Справа № 380/5852/20
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/5852/20 пров. № А/857/12753/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Шинкар Т.І.,Онишкевича Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року (ухвалене головуючим-суддею Костецьким Н.В. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФУ, відповідач) №1884/077 від 22.06.2020 щодо відмови у здійсненні, починаючи з 19.02.2020, перерахунку довічного грошового утримання, визначеної у довідці Львівського апеляційного суду №07.20/297/2020 від 13.03.2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 19.02.2020 у розмірі із розрахунку стажу роботи на посаді судді - 27 років з часу виходу та довідки Львівського апеляційного суду №07.20/297/2020 від 13.03.2020 (щодо посадового окладу) про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, без обмеження граничним розміром, з урахуванням фактично проведених виплат.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 позов було задоволено частково. Визнано протиправним оспорюване рішення та зобов`язано ГУ ПФУ здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання позивача, як судді у відставці, починаючи з 19.02.2020 у розмірі із розрахунку стажу роботи на посаді судді - 27 років з часу виходу та довідки Львівського апеляційного суду №07.20/297/2020 від 13.03.2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням фактично проведених виплат. У задоволенні позовної вимоги в частині зобов`язання ГУ ПФУ здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без обмеження граничним розміром - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ подало апеляційну скаргу, в які через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що питання проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці може бути розглянуто тільки у разі збільшення розміру суддівської винагороди, після винесення рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020, а саме після 18.02.2020. Однак, після 18.02.2020 не були прийняті нормативно-правові акти щодо зміни розміру складових такої винагороди. Оскільки, позивач вийшов у відставку 26.09.2016, тобто до 30.09.2016, положення пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 (далі Закон №1402-VIII) на нього не поширюються. Спірні правовідносини виникли не щодо визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а щодо перерахунку розміру раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Різниця у правах суддів, які вийшли у відставку до 30.09.2016 та суддів, які вийдуть у відставку, відпрацювавши в нових умовах, щонайменше через три роки після проходження кваліфікаційного оцінювання, має конституційну основу та випливає з різних вимог, за яких особа набуває (підтверджує) статус судді та у яких здійснюється правосуддя. Відтак, посада судді, який вийшов у відставку до 30.09.2016, не є відповідною, рівнозначною посаді судді того самого суду, який пройшов кваліфікаційне оцінювання, підтвердив здатність здійснювати судочинство і продовжує працювати у цьому суді. Отже, для застосування положень ч.4 ст.142 Закону №1402-VIII з метою перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийшли у відставку до набрання чинності цим Законом, тобто до 30.09.2016, відповідною є посада судді, який працює в тому самому суді відповідно до п.23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII такий суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону №2453. Судді, які виходили у відставку до 30.09.2016, не розраховували і не могли розраховувати на поширення на них нового розміру довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки не працювали за новими правилами, не отримували суддівську винагороду у розмірі, визначеному Законом №1402-VIII. Крім того, з часу виходу у відставку розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача як судді у відставці періодично перераховувався і станом на 19.02.2020 складав 47231,08 грн, що становить 90% розміру суддівської винагороди.

Позивач не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що наказом апеляційного суду Львівської області №46-К від 22.09.2016 «Про виключення судді ОСОБА_1 зі штату судді у зв`язку із виходом у відставку», суддю ОСОБА_1 , який постановою Верховної Ради України №1515-VIII від 08.09.2016 «Про звільнення суддів» звільнений з посади судді у зв`язку з поданням заяви у відставку, з 22.09.2016 виключено зі штату апеляційного суду Львівської області.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 29.08.2017 у справі №461/5428/17 зобов`язано Галицьке об`єднане УПФУ м.Львова здійснити перерахунок щомісячного довічного утримання ОСОБА_1 з розрахунку стажу роботи на посаді судді 27 років з часу виходу у відставку.

У зв`язку зі зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, 16.03.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, до якої додав довідку про суддівську винагороду №07.20/297/2020 від 13.03.2020, видану Львівським апеляційним судом для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 18.02.2020.

