Справа № 640/8659/20
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8659/20 Суддя (судді) першої інстанції: Клочкова Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Василенка Я.М.,

Кузьменка В.В.,

за участі секретаря судового засідання Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерджус» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2020 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерджус» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерджус» звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування прийнятого Головним управлінням ДПС у м. Києві податкового повідомлення-рішення № від 31.01.2020.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що висновки контролюючого органу про порушення товариством вимог податкового законодавства є безпідставними та мотивуються виключно на припущеннях, натомість, у позивача наявні всі первинні документи, які підтверджують правомірність формування даних податкового обліку та здійснення господарських операцій із контрагентом ТОВ «Логістік Транскомпані», а тому, на переконання позивача, податкове повідомлення-рішення було прийнято на підставі хибних висновків відповідача та підлягає скасуванню.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2020 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерджус» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, при цьому, посилаючись на неповне зясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також суд вважав встановленими недоведені обставини справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.11.2020 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ТОВ «Інтерджус» () зареєстроване 09.02.2019 Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією та з 11.02.2019 товариство перебуває на податковому обліку.

У період з 19.12.2019 по 03.01.2020 на підставі наказу № 3977 від 03.12.2019 та направлення № 706/26-15-05-04-01 від 19.12.2019, виданих ГУ ДПС у м. Києві, податковим органом була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Інтерджус» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ на поточний рахунок платника податку за жовтень 2019 р., за результатами якої складений акт перевірки № 20/26-15-05-04-01/42813439 від 11.01.2020 із викладенням висновку про виявлення порушень вимог законодавства, зокрема, п. 198.1, п. 198.3 та п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 та п. 200.4 ст.200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми податкового кредиту за жовтень 2019 р. на 575378,00 грн., у результаті чого, товариством було завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму ПДВ 575378,00 грн.

Не погоджуючись із такими висновками акта перевірки, товариство подало до ГУ ДПС у м. Києві заперечення за № 8852/10 від 20.01.2020 , за результатом розгляду якого, ГУ ДПС у м. Києві було прийняте рішення «Про розгляд заперечення» № 16599/10/26-15-05-04-01 від 29.01.2020, яким залишено без змін висновки акта перевірки, а заперечення - без задоволення.

31.01.2020 на підставі висновків акта перевірки, ГУ ДПС у м. Києві було прийняте податкове повідомлення-рішення за формою «В4» № , яким ТОВ «Інтерджус» зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ на 575378,00 грн. згідно із декларацією № від 17.12.2019 за жовтень 2019 року.

За результатами адміністративного оскарження, рішенням ДПС України № 10894/6/99-00-08-05-01-06 від 25.03.2020 прийняте ГУ ДПС у м. Києві ППР № залишене без змін, а скарга ТОВ «Інтерджус» - без задоволення.

Зі змісту акта перевірки слідує, що згідно із поданою ТОВ «Інтерджус» податковою декларацією з ПДВ за жовтень 2019 р. № 1 від 20.11.2019, з урахуванням уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок № від 17.12.2019, встановлено завищення показника податкового кредиту (рядок 10.1) на суму 575378,47 грн., що призвело до завищення задекларованого показника від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на суму 575378,47 грн.

До зазначених правопорушень, на думку контролюючого органу, призвело непідтвердження товариством документально реальності здійснення господарських операцій з контрагентом-постачальником ТОВ «Логістік Транскомпані».

Так, податковий орган вважає, що на такі висновки вплинула досліджена інформація про контрагента ТОВ «Логістік Транскомпані», згідно із якою, встановлено неподання ним звіту за формою 20-ОПП «Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність», що свідчить про відсутність власних чи орендованих об`єктів для ведення господарської діяльності.

Крім того, контролюючий орган посилається на дані ІС МВС «Автомобіль», в якій відсутні відомості щодо зареєстрованих за контрагентом-постачальником транспортних засобів, відсутня інформація щодо наявності ліцензій та документів, що засвідчують використання транспортних засобів на законних підставах. Також, не було встановлено залучення цим підприємством стороннього трудового ресурсу та основних засобів, що на думку податкового органу свідчить про те, що вказане товариство не має майна та обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення транспортних послуг, у них були відсутні необхідні умови для досягнення результатів відповідної економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів.

