Справа № 260/1877/20
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 грудня 2020 року м. Ужгород№ 260/1877/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Калинич Я.М.

при секретарі судового засідання - Попович М.М.

за участю:

позивач: не з`явився,

представник відповідача: Маровді В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - відповідач), в якому просить суд:

1. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо обчислення стажу роботи (страхового стажу) при розгляді заяви ОСОБА_1 від 20.05.2019 року про призначення пенсії за віком без врахування записів у трудовій книжці на заводі «Селена» та АТ «Селена» за періоди: з 27.12.1976 року по 14.01.1977 року; з 16.12.1993 року по 14.04.1994 року; з 16.07.1994 року по 03.04.2000 року; з 01.10.2000 року по 30.12.2000 року, а його обчислення на підставі врахування актів перевірки з врахуванням факту нарахування заробітної плати.

2. Визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , прийняте за наслідком розгляду заяви про призначення пенсії за віком від 20.05.2019 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 20.05.19 року.

4. 3обов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до стажу роботи (страхового стажу) ОСОБА_1 роботу на заводі «Селена» та АТ «Селена» за періоди: з 27.12.1976 року по 14.01.1977 року; з 16.12.1993 року по 14.04.1994 року; з 16.07.1994 року по 03.04.2000 року; з 01.10.2000 року по 30.12.2000 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на його заяву про призначення пенсії отримав від відповідача лист, яким позивача повідомлено про відмову у призначенні пенсії. Вважає, що дії відповідача щодо порядку обчислення його стажу роботи (страхового стажу) при розгляді ним документів за його заявою від 20.05.2019 року про призначення пенсії за віком без врахування записів у його трудовій книжці щодо роботи на заводі «Селена» та АТ «Селена» за періоди: з 27.12.1976 року по 14.01.1977 року; з 16.12.1993 року по 14.04.1994 року; з 16.07.1994 року по 03.04.2000 року; 01.10.2000 року по 30.12.2000 року протиправними та переконаний, що відповідач безпідставно відмовив у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи на заводі «Селена» та АТ «Селена»: з 27.12.1976 року по 14.01.1977 року; з 16.12.1993 року по 14.04.1994 року; з 16.07.1994 року по 03.04.2000 року; з 01.10.2000 року по 30.12.2000 року.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 травня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду також відстрочено сплату судового збору за подання позовної заяви до адміністративного суду у розмірі 840,80 грн. до ухвалення судового рішення у справі.

16 червня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач зазначив, що 20.05.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Міжгірського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області із заявою щодо визначення права призначення пенсії за віком. До заяви позивачем додано трудову книжку, довідки про стаж та довідки про проходження військової служби. Відповідно до відомостей про роботу, які містяться у трудовій книжні позивач ОСОБА_1 працював зокрема: з 27.12.1976 року по 11.05.1982 року, з 18.12.1983 року по 30.12.2000 року у TOB «Селена». ТОВ «Селена» для підтвердження факту роботи гр. ОСОБА_1 видано довідки 30.05.2019 року за №69 та №70. Однак, TOB «Селена» до довідки №70 від 30.05.2019 року про заробітну плату не було додано первинних документів, а по індивідуальних відомостях нарахування заробітної плати з 01.07.2000 року по 31.12.2000 року (по дату звільнення позивача) відсутнє. Тому у відповідності до ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» спеціалістами відділу призначення пенсій було направлено службову записку на перевірку вищезазначеної довідки про заробітну плату видану TOB «Селена». В ході проведеної перевірки було встановлено, що заробітна плата позивачу ОСОБА_1 нараховувалась лише по липень 1994 року. З серпня 1994 року по 31.12.2000 року в книгах по нарахуванню заробітної плати відсутнє будь-яке нарахування гр. ОСОБА_1 . За результатами перевірки складено акт №82 від 25 червня 2019 року, узгоджений з директором TOB «Селена», в якому зафіксовано відсутність нарахування заробітної плати. В зв`язку з тим, що стаж позивача у TOB «Селена» не підтверджено первинними документами Головним управлінням прийнято рішення №43295/03.07 від 14.11.19 року про відмову у призначенні пенсії, оскільки стаж роботи на заводі «Селена» позивачу враховано згідно акта перевірки з урахуванням факту нарахування заробітної плати.