Рішенням ГУ ПФУ №1884/977 від 22.06.2020 про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , позивачу було відмовлено у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з посиланням на те, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці проводиться у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Суддям у відставці, яким за зверненнями до 18.02.2020 перерахунок проведено з 01.01.2018, виходячи з розміру суддівської винагороди, обчисленої відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.02.2010 (далі Закон №2453-VI), перерахунок буде здійснюватись при збільшенні розміру суддівської винагороди після 18.02.2020.

Вважаючи зазначене рішення протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду з метою захисту свого порушеного права.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 має право на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Львівського апеляційного суду №07.20/297/2020 від 13.03.2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці саме з 19.02.2020, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі №2-р/2020, яким визнано неконституційними обмеження, встановлені п.25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIIІ. У задоволенні позовної вимоги в частині зобов`язання ГУ ПФУ здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничним розміром відмовлено у зв`язку з тим, що позивачем не було надано жодних доказів та не встановлено судом про наявність спору в цій частині.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки позивачем не оскаржується в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції є законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині задоволення позовних вимог.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень ч.2 ст.308 КАС України.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України громадянам гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У пункті 6 ч.1 ст.92 Конституції України зазначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до ст.130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

На момент виходу позивача у відставку право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці було гарантоване статтею 138 Закону №2453-VI, відповідно до частини першої якої судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу» або, за його вибором, щомісячне довічне грошове утримання.

Частиною третьою цієї статті визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон №1402-VIII.

Частиною четвертою статті 142 Закону №1402-VIII передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно ч.5 ст.142 Закону №1402-VIII, пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже, правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Відповідно до ч.3 ст.135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить :

1) судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Поряд з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону №2453-VI.

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону №2453-VI (п.23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII).

При цьому, згідно п.25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» №193-IX від 16.10.2019, який набрав чинності 07.11.2019, було виключено пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, якими передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону №2453-VI.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 №8-рп/2005, право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Також, в Конституційний Суд України у рішенні від 08.06.2016 №4-рп/2016 зазначив, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя (абз.10 п.п.2.2 п.2 мотивувальної частини).

При цьому, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п.25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положень Закону №1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні Конституційний Суд зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (п.4 ч.6 ст.126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абз.4 п.п.3.1 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 №10-рп/2013).

Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом №1402-VIII.

У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 №2-р/2020 Закон №1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Вказане узгоджується з правою позицією Верховного Суду, викладеною у рішенні від 16.06.2020, ухваленому у зразковій справі №620/1116/20, яке в силу положень ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується при розгляді даної справи.

Крім того, Верховний Суд неодноразово, зокрема, у постановах від 06.03.2019 по справі №638/12586/16-а та від 11.02.2020 по справі №200/3958/19-а висловлював правову позицію, відповідно до якої правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Таким чином, саме з 19.02.2020, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі №2-р/2020 у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону №1402-VIII.

Отже, зважаючи на викладене колегія суддів констатує про протиправність оспорюваного рішення щодо відмови у здійсненні, починаючи з 19.02.2020, перерахунку довічного грошового утримання визначеної у довідці Львівського апеляційного суду №07.20/297/2020 від 13.03.2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Так, право позивача на одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в належному розмірі є беззаперечним, гарантоване в силу положень статей 126, 130 Конституції України, статті 142 Закону №1402-VIII, а забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Доводи апелянта про обмежене фінансування, що спричинить значну втрату витрату коштів з Державного бюджету України і не передбачено кошти для проведення перерахунку грошового утримання судді у відставці є необґрунтованим, адже у позивача з врахуванням вказаного наявне право на грошове утримання судді у відставці у належному розмірі згідно чинного законодавства.

Відтак, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що з метою ефективного захисту порушених прав позивача необхідно зобов`язати ГУ ПФУ здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , як судді у відставці, починаючи з 19.02.2020 у розмірі із розрахунку стажу роботи на посаді судді - 27 років з часу виходу та довідки Львівського апеляційного суду №07.20/297/2020 від 13.03.2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням фактично проведених виплат.

Відповідно до п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року по справі №380/5852/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді Т. І. Шинкар
Т. В. Онишкевич