Справа № 580/2806/20
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2020-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року справа № 580/2806/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в залі суду адміністративну справу за позовом ОСББ Замковий Узвіз 1 до Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

23.07.2020 до Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСББ Замковий Узвіз 1 (далі позивач) до Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації (далі відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною викладену у висновку від 15.04.2020 №02/01-03-07/148/02/01-03-07/7343 відмову відповідача у погодженні проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки, площею 0,2026га, для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку в адмінмежах м.Черкаси, Замковий Узвіз 1;

- зобов`язати відповідача погодити документацію із землеустрою про надання земельної ділянки, площею 0,2026га, для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку в адмінмежах м.Черкаси, Замковий Узвіз 1.

Позов мотивовано тим, що відповідач протиправно відмовив у погодженні проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки з огляду на те, що вона знаходиться в межах пам`ятки археології городище «Замкова Гора», а будинок за адресою: АДРЕСА_1 , - відноситься до щойно виявлених об`єктів культурної спадщини. Зазначає, що у контексті вимог чинного законодавства України вищевказаний будинок не є пам`яткою культурної спадщини, а тому належність земельної ділянки до земель історико-культурного призначення не підтверджена. Крім того, пам`ятка археології городище «Замкова Гора» не внесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, як того вимагає чинне законодавство. Тому просив задовольнити позов.

Ухвалою від 28.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву та доказів.

07.08.2020 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд у задоволенні позову відмовити. Вказує, що вищевказана земельна ділянка знаходиться в межах пам`ятки археології городище «Замкова Гора», взятого на державний облік рішенням Черкаської обласної ради від 26.06.1990 №116 (охоронний номер 2217). Також відповідно до розпорядження Черкаської ОДА зазначена ділянка перебуває в межах пам`ятки археології «Культурний шар пізно-середньовічного міста XIV-XVII ст.». З посиланням на висновки Верховного Суду у справі №813/4701/16 зазначає, що неприйняття органом місцевого самоврядування рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки, на якій знаходиться пам`ятка культурної спадщини, не впливає на її правовий режим, як такої. Що відноситься до земель історико-культурного призначення.

Крім того, будинок за адресою: АДРЕСА_1 , - відноситься до щойно виявлених об`єктів культурної спадщини, внесеним до переліку «Відомості до складання державного реєстру національного культурного надбання. Черкаська область», та взятим на облік наказом служби охорони культурної спадщини Черкаської ОДА від 23.11.2020 №10-03-21.

Також відповідач зазначає, що вищевказані об`єкти культурної спадщини взяті на державний облік до набрання чинності Законом України «Про охорону культурної спадщини», проте відповідно до п.3 Прикінцевих положень цього закону визнаються пам`ятками.

Оскільки сторони клопотань про розгляд справи з їх повідомленням (викликом у судове засідання) суду не надали, з огляду на відсутність необхідності призначення експертизи, виклику та допиту свідків суд вирішив розглянути справу у спрощеному провадженні без їх виклику (у письмовому провадженні) на підставі письмових доказів.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив таке.

На підставі рішення Черкаської міської ради від 13.12.2019 №2-5491 на замовлення позивача ФОП ОСОБА_1 розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування ОСББ Замковий Узвіз 1, площею 0,2026 га, для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний проект погоджений висновком ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 07.02.2020 №931/82-20.

Відповідно до листа управління планування та архітектури Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради від 11.02.2020 №01-29/9715 об`єкт рекомендований в перелік щойно виявлених пам`яток архітектури місцевого значення. На земельну ділянку наявні містобудівні обмеження, пов`язані із її розташуванням в межах об`єднаної охоронної зони пам`яток археології та заповідної території «Черкаські берегові схили». Тому відведення земельної ділянки необхідно проводити за умови позитивного висновку служби охорони культурної спадщини.

За наслідками розгляду вищевказаного проекту землеустрою відповідач листом від 15.04.2020 №02/01-03-07/148/02/01-03-07/7343 надав негативний висновок, зазначивши про відсутність правових відстав для надання погодження про виділення зазначеної земельної ділянки для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку.

Підставами цього висновку зазначено, що земельна ділянка знаходиться в межах пам`ятки археології городище «Замкова Гора», взятого на державний облік рішенням Черкаської обласної ради від 26.06.1990 №116, охоронний номер пам`ятки 2217. Крім того, будинок за адресою: АДРЕСА_1 , - відноситься до щойно виявлених об`єктів культурної спадщини та внесений до переліку об`єктів культурної спадщини.

Не погоджуючись із вказаним висновком, позивач звернувся в суд з вищевказаним позовом.

Надаючи оцінку спірним обставинам, суд врахував таке.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади здійснення охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища регулюються Законом України від 08.06.2000 №1805-ІІІ «Про охорону культурної спадщини» (далі Закон №1805-ІІІ).