25 червня 2020 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив. Зазначив, що оскільки відповідач не піддає сумніву правильність чи точність записів у його трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, то відповідно до законодавства України єдиним документом, на підставі якого ці періоди роботи зараховуються до страхового стажу є тільки трудова книжка, а тому, переконаний, що доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, не спростовують доводів викладених у позовній заяві.

Ухвалою суду від 08 липня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами. Позовні вимоги підтримує та просив такі задоволити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву, та просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та матеріали пенсійної справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

20 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Міжгірського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою призначення пенсії за віком.

Суд зазначає, що станом на дату звернення до пенсійного органу позивач досягнув 60 років.

З матеріалів пенсійної справи встановлено, що 19 травня 2019 року відповідачем було прийнято рішення №31 про призначення пенсії ОСОБА_1 . Даним рішенням встановлено, що страховий стаж позивача становить 26 років 3 місяці 4 дні.

Як зазначає відповідач, оскільки до довідки про заробітну плату №70 від 30.05.2019 року, виданої TOB «Селена», не було додано первинних документів, а по індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутнє нарахування заробітної плати з 01.07.2000 року по 30.12.2000 року (по дату звільнення позивача), то у відповідності до ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» спеціалістами відділу призначення пенсій було направлено службову записку на перевірку вищезазначеної довідки про заробітну плату, видану TOB «Селена».

За результатами перевірки Головним управлінням Пенсійного Фонду в Закарпатській області було складено акт №82 від 25 червня 2019 року, в якому зафіксовано відсутність нарахування заробітної плати позивачу.

Так, рішенням Відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №6 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №43295/03.07 від 14.11.2019 року позивачу відмовлено в призначені пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

Рішенням про відмову у призначенні пенсії встановлено, що страховий стаж позивача, згідно наданих ним документів, складає 20 років 0 місяців 0 днів. Роботу в ТОВ «Селена» з серпня 1994 року по 30.12.2000 (по дату звільнення) до страхового стажу не враховано, у зв`язку з тим, що по індивідуальних відомостях про застраховану особу в цей період відсутнє будь-яке нарахування заробітної плати громадянину ОСОБА_1 .

Позивач вважає такі дії та рішення відповідача протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Частиною 1 статті 26 Закону №1058 визначено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058 визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

При відстрочці часу призначення пенсії за віком пенсія з урахуванням положень статті 29 цього Закону призначається за заявою пенсіонера з дня, що настає за останнім днем місяця, в якому набуто повний місяць страхового стажу (у тому числі сумарно) для відстрочки часу виходу на пенсію, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з такого дня.

Таким чином, згідно вказаних приписів, пенсія за віком призначається особі з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, за умови звернення особи не пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку.

Згідно паспортних даних позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і станом на день звернення до відповідача із заявою (20.05.2019) щодо призначення пенсії по віку останньому виповнилось повних 60 років.

Відповідач рішенням, оформленим протоколом №31 від 20.05.2019 року призначив позивачу пенсію за віком з 19.05.2019 року та зазначено страховий стаж 26 років 3 місяці 4 дні.

Протоколом №31 від 08.11.2019 року відповідачем, у зв`язку з уточненням даних в ЕПС, було здійснено перерахунок пенсії та встановлено ОСОБА_1 тривалість стажу 20 років 0 місяців 0 днів, у зв`язку з чим рішенням відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №6 Управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Закарпатській області від 14 листопада 2019 року за №43295/03.07 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії. В рішенні зазначено, що стаж роботи на заводі «Селена» враховано згідно акта перевірки з врахуванням факту нарахування заробітної плати.

З такими висновками відповідача суд не погоджується та відповідно відхиляє такі з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

У відповідності до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Отже, законодавець чітко визначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, що також визначено і Порядком № 637.

Як вбачається з трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 27.12.1976 року по 11.05.1981 року, з 18.12.1983 року по 30.12.2000 року працював в «Селена» та АТ «Селена».

Крім того, відповідач не ставить під сумнів записи трудової книжки позивача.