Не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, товариство звернулось до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з наступного:

- судом першої інстанції судом встановлено підписання сторонами актів надання послуг у період з 16.10.2019 по 31.10.2019, проте у матеріалах справи відсутні докази направлення товариством експедиторові обов`язкових заявок у вказаний період, за фактом виконання яких був складений та підписаний кожний такий акт, як і відсутні докази підтвердження ТОВ «Логістік Транскомпані» отриманих від ТОВ «Інтерджус» заявок;

- матеріали справи не містять місячного плану із декадними плановими завданнями на перевезення вантажів, який мав бути визначений перевізником (ТОВ «Логістік Транскомпані») і замовником (ТОВ «Інтерджус») за 10 днів до початку жовтня 2019 р. відповідно до договору. Крім того, враховуючи масове здійснення експедитором перевезень вантажів за один день (від 2 до 12 перевезень за день), позивачем не надано до суду погоджених клієнтом та експедитором за договором № 14/03/2019 графіків виконання перевезень із зазначенням добового або середньодобового обсягу перевезень, а також, початку і кінця роботи змін, як того вимагають п.3.6 та п.3.7 глави 3 Правил № 363;

- позивачем не надані до суду виставлені експедитором рахунки, згідно із якими, клієнтом здійснювались платежі за надані послуги з перевезення вантажу за договором № 14/03/2019, що не дає змоги встановити врегулювання сторонами питання щодо розміру плати за послуги, порядку та умов здійснення товариством оплати за транспортно-експедиторські послуги та перевезення вантажів окремими частинами згідно із доданими до позовної заяви платіжними дорученнями;

- за результатом аналізу поданих позивачем до суду копій документів в якості доказів фактичного надання ТОВ «Логістік Транскомпані» транспортно-експедиторських послуг за укладеним із ТОВ «Інтерджус» договором, судом першої інстанції було встановлено наявність ряду істотних недоліків, пошкоджень та виправлень в актах надання послуг та ТТН, зокрема, відсутність таких обов`язкових реквізитів як: найменування підприємств, від імені яких складені документи, посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарських операцій і правильність їх оформлення, особисті підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні спірних господарських операцій, а також відсутні печатки підприємств, якими повинні бути скріплені такі підписи осіб. Більше того, не зрозумілі суду обставини пошкодження більшості доданих до позовної заяви копій актів та ТТН виключно в тій частині, де мали б були відображені відповідні обов`язкові реквізити, як і не підтверджено правомірність та підстави внесення непомітних виправлень у підписи відповідальних за здійснення господарських операцій осіб;

- у всіх доданих до позовної заяви ТТН не зазначено жодних даних про вантажно-розвантажувальні операції, а саме: відсутня інформація щодо маси вантажу, відсутні підписи відповідальних осіб за такі операції, не проставлено відміток у пунктах навантаження та розвантаження про фактичний час прибуття/вибуття/простою автомобілів;

- позивачем не подано доказів наявності у штатному розкладі таких працівників, як ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що займають відповідні посади вагарів та комірника на підприємстві, та/або доказів затвердження керівником ТОВ «Інтерджус» переліку осіб, які мають право підписувати первинні документи від імені ТОВ «Інтерджус» на здійснення господарських операцій із ТОВ «Логістік Транскомпані», а також із вантажовідправниками;

- судом не встановлено місць фактичного постачання ТОВ «Логістік Транскомпані» вантажно-розвантажувальних послуг та послуг з перевезення вантажів, оскільки у поданих позивачем ТТН не вказано повної адреси пунктів навантаження, яка б мала бути точно зазначена у договорі з наступним уточненням у заявках, або взагалі такі дані відсутні;

- не вбачається за можливе підтвердити й місце фактичної здачі експедитором вантажів за вказаною у ТТН адресою пункту розвантаження автомобілів, а саме: Дніпропетровська обл., м. Марганець, вул. Чарівна, 24, адже, на підтвердження наявності та/або використання товариством нежитлового/складського/виробничого приміщення за цією адресою суд не отримав жодних доказів;

- зі змісту позовної заяви у сукупності із наявними у матеріалах справи доказами не вбачається за можливе підтвердити наявність у ТОВ «Інтерджус» економічної доцільності у придбанні послуг з перевезення вантажу у ТОВ «Логістік Транскомпані», зазначених в актах надання послуг, в межах здійснення своєї господарської діяльності.