Преамбулою Закону №1805-ІІІ визначено, що охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 ст.3 Закону №1805-ІІІ державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини.

До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.

Частиною ч.1 ст. 6 Закону №1805-ІІІ визначені повноваження органу охорони культурної спадщини Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, до компетенції яких належить, зокрема:

- здійснення контролю за виконанням цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини;

- визначення меж територій пам`яток місцевого значення та затвердження їхніх зон охорони;

- встановлення режиму використання пам`яток місцевого значення, їхніх територій, зон охорони;

- забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження;

- погодження відповідних програм та проектів містобудівних, архітектурних і ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт, реалізація яких може позначитися на стані пам`яток місцевого значення, їх територій і зон охорони;

- погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок відповідно до вимог Земельного кодексу України;

- надання дозволів на проведення робіт на пам`ятках місцевого значення (крім пам`яток археології), їхніх територіях та в зонах охорони, на щойно виявлених об`єктах культурної спадщини, реєстрація дозволів на проведення археологічних розвідок, розкопок;

- управління в порядку, встановленому законом, історико-культурними заповідниками державного чи місцевого значення.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону №1805-ІІІ об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки.

На підставі ч.2 ст.14 Закону №1805-ІІІ об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу). Переліки об`єктів культурної спадщини затверджуються рішеннями відповідних органів охорони культурної спадщини.

Суд врахував, що земельна ділянка, щодо якої розроблено вищевказаний проект землеустрою, знаходиться в межах пам`ятки археології «городище XIV-XVII ст.» (реєстровий номер 2217), внесеної в список нововиявлених пам`яток археології, прийнятих державний облік рішенням виконавчого комітету Черкаської обласної ради народних депутатів від 26.06.1990 №116.

Також розпорядженням Черкаської ОДА від 12.06.1996 №129 затверджено список нововиявлених пам`яток археології та історії, прийнятих на державний облік, до якого внесено «Культурний шар пізно-середньовічного міста XIV-XVII ст.» (реєстровий номер 3966).

Крім того, будинок за адресою: м.Черкаси, Замковий Узвіз 1, - відноситься до щойно виявлених об`єктів культурної спадщини, внесеним до переліку «Відомості до складання державного реєстру національного культурного надбання. Черкаська область», та взятим на облік наказом служби охорони культурної спадщини Черкаської ОДА від 23.11.2020 №10-03-21.

Відповідно до визначень, наведених у ст.1 Закону №1805-ІІІ:

об`єкт культурної спадщини визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність;

пам`ятка культурної спадщини об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Відповідно до ч.1 ст. 53 Земельного кодексу України до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.

На підставі ч.1 ст.34 Закону №1805-ІІІ землі, на яких розташовані пам`ятки, історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Суд врахував висновки Верховного Суду у постанові від 31.07.2019 у справі №813/4701/16, які обов`язкові для врахування судом відповідно до ч.5 ст.2424 КАС України.

Верховний Суд у зазначеній постанові вказав, що умовою належності земельної ділянки до даної категорії земель є розташування на ній, об`єктів визначених, ст.53 Земельного кодексу України, ст.34 Закону №1805-ІІІ. Зважаючи на імперативність правової норми, передбаченої у ч.1 ст.34 Закону №1805-ІІІ, земельна ділянка належить до земель історико-культурного призначення за фактом знаходження на ній споруди (будівлі), яка є пам`яткою архітектури. Неприйняття міською радою рішення про зміну цільового призначення цієї земельної ділянки та приведення його у відповідність до дійсного призначення не впливає на правовий режим цієї земельної ділянки як такої, що належить до земель історико-культурного призначення, оскільки за законом такий правовий режим пов`язаний з фактом знаходження на ній споруди (будівлі), яка є пам`яткою архітектури, а не рішенням органу місцевого самоврядування.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах території, віднесеної до пам`ятки археології і на ній знаходиться пам`ятка культурної спадщини місцевого значення (будинок), то така земельна ділянка в силу закону належить до земель історико-культурного призначення.

Стосовно доводів позивача, що вищевказана земельна ділянка відсутня у Державному реєстрі нерухомих пам`яток України, суд зазначає, що відповідно до п.3 «Прикінцеві положення» Закону №1805-ІІІ об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури", визнаються пам`ятками відповідно до цього Закону.

Зважаючи, що віднесення спірної земельної ділянки до пам`ятки археології здійснено до набрання чинності Законом №1805-ІІІ відповідно до рішення виконавчого комітету Черкаської обласної ради народних депутатів від 26.06.1990 №116 та розпорядження Черкаської ОДА від 12.06.1996 №129, з урахуванням наведеної норми вона визнається пам`яткою.

Крім того, будинок за адресою: м.Черкаси, Замковий Узвіз 1, - відноситься до щойно виявлених об`єктів культурної спадщини, внесеним до відповідного переліку.

