Справа № 300/3288/20
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про забезпечення позову
"24" грудня 2020 р. Справа № 300/3288/20
м. Івано-Франківськ
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Івано-Франківського окружногоадміністративного суду ухвалою від 16.11.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Розглянувши подану заяву про забезпечення адміністративного позову від 22.12.2020, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, дослідивши і оцінивши подані докази, в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до частини 1 статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Частиною 2 статті 150 КАС України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Тобто, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
Згідно із частиною 4 статті 150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Статтею 150 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
У розумінні наведеної норми закону, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має надати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наступних критеріїв: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушення у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є у часниками даного судового процесу.
Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що суд може забезпечити позов лише за наявності хоча б однієї з підстав: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі та якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Інститут забезпечення адміністративного позову дає можливість суду до прийняття рішення у справі вжити заходів щодо забезпечення позовних вимог, якщо існує небезпека неспіврозмірного заподіяння шкоди інтересам позивача, або якщо внаслідок невжиття цих заходів захист прав особи стане утрудненим або неможливим, в тому числі унеможливить у зв`язку з цим виконання рішення суду. Існування такої небезпеки повинно бути реальним і доведене належними доказами. Рішення суду про забезпечення позову не може ґрунтуватись на припущеннях чи змодельованих позивачем ймовірних ситуаціях.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Як свідчать матеріали справи оскаржувана постанова прийнята відповідачем в порядку частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України (надалі по тексту також КЗпП України).
За змістом пункту 11 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №509 від 17.07.2013, не сплачені у добровільному порядку штрафи стягуються органами державної виконавчої служби (щодо штрафів, передбачених частиною 2 статті 265 КЗпП України).
На переконання суду, подані ТОВ «Торгова компанія «Перламутр» докази є підтвердженням того, що невжиття заходів забезпечення позову щодо зупинення стягнення на підставі постанови відповідача при завершенні примусового його виконання у виконавчому провадженні ВП №63936594 до завершення розгляду справи і прийняття відповідного рішення суду, може істотно ускладнити поновлення порушених та оспорюваних прав та інтересів позивача, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль чи витрат.
Окрім цього, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) забороною іншим способом вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд звертає увагу, що пункт 3 частини 1 статті 151 КАС України, яка передбачала такий спосіб забезпечення позову як встановлення обов`язку вчинити певні дії, виключено на підставі Закону України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ № 460-IX від 15.01.2020.
Таким чином, на момент розгляду даної заяви чинним процесуальним законодавством не передбачено можливості застування заходу забезпечення позову шляхом зобов`язання вчинити певні дії, в тому числі скасувати арешт, накладений державним виконавцем при примусовому виконанні спірного рішення.
Таким чином, заява позивача про забезпечення позову від 22.12.2020 в частині скасування арешту, накладеного державним виконавцем є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Враховуючи наведене, керуючись 150-154, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-
У Х В А Л И В:
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Перламутр» про забезпечення позову від 22.12.2020 задовольнити частково.
Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до статей 256, 295, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення до суду апеляційної інстанції через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, встановлені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Перламутр» ідентифікаційний код юридичної особи 39379225, вул. Крайківського, 2А, м. Івано-Франківськ, 76018;

відповідач - Управління Держпраці в Івано-Франківській області, ідентифікаційний код юридичної особи 39784625, вул. Незалежності, буд. 67, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя Главач І.А.