Доводи апеляційної скарги:

- основною діяльністю товариства позивача є виробництво фруктових та овочевих соків з метою подальшого їх продажу закордон, при цьому, з метою отримання сировини для виробництва соків, позивач укладає договори поставки сировини, однак, не всі постачальники мають транспортні засоби для перевезення продукції, з урахуванням чого, позивачем було укладено з ТОВ «Логістік Транскомпані» договір транспортного експедирування. Отримання позивачем від ТОВ «Логістік Транскомпані» послуг по транспортуванню сировини від постачальників, виготовлення позивачем з сировини та продаж готової продукції покупцям в Німеччину та Польщу, отримання оплати за готову продукцію від покупців, спричинило реальні зміни майнового стану позивача;

- на підтвердження та виконання заявок позивача ТОВ «Логістік Транскомпані» надавало послуги з перевезення/доставки придбаної позивачем сировини у постачальників на склад позивача (наявність складу у позивача підтверджено відповідачем у п. 2.12. акта перевірки). Позивач замовляв транспорті послуги у ТОВ «Логістік Транскомпані» для перевезення сировини на виробничу базу розташовану за адресою Дніпропетровська область, м. Марганець, вуя. Чарівна, буд. 24, що належить позивачу на праві власності;

- підтвердженням надання ТОВ «Логістік Транскомпані» послуг перевезення, є підписи уповноважених осіб постачальників сировини на товарно-транспортних накладних та передача сировини постачальниками, згідно видаткових накладних;

- після надання послуг з перевезення, ТОВ «Логістік Транскомпані» надавались на погодження акти надання послуг, які погоджувались/підписувались;

- позивачем були оплачені надані ТОВ «Логістік Транскомпані» послуги у розмірі затвердженому/погодженому сторонами у актах надання послуг, на підтвердження оплати наданих послуг, у матеріалах справи наявні відповідні платіжні доручення та банківські виписки;

- щодо складання графіку перевезень та місячного плану перевезень, апелянт звертає увагу на те, що сторони в договорі не погоджували інший порядок замовлення послуг ніж подання заявки, з огляду на що, у позивача відсутні підстави додатково узгоджувати із ТОВ «Логістік Транскомпані» графіку та місячного плану перевезень. Обсяг здійснених перевезень вантажів та інші необхідні дані визначені в товарно транспортних накладних;

- щодо зазначення судом першої інстанції про наявність ряду істотних недоліків, пошкоджень та виправлень в актах надання послуг та ТТН, апелянт наголошує, що товарно-транспортна накладна не є документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей, наявність або відсутність товарно-транспортних накладних та недоліки у їх оформленні не є підставою для висновків про безтоварність господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у зобов`язаннях платника податків;

- також, щодо висновків суду першої інстанції про ненадання стороною позивача копій документів, які підтверджують якість придбаної сировини, що є товаро-супровідною документацією, апелянт зазначає, що такі висновки суду є посилковими, адже предметом спору є встановлення реальності виконання ТОВ «Логістік Транскомпані» договору по перевезенню вантажу позивача, натомість по сировині позивача реальність не заперечується податковим органом;

- при розгляді даного спору, суд першої інстанції взяв до уваги інформацію податкового органу про ТОВ «Логістік Трапскомпані» що містяться в ІС «Податковий блок», ІС МВС «Автомобіль», яка була не підтверджена відповідними доказами в звязку з чим, суд вважав встановленими недоведені обставини справи, нтомість, апелянт акцентує увагу на тому, що судом першої інстанції не були враховані доводи, пояснення, інформація підтверджена доказами, що вказувала на наявності ділової мети, економічного змісту, в укладеному договору транспортного експедирування, повного документального підтвердження виконання зазначеного договору, використання у господарській діяльності позивачем наданих послуг, що спричинило реальні зміни майнового стану позивача.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України. (надалі по тексту також - ПК України)

Відповідно до норм п. 200.1 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

За п. 200.2 та п. 200.4 ст. 200 ПК України, вказано, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з п.200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п.2001.3 ст.2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п. 2001.3 ст. 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з приписами п. 185.1 ст. 185 ПК України, об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з, у т.ч.: а постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст.186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст.186 цього Кодексу.

