суд вважає за необхідне зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і стягнути з відповідача 2606,48 грн.

Отже позовні вимоги є обгрунтованими і підлягають до задоволення у сумі 2606,48 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Щодо строку звернення до суду, суд зазначає, що згідно з постановою КМУ Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гостої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів від 20.02.2020 №392 на усій території України з 12.03.2020 запроваджений загальнонаціональний карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 від 11.03.2020 № 211, постановою УМУ Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №239, постановою УМУ Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 №291 та загальнонаціональний карантин продовжено до 22.06.2020.

11.05.2020 відбулось перше послаблення карантинних заходів.

Суд зазначає, що спірні відносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норм спеціального процесуального закону.

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 Кодексу).

Враховуючи, що строк звернення до суду обчислюється з дати останньої виплати позивачу належних йому грошових сум, а саме з 24.02.2020 та ту обставину, що перше послаблення карантинних заходів відбулось 11.05.2020, суд вважає, що подана 09.06.2020 позовна заява є такою, що подана з пропуском місячного строку звернення до суду з поважних причин.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 2606 (дві тисячі шістсот шість) гривень 48 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

А.В. Руденко