Тому суд вважає необґрунтованими доводи позивача, що відсутність вказаного об`єкту у Державному реєстрі нерухомих пам`яток України суперечить поняттю об`єкта культурної спадщини.

Крім того, суд звертає увагу на ст.1 Конвенції про охорону архітектурної спадщини Європи від 3 жовтня 1985 року, відповідно до вимог якої для цілей цієї Конвенції вираз «архітектурна спадщина» включає такі нерухомі об`єкти: 1. пам`ятки: усі будівлі та споруди, що мають непересічне історичне, археологічне, мистецьке, наукове, соціальне або технічне значення, включаючи усі особливості їхнього технічного виконання та оздоблення; 2. архітектурні ансамблі: однорідні групи міських або сільських будівель, що мають непересічне історичне, археологічне, мистецьке, наукове, соціальне або технічне значення і характеризуються спільністю чітких територіальних ознак; 3. визначні місця: створені спільно людиною та природою частково забудовані ділянки, які мають чітко визначені характерні і однорідні риси, характеризуються спільністю чітких територіальних ознак і мають непересічне історичне, археологічне, мистецьке, наукове, соціальне або технічне значення.

Згідно зі ст.3 цієї Конвенції кожна Сторона зобов`язується: 1. вживати правових заходів для охорони архітектурної спадщини; 2. за допомогою таких заходів і діючих в кожній державі або кожному регіоні процедур, забезпечити охорону пам`яток, архітектурних ансамблів та визначних місць.

Статтею 4 цієї Конвенції визначено, що кожна Сторона зобов`язується, зокрема запровадити відповідні контрольні і дозвільні процедури, необхідні для правової охорони об`єктів архітектурної спадщини.

Законодавство держав-учасниць має передбачати вимоги щодо подання до відповідного компетентного органу, що стосується архітектурного ансамблю або будь-якої його частини чи визначного місця і передбачає: спорудження нових будівель; значну зміну вигляду, яка переінакшує характеристики будівель або визначних місць.

Відповідно до ст.9 зазначеної Конвенції кожна Сторона зобов`язується забезпечити, щоб відповідний компетентний орган належним чином реагував на порушення законодавства про охорону архітектурної спадщини. У відповідних випадках він може зобов`язати правопорушника зруйнувати новоспоруджену будівлю, якщо вона не відповідає встановленим вимогам, або реставрувати об`єкт спадщини, що охороняється, до його первісного вигляду.

Згідно зі ст.10 Конвенції кожна Сторона зобов`язується прийняти комплексну політику збереження архітектурної спадщини, яка передбачає охорону архітектурної спадщини як одну з головних цілей планування забудови міської та сільської території, а також забезпечує врахування цієї вимоги на всіх етапах розробки планів розвитку територій та виконання процедур видання дозволів на проведення робіт.

Відповідно до статті 13 Конвенції з метою сприяння здійсненню такої політики кожна Сторона зобов`язується розвивати в межах своєї політичної і адміністративної системи ефективне співробітництво на всіх рівнях між органами, що займаються питаннями збереження спадщини, культури, довкілля і загального планування.

Частинами 1 і 2 ст.30 Закону №1805-ІІІ передбачено, що органи охорони культурної спадщини зобов`язані заборонити будь-яку діяльність юридичних або фізичних осіб, що створює загрозу пам`ятці або порушує законодавство, державні стандарти, норми і правила у сфері охорони культурної спадщини. Приписи органів охорони культурної спадщини є обов`язковими для виконання всіма юридичними та фізичними особами.

Відповідно до ч.4 ст.32 Закону №1805-ІІІ на охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам`яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, забороняються містобудівні, архітектурні чи ландшафтні перетворення, будівельні, меліоративні, шляхові, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.

Статтею 37 Закону №1805-ІІІ передбачено, що будівельні, меліоративні, шляхові та інші роботи, що можуть призвести до руйнування, знищення чи пошкодження об`єктів культурної спадщини, проводяться тільки після повного дослідження цих об`єктів за рахунок коштів замовників зазначених робіт.

Роботи на щойно виявлених об`єктах культурної спадщини здійснюються за наявності письмового дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини на підставі погодженої з ним науково-проектної документації.

З метою захисту об`єктів археології, у тому числі тих, що можуть бути виявлені, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених Земельним кодексом України, погоджуються органами охорони культурної спадщини.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що викладена у висновку від 15.04.2020 №02/01-03-07/148/02/01-03-07/7343 відмову у погодженні проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки, площею 0,2026га, для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку в адмінмежах м.Черкаси, Замковий Узвіз 1, є обґрунтованою.

Отже, позов не підлягає задоволенню, а сплачений судовий збір поверненню на підставі ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСББ Замковий Узвіз 1 відмовити повністю.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя О.А. Рідзель