Відповідно до положень п. 187.1 ст. 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з п. п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до приписів п. 198.1 ст.198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

При цьому, за п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1 ст.201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

За нормами абз. 11 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, акти, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Так, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції. Водночас, нереальність господарських операцій з придбання/постачання платником податку товарів/послуг має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і головне, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи висновки відповідача, викладені в акті перевірки, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів зазначає таке.

Зі змісту акта перевірки слідує, що на формування показника податкового кредиту за жовтень 2019 року мали вплив господарські взаємовідносини між позивачем - ТОВ «Інтерджус» та ТОВ «Логістік Транскомпані», які виникли на підставі укладеного договору транспортного експедирування № 14/03/2019 від 14.03.2019.

За договором № 14/03/2019, з урахуванням додаткової угоди від 01.08.2019 до нього (том 1, арк. 55-61), ТОВ «Логістік Транскомпані» (експедитор) в порядку і на умовах, визначених цим договором, бере на себе зобов`язання за винагороду, вказану у п. 5 цього договору, і за рахунок ТОВ «Інтерджус» (клієнт) здійснювати транспортне експедирування і перевезення вантажу автомобільним транспортом на території України, а саме: сухопутне перевезення або пошук перевізника; укладення договору перевезення від свого імені; оформлення або отримання необхідних для перевезення документів; виконання вантажно-розвантажувальних робіт; здійснення перевірки кількості і якості вантажу; забезпечення зберігання вантажу при його транспортуванні; забезпечення оплати з усіма учасниками транспортного процесу; забезпечення відправки або отримання вантажу в пункті призначення; інші послуги із завдань клієнта. Вантаж за даною угодою вказується в заявці клієнта. Спосіб транспортування вантажу - вказаний в заявці клієнта (п.п.1.1-1.3 Договору).

Відповідно до п. 3.4, п. 3.6, п. 3.12 договору № 14/03/2019, експедитор зобов`язується, зокрема (але не виключно): доставляти вантаж до місця призначення в строк, погоджений в заявці; представляти інтереси клієнта і діяти за його дорученням у взаємовідносинах із зацікавленими організаціями і підприємствами в частині організації і здійснення вантажно-розвантажувальних робіт і транспортного експедирування вантажу клієнта; за фактом виконання транспортного експедирування або перевезення вантажу по кожній заявці передавати клієнтові на оплату та підписання акти виконаних робіт.

Згідно з п. 4.1, п. 4.3 договору № 14/03/2019, клієнт зобов`язується, у тому числі: видавати доручення та інструкції на перевезення, перевалку, зберігання і транспортну експедицію вантажу, незалежно від способу передання (телефоном/факсом/електронною поштою), з вказівкою усіх необхідних відомостей; після отримання актів виконаних робіт, у разі відсутності обґрунтованих претензій, своєчасно здійснювати платежі згідно з виставленими рахунками експедитора, а підписані акти повернути експедитору.

Відповідно до п.5.1, п. 5.2 договору № 14/03/2019, розмір плати за послуги, вказані в п. 1.1 цього договору, узгоджується сторонами і фіксується в заявках. Оплата виконаних експедитором за договором послуг робиться клієнтом впродовж 15 банківських днів з дня отримання клієнтом актів виконаних робіт, у разі відсутності обґрунтованих претензій, у формі безготівкового розрахунку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок експедитора. Підписання актів виконаних робіт проводиться один раз на 3 місяці.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій між ТОВ «Інтерджус» та ТОВ «Логістік Транскомпані» за договором № 14/03/2019, у матеріалах справи містяться копії актів надання послуг за період з 16.10.2019 по 31.10.2019, у яких зазначено про надання експедитором транспортних послуг з перевезення вантажу, а також копії ТТН за серпень-жовтень 2019 року (том 1, арк. 62-250; том 2., том 3, арк. 1-170). Також, у матеріалах справи наявні копії податкових накладних (том 3, арк. 177-250; том 4, арк.1-53) та платіжних доручень за серпень, листопад та грудень 2019 р. (том 3 арк. 171-176).

