Справа № 580/4118/20
Суддя: М.А. Білоноженко
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року справа № 580/4118/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Білоноженко М.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

25.09.2020р. до Черкаського окружного адміністративного суду через систему Електронний суд надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Черкаській області (далі - відповідач) в якій позивач просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС в Черкаській області №Ф6925-23 від 08.09.2020р.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ у Черкаській області та отримує пенсію за віком з 20.08.2014р. Позивач звертає увагу, що оскаржувана вимога є протиправною, оскільки відповідно до ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», вона як отримувач пенсії за віком звільняється від сплати за себе єдиного внеску. Також зазначила, що не брала добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціальногострахування.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 15.10.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

29.10.2020р. до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник зазначив, що позивачем самостійно було подано звіт щодо суми нарахованого єдиного внеску за 2015 рік, в зв`язку із чим у позивача за даними інформаційної системи ДПС в інтегрованій картці платника виникла заборгованість з єдиного внеску, в зв`язку із чим відповідачем прийнято оскаржувану вимогу. При цьому, відповідно до змін внесених Законом України №440-ІХ від 14.01.2020р., не підлягають оскарженню зобов`язання зі сплати єдиного внеску, самостійно визначені платником. Звернуто увагу, що у правовій позиції Верховного Суду не враховано зміни, які внесені Законом України №440-ІХ від 14.01.2020р. на підставі зазначеного, позовні вимоги не підлягають до задоволення.

03.11.2020р. позивачем подано відповідь на відзив, в якій, серед іншого, зазначено, що оскаржувану вимогу відповідач був зобов`язаний не пізніше 05.03.2016р., натомість її прийнято 08.09.2020р., що свідчить про порушення відповідачем положень Закону №2464 та Інструкції №449. З приводу змін внесених Законом України №440-ІХ від 14.01.2020р., позивач зазначила, що його положення поширюється лише на тих платників, які зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Також зазначила, що може бути платником єдиного внеску виключно за умови її добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 26.02.2018р., ОСОБА_1 є отримувачем пенсії за віком, призначеної довічно.

Згідно довідки Начальника Шполянського відділу обслуговування громадян №811 від 25.09.2020р., позивач отримує пенсію за віком з 20.08.2014р.

Згідно відомостей витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 25.10.2004р. здійснено державну реєстрацію позивача як фізичної особи-підприємця та та взято на облік як платника єдиного внеску.

24.07.2015р. до ЄДР внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця позивача на підставі власного рішення.

08.02.2016р. позивачем подано звіт № про суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2015 рік у розмірі 2958,55, про що свідчить відомості інтегрованої картки платника податків позивача (згідно якої станом на 09.02.2016р. у позивача виникла заборгованість з єдиного внеску у розмірі 2957,91 грн. з урахуванням переплати станом на 09.02.2016р. на суму 0,64 грн.).

08.09.2020р. Головним управлінням ДПС у Черкаській області прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф6925-23.

Вважаючи зазначену вимогу протиправною, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI) та Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04.05.2018 № 469, (далі - Інструкція №449).

Відповідно до статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Частиною четвертою статті 8 Закону №2464-VI визначено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Так, згідно з підпунктом 14,1,1-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України адміністрування податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та інших платежів відповідно до законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (далі - податків, зборів, платежів) - це сукупність рішень та процедур контролюючих органів і дій їх посадових осіб, що визначають інституційну структуру податкових та митних відносин, організовують ідентифікацію, облік платників податків і платників єдиного внеску та об`єктів оподаткування, забезпечують сервісне обслуговування платників податків, організацію та контроль за сплатою податків, зборів, платежів відповідно до порядку, встановленого законом.

Як зазначено у частині другій статті 9 Закону №2464-VI, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

За змістом частини дванадцятої статті 9 Закону №2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

Пунктом 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VI передбачено, що недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції №449 у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Згідно пунктів 3,4 розділу VI Інструкції №449, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 15 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

платникам, зазначеним у підпунктах 1 - 7 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 20 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що контролюючий орган у разі виявлення на кінець календарного місяця недоїмки зі сплати єдиного внеску, який слідує за останнім місяцем коли було сплачено єдиний внесок, виносить вимогу про сплату боргу (недоїмки). При цьому, вимога формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до Закону нараховується єдиний внесок.

Судом встановлено, що 08.02.2016р. позивачем самостійно подано звіт № про суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2015 рік у розмірі 2958,55 грн. про що свідчить відомості інтегрованої картки платника податків позивача (згідно якої станом на 09.02.2016р. у позивача виникла заборгованість з єдиного внеску у розмірі 2957,91 грн. з урахуванням переплати станом на 09.02.2016р. на суму 0,64 грн.).

При цьому, відповідно до відомостей інтегрованої картки платника податків позивача, вказана заборгованість з єдиного внеску у період з 09.02.2016р., самостійно визначена позивачем, нею не сплачена, у зв`язку із чим на виконання вимог п.п.3,4 розділу VI Інструкції №449 відповідачем сформовано оскаржувану вимогу про сплату боргу.

Суд зазначає, що вказана позивачем обставина перебування її на обліку як отримувача пенсії за віком передбачає звільнення її від сплати єдиного внеску відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону №2464-VI, разом з тим, суд звертає увагу, що спірну вимоги відповідачем прийнято на підставі самостійно поданого позивачем звіту про суми нарахованого єдиного внеску, що в свою чергу зумовлює його сплату позивачем та покладає обов`язок на відповідача сформувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) на підставі звіту позивача про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів, що прямо передбачений п.4 розділу VI Інструкції №449.

Суд також зазначає, що сума боргу (недоїмки) визначена оскаржуваною вимогою (2957,91) виникла виключно на підставі поданого позивачем звіту від 08.02.2016р. (на суму 2958,55 грн., з урахуванням переплати станом на 09.02.2016р. на суму 0,64 грн.) та не охоплює інші періоди.

З приводу посилань позивача що нею не було заявлено про добровільну участь у системі загальнообов`язковогодержавного соціального страхування та не укладалось договорів про добровільну участь, суд зазначає, що вказана обставина не може бути прийнята судом до уваги в якості належної підстави для скасування оскаржуваної вимоги з огляду на самостійне визначення позивачем розміру єдиного внеску, що підлягає сплаті.

Стосовно посилань позивача з приводу пропуску відповідачем строку встановленого розділом ІІ Інструкції №449 на формування оскаржуваної вимоги, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 16 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Суд зазначає, що норми Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» є спеціальними для застосування до спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, посилання позивача на неправомірність оскаржуваної вимоги з огляду на те, що вказане рішення мало бути прийняте не пізніше 05.03.2016р., суд вважає необгрунтованим, оскільки контролюючі органи мають право нараховувати суми зобов`язання з єдиного внеску, що виникло, починаючи з моменту реєстрації платника єдиного внеску і до моменту виявлення контролюючим органом суми недоїмки.

Згідно частин 1,2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі вказаного, беручи до уваги встановлені в ході розгляду справи обставини самостійної подачі позивачем звіту про нарахування єдиного внеску, суд доходить висновку, що відповідачем правомірно прийнято оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки), у зв`язку із чим позовні вимоги є необгрунтованими.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд доходить висновку, що в задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Згідно статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.А. Білоноженко