Відмовляючи у призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідач зазначив, що період роботи з серпня 1994 року по 30 грудня 2000 року неможливо зарахувати до страхового стажу, оскільки в книгах по нарахуванню заробітної плати відсутнє нарахування заробітної плати громадянину ОСОБА_1 . В ході перевірки пенсійним органом було встановлено, що заробітна плата позивачу нараховувалась по липень 1994 року.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону з а даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно із статтею 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Суд зазначає, що фактично внаслідок невиконання АТ «Селена» обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 3 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 1 лютого 2007 року, визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (п. 23 ч. I). Ратифікувавши вказану Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині I Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період з 01 серпня 1994 року по 30 грудня 2000 року не є підставою для позбавлення позивача права на призначення пенсії.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладених у постановах від 09 жовтня 2020 року у справі №341/460/17, від 20 березня 2019 року у справі № 688/947/17 та від 23 березня 2020 року у справі № 535/1031/16-а.

Таким чином, відсутність за даними системи індивідуальних відомостей про застраховану особу про сплату страхових внесків з 01.08.1994 року по 30.12.2000 року на АТ «Селена» не може бути підставою для не зарахування цього періоду до страхового стажу під час призначення пенсії позивачу, адже цим Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області порушило право позивача на гарантоване громадянами України право на відповідний соціальний захист з боку держави.

Разом з тим, суд зазначає, що постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 затверджено «Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд зауважує, що прийняття повторного рішення за результатами розгляду заяви про призначення пенсії не передбачено Законом № 1058, Порядком № 22-1 чи іншим нормативно-правовим актом України.

Відповідач, приймаючи рішення № 31 від 08.11.2019 року, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії, прийнято вже після прийняття рішення № 31 від 20.05.2019 року про призначення ОСОБА_1 пенсії за результатами фактично повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.05.2019 року про призначення пенсії, діяв у непередбаченим законодавством спосіб, та без дотримання своїх власних процедур, про недопустимість чого неодноразово зазначав ЄСПЛ (наприклад в рішенні «Лелас проти Хорватії», п. 74).

Так, практикою ЄСПЛ сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права. Зокрема, у Рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначено, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (пункт 61). Також у Рішенні від 13 грудня 2001 року в справі «Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (пункт 109).

Розумними очікуваннями особи вважаються легітимні (або законні) і виправдані очікування набути майно або майнове право, які в практиці ЄСПЛ дістають правову охорону як майно. Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (legal certainty). Практика Суду ЄС і ЄСПЛ розглядає законні очікування як елемент правової визначеності в умовах відсутності єдиної теорії легітимних (законних) очікувань, придатних для всіх національних правопорядків.

Така дія названого принципу пов`язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про неправомірність дій відповідача, пов`язаних в винесенням рішення, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії а рішення, відповідно, є протиправним та таким, що належить до скасування.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

В прохальній частині позовної заяви позивач просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до стажу роботи (страхового стажу) ОСОБА_1 роботу на заводі «Селена» та АТ «Селена» за періоди: з 27.12.1976 року по 14.01.1977 року; з 16.12.1993 року по 14.04.1994 року; з 16.07.1994 року по 03.04.2000 року; з 01.10.2000 року по 30.12.2000 року.

Натомість судом встановлено, що Головним управлінням Пенсійного Фонду в Закарпатській області частково зараховано страховий стаж позивача, а саме: 20 років 0 місяців 0 днів. Період, що не зарахований позивачу до страхового стажу є з 01 серпня 1994 року по 30 грудня 2000 року (дату звільнення позивача), у зв`язку з чим адміністративний позов належить до часткового задоволення.

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу в межах позовних вимог на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позивачу було відстрочено сплату судового збору при поданні позовної заяви, а позовні вимоги задоволено, судовий збір у розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню на користь Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області пов`язані в винесенням рішення, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 № 43295/03.07 від 14.11.2019 року.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ - 20453063) зарахувати період роботи у АТ «Селена» з 01.08.1994 року по 30.12.2000 року до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ - 20453063) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про призначення пенсії від 20.05.2019 року, з врахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині рішення суду.

6. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

7. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ - 20453063) на користь Державного бюджету України судовий збір у сумі в сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 24 грудня 2020 року.

СуддяЯ. М. Калинич