Слід звернути увагу на те, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції констатував відсутність (неподання) позивачем ряду документів на підтвердження реальності здійснених з контрагентом господарських операцій з перевезення (супроводження) сировини, при цьому, що розгляд справи було вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. (ч. 1 ст. 260 КАС України)

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. (ч. 5 ст. 262 КАС України)

Також, згідно з нормами ч. 4 ст. 9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Так, згідно ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2020, з урахуванням обставин справи та доводів апеляційної скарги, у колегії суддів виникла необхідність витребування від Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерджус» наступної інформації з відповідним її документальним підтвердженням, а саме:

- чи використовувались під час господарських правовідносин з ТОВ «Логістік Транскомпані» Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 та яким чином сторони договору повідомляли про наявність товару, який необхідно доставити;

- чи виставлялись експедитором (ТОВ «Логістік Транскомпані») рахунки за якими здійснювались оплати за надані послуги з перевезення вантажу;

- надати пояснення щодо наявності пошкоджень/виправлень в наданих до суду актах надання послуг та ТТН;

- надати довіреності на відповідальних осіб, якими в інтересах товариства приймався товар та докази перебування вказаних осіб у трудових відносинах (у штаті товариства): ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

- повідомити про наявність/відсутність фіксування/оформлення під час взаємовідносин з ТОВ «Логістік Транскомпані» здійснених вантажно/розвантажувальних операцій;

- надати докази на підтвердження місця фактичної здачі експедитором вантажів за вказаною у ТТН адресою пункту розвантаження автомобілів (відношення вказаного місця до товариства позивача - власність, оренда тощо) ( Дніпропетровська обл., м. Марганець, Чарівна, 24 ).

18.12.2020 на виконання вимог ухвали суду від 09.12.2020, до суду від сторони позивача надійшли додаткові пояснення та документи.

Слід звернути увагу на те, що на дату укладання договору, у період виконання договору та реєстрації податкових накладних, ТОВ «Логістік Транскомпані» є зареєстрованим, як юридична особа та платником ПДВ, з урахуванням чого сторонами було підписано вищезазначений договір транспортного експедирування.

Відповідно до п. 2.1 договору № 14/03/2019 від 14.03.2019, товариство позивача засобами телефонного зв`язку надавало ТОВ «Логістік Транскомпані» заявки на транспортне експедирування/перевезення.

На виконання заявок позивача, ТОВ «Логістік Транскомпані» надавало послуги з перевезення/доставки придбаної позивачем сировини у постачальників на склад позивача у м. Марганець.

Після надання послуг з перевезення, ТОВ «Логістік Транскомпані» за п. 3.12 договору № 14/03/2019 від 14.03.2019, надавались на погодження акти надання послуг, які за наслідком погоджувались/підписувались, копії яких містяться у матеріалах справи.

Також, згідно з п. 5.2 та п. 5.5 договору № 14/03/2019 від 14.03.2019, позивачем були оплачені надані ТОВ «Логістік Транскомпані» послуги у розмірі затвердженому/погодженому сторонами у актах надання послуг, на підтвердження чого у матеріалах справи містяться відповідні платіжні доручення та банківські виписки з рахунків.

Щодо виставлення експедитором ТОВ «Логістік Транскомпані», рахунків за якими здійснювались оплати за надані послуги з перевезення вантажу, слід врахувати п. 4.3 договору з урахуванням змін внесених додатковою угодою № 1 до договору, за яким, клієнт зобов`язаний після отримання актів виконаних робіт, у разі відсутності обґрунтованих претензій, своєчасно здійснювати платежі, згідно з виставленими рахунками експедитора, а підписані акти повернути експедитору. Копії рахунків було надано стороною апелянта на виконання вимог ухвали на 127 арк.

При цьому, також важливим є й те, що товариство позивача замовляло транспорті послуги у ТОВ «Логістік Транскомпані» для перевезення сировини на виробничу базу розташовану за адресою Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Чарівна, буд. 24, що належить позивачу на праві власності, докази чого було надано стороною позивача до суду першої інстанції, а також на виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції (акт № 1 про передачу та оцінки додаткового вкладу у негрошовій формі до статутного капіталу ТОВ «Інтерджус» та витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на цех виробництва концентрованого яблучного соку, об`єкт житлової нерухомості розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Чарівна, буд. 24 .

На виконання вимог ухвали суду від 09.12.2020, у частині надання пояснень та довіреностей на відповідальних осіб, якими в інтересах товариства приймався товар та докази перебування вказаних осіб у трудових відносинах (у штаті товариства): ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , апелянтом було надано наказ № 35К/тр від 11.03.2019 про прийняття на роботу з 12.03.2019 ОСОБА_1 на посаду вагаря та наказ № 56К/тр від 24.07.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади вагаря; наказ № 36К/тр від 11.03.2019 про прийняття на роботу з 12.03.2019 ОСОБА_2 на посаду вагаря; наказ № 60К/тр від 22.03.2019 про прийняття на роботу з 25.03.2019 ОСОБА_3 на посаду вагаря. Наказ № 45К/тр від 20.05.2020 про звільнення ОСОБА_3 з посади вагаря.

Також, на підтвердження повноважень ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 приймати сировину (товар) від імені ТОВ «Інтерджус» надано: доручення № 2/03 від 12.03.2019 на уповноваження ОСОБА_2 ; доручення № 3/03 від 12.03.2019 на уповноваження ОСОБА_1 ; доручення № 21/08 від 01.08.2019 на уповноваження ОСОБА_3 .

Також, не є спірним те, що після виготовлення готової продукції, вона експортувалась за кордон, згідно укладених контрактів позивачем із Doehler Neuenkirchen GmbH (Німеччина) та Doehler Sp z.o.o (Польща), що, у свою чергу, дає змогу прослідкувати загальний звязок між необхідністю купівлі сировини, її перевезення до складу (цеху) для переробки та кінцевий продаж позивачем вже готової продукції (експорт) задля досягнення власних цілей в господарській діяльності - отримання прибутку, що у разі, виключення одного з наведених елементів, втрачає логічний звязок та перериває ланцюг виготовлення продукту.

До матеріалів справи також додано копії податкових накладних, що, з урахуванням норм п. 187.1 ст. 187 та п. 201.10 ст. 201 ПК України, давало товариству позивача законні підстави віднесення сум ПДВ по господарським операціям з ТОВ «Логістік Транскомпані» до податкового кредиту.

У частині висновків суду першої інстанції про ненадання позивачем доказів направлення експедиторові обовязкових заявок, за фактом виконання яких був складений та підписаний кожний акт, як і відсутність доказів підтвердження ТОВ «Логістік Транскомпані» отриманих від ТОВ «Інтерджус» заявок, колегія суддів зазначає, що згідно п. 2.1 договору № 14/03/2019 від 14.03.2019, засобами телефонного зв`язку надавало ТОВ «Логістік Транскомпані» заявки на транспортне експедирування/перевезення. Крім того, сторони не погоджували інший порядок замовлення послуг ніж подання заявки зазначеними в п. 2.1 договору способами, з огляду на що, графік та місячний план перевезень не є визначальним для даних правовідносин, адже за своєю суттю є внутрішніми відносинами сторін договору, а обсяг здійснених перевезень вантажів та інші необхідні дані даних правовідносин були визначені в товарно-транспортних накладних. Копії заявок на перевезення вантажу погодженні сторонами договору було надано апелянтом на виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції на 242 арк., а у судовому засіданні представником апелянта зазначено про початкове надання заявок передбаченими умовами договору способами, після чого, такі оформлялись та підписувались замовником та експедитором.

У частині зауважень суду першої інстанції до наданих позивачем ТТН, які містять недоліки, виправлення, пошкодження, колегія суддів вважає, що товарно-транспортна накладна не є тим документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей, а наявність або відсутність товарно-транспортних накладних та недоліки у їх оформленні не є підставою для висновків про безтоварність господарської операції, якщо з інших первинних документів вбачається фактичний рух активів/зміни у зобов`язаннях платника податків.

Також, у судовому засіданні сторона позивача надала пояснення, за якими, деякі пошкодження/виправлення в документах, спричинені, людським фактором та погодними умовами, а саме незначна частина документів із-за складних умов зберігання зазнали пошкоджень, в зв`язку із необхідністю тримання та підписання документів на відкритому повітрі при різних погодних умовах, натомість, зазначені пошкодження/виправлення є неістотними, недоліки (пошкодження документу) не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції.

Принагідно взяти до уваги й пояснення представника апелянта, за якими він звертав увагу на помилковість доводів суду першої інстанції про ненадання товариством доказів фіксування/оформлення під час взаємовідносин з ТОВ «Логістік Транскомпані» здійснених вантажно-розвантажувальних операцій, з урахуванням того, що умови договорів поставки сировини (позивач придбавав сировину для переробки на сік), передбачають та покладають на постачальника обовязки навантаження сировини на автотранспорт, розвантаження сировини покладається на товариство позивача, з огляду на що, надати документи, які суд першої інстанції визнав ненаданими, не вбачається за можливе, оскільки ТОВ «Інтерджус» не уповноважувало та не доручало ТОВ «Логістік Транскомпані» на організацію або виконання вантажно-розвантажувальних операцій. Вказані пояснення можуть бути прийнятими до уваги, з урахуванням того, що стороною відповідача не було надано обгрунтованих їм спростувань, а у звичайній діловій практиці, сторони договору можуть визначати його умови будь-яким зручним для себе чином, за умови, що такі не суперечать чинному законодавству.

На переконання колегії суддів, висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не було надано до суду копій документів, які підтверджують якість придбаної сировини та специфікації на товар, є помилковим та невизначальним для цього спору, адже його предметом є саме встановлена податковим органом нереальність виконання ТОВ «Логістік Транскомпані» договору по перевезенню вантажу позивача, натомість наявність сировини не потребує підтвердження, адже не заперечується сторонами.

Щодо прийняття судом першої інстанції до уваги посилань відповідача (які, як вважає суд першої інстанції не було спростовано позивачем) на дані з інформаційно-аналітичних систем «Податковий Блок» та МВС «Автомобіль» щодо стану контрагента позивача (експедитора за договором), колегія суддів констатує, що вказані доводи не підтверджені документально, а чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів та наявності чи відсутності основних фондів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що фактичне здійснення вищевказаних послуг підтверджується документами, які у достатньому обсязі розкривають та підтверджують зміст господарських взаємовідносин з контрагентом-експедитором.

З урахуванням змісту та обсягу наданих первинних документів по спірним господарським взаємовідносинам, колегія суддів констатує, що вони оформлені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем до матеріалів справи залучено сукупність первинних та інших документів, які в умовах звичайної ділової практики супроводжують та підтверджують фактичне вчинення платником податків господарських операцій, зокрема: договір, акти здачі-прийняття робіт, платіжні доручення тощо, ТТН та інші, які у сукупності, не дають підстав для сумніву щодо реальності здійснення підприємством операцій з транспортного експедирування, та не свідчать про відсутність у позивача підстав для формування задекларованих позивачем податкових вигод у вказаному періоді.

Досліджені під час розгляду апеляційної скарги первинні документи розкривають зміст господарських операцій, підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі підприємства та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентом. У свою чергу, судом першої інстанції вказаного не було враховано, та помилково звернуто увагу на недоліки, які не є визначальними у цьому спорі, та у порушення принципу офіційного зясування всіх важливих обставин справи, не було витребувано у сторони документів, які на думку суду, не вистачає для розгляду спору та надання їм оцінки у сукупності з іншими матеріалами справи, залученими сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Висновки суду апеляційної інстанції за наслідком розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерджус».

Колегія суддів, за наслідком розгляду апеляційної скарги з наданими та виконання ухвали суду документами, наданих у судовому засіданні пояснень представників сторін та дослідження матеріалів справи, вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з нормами ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно зясовано обставини справи, що мають значення для розгляду спору, порушено норми матеріального права, що призвело до помилкового вирішення спору, а тому, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Оскільки, колегія суддів дійшла до висновків про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог, наявні підстави для нового розподілу судових витрат на сплату судового збору, що понесені позивачем при поданні позовної заяви та апеляційної скарги, згідно з приписами ст. ст. 139, 322 КАС України.

Керуючись ст. ст. 139, 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерджус» - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2020 р. - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерджус» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві № від 31.01.2020.

Стягнути за рахунок бюджетний асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерджус» судові витрати на сплату судового збору в суді першої та апеляційної інстанцій в розмірі 21576,69 грн. (двадцять одна тисяча пятсот сімдесят шість гривень 69 коп.)

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 329 - 331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Я.М. Василенко

В.В. Кузьменко

Повний текст постанови складено 23.12.2020.