Справа № 805/789/16-а
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 805/789/16-а

адміністративне провадження № К/9901/26904/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А.,

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Добропільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Донецькій області

на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2016 року (Суддя: Кониченко О.М.),

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2016 року (Судді: Компанієць І.Д., Ляшенко Д.В., Ястребова Л.В.),

у справі №805/789/16-а

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська»

до Добропільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Донецькій області

про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року Товариство з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» (далі - позивач, ТДВ «Шахта Білозарська») звернулося до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Добропільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Донецькій області (далі - відповідач, Добропільська ОДПІ) про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.09.2015 року №/2106 та №/2107.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2016 року, позов задоволено.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, просив задовольнити скаргу, скасувати судові рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Касаційну скаргу обґрунтував правомірністю прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень внаслідок непідтвердження позивачем реальності господарських операцій з контрагентом за перевіряємий період, оскільки в реквізитах поданих первинних документів є певні недоліки. Видаткова накладна контрагента ПП «Антей-В» від 04.02.2015 року № 43 містить нову адресу, хоча юридичну адресу змінено ним лише 17.02.15 року, товарно-транспортні накладні також містять певні недоліки щодо адреси контрагента ПП «Антей-В» та в останніх відсутні ПІБ водія, який передав та прийняв вантаж, товарно-транспортна накладна від 21.05.2015 року не відповідає даті виписки видаткових накладних від 22.05.2015 року, що в свою чергу ставить під сумнів факт перевезення товару.

Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

Дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції у період з 28.08.2015 року по 03.09.2015 року відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТДВ «Білозерська» з питань повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість при здійснені господарських операцій з ПП «Аннтей-В» за січень, лютий, квітень та травень 2015 року, за результатами якої складено акт перевірки від 10.09.2015 року за №104/15/36028628 з висновками про невстановлення факту реального здійснення господарських операцій ТДВ «Шахта «Білозерська» з придбання продукції виробничо-технічного призначення в січні, лютому, квітні та травні 2015 року у ПП «Аннтей-В» на суму 2546808 грн., у тому числі ПДВ - 424468 грн. та подальшої її використання у господарській діяльності підприємства. У наданих позивачем до перевірки товарно-транспортних накладних не вказано конкретну адресу навантаження та розвантаження продукції, а отже неможливо стверджувати звідки й коли конкретно вибула та куди й коли конкретно прибула поставлена продукція. Крім того, у деяких ТТН відсутні такі реквізити як ПІБ водія, який здав та прийняв вантаж, на печатці ПП «Аннтей-В» зазначено не його юридичну адресу, дата виписки ТТН не відповідає даті виписки видаткової накладної. Крім того, виписані ТТН на постачання товару від ПП «Аннтей-В» не можна вважати належно оформленими, так як немає можливості дослідити час прибуття вантажу, час вибуття вантажу, можливого простою. Отже товарно-транспортні накладні ставлять під сумнів факт перевезення товару (а.с.14-28 т.1).

З врахуванням викладеного відповідачем встановлено порушення позивачем п.198.1, п.198.3 ст.198.6, ст.198 Податкового кодексу України, внаслідок чого безпідставно завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 424468 грн. у т.ч.: -за січень 2015 року - 43648 грн., що призвело до завищення залишку від`ємного значення різниць між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за січень 2015 року у сумі 43648 грн; -за лютий 2015 року - 88965 грн, що призвело до заниження суми податку на додану вартість за лютий 2015 року у сумі 88965 грн.; -за квітень 2015 року - 142955 грн., що призвело до заниження суми податку на додану вартість за квітень 2015 року у сумі 142955 грн.; -за травень 2015 року - 148900 грн., що призвело до заниження суми податку на додану вартість за квітень 2015 року у сумі 148900 грн.

За висновками акту відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 21.09.2015 року: №/2106, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 43648 грн; (а.с.35 т.1); №/2107, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 571230 грн., з яких 380820 грн. за основним платежем та 190410 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.36 т.1).

Задовольняючи позов та скасовуючи вищенаведені податкові повідомлення-рішення, суд першої інстанції з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з документального підтвердження позивачем первинними документами здійснення господарської операції з контрагентом за перевіряємий період. При цьому суди вказували, що деякі помилки контрагента позивача в виданих документах не свідчать про безтоварність господарських операцій з придбання товару. Договір поставки не є договором про перевезення вантажу, а тому його реальне виконання не обов`язково має бути підтверджено ТТН. Крім цього, ТТН по даним операціям не відносяться до первинних документів, оскільки при умовах DDP «Інкотермс 2010» витрати по транспортуванню відносяться на постачальника, а ні на покупця, і в даному випадку позивач не формує їх за рахунок об`єкту оподаткування.

Суд касаційної погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України) зазначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг тощо. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 вказаного Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Отже, господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та мають спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту.

Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи між позивачем ТДВ «Шахта «Білозерська» (покупцем) та ПП «АННТЕЙ-В» (постачальником) укладено договори постачання від 01 листопада 2013 року №177-ШБ та від 11 грудня 2014 року №1615-ШБ, відповідно до умов яких постачальник зобов`язується поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення в асортименті, кількості, у терміни, за ціною та за якісними характеристиками, узгодженими сторонами в договорі та специфікаціях до нього, а покупець прийняти та оплатити продукцію (т. 1 а.с.113-119, 121-129). Предметом поставки за вказаними договорами, відповідно до укладених специфікацій, є поставка лісоматеріалів (т. 1 а.с.119,130-133, 143-146).

Позивачем на підтвердження фактичного виконання зазначених господарських договорів з ПП «Аннтей-В» надано акти приймання, прибуткові ордери, видаткові накладні, накладні вимоги, рахунки на оплату товару, платіжні доручення та товарно -транспортні накладні (т. 1 а.с.147-250, т. 2 а.с. 1-206, т. 3 а.с.117-250, т. 4 а.с.1-29).

На вартість поставленої продукції позивачем від ПП «Аннтей-В» отримано податкові накладні №21 від 15.01.2015 р., №22 від 16.01.2015 р., №23 від 16.01.2015 р., №37 від 19.01.2015 р., №38 від 19.01.2015 р., №106 від 28.01.2015 р., №112 від 28.01.2015 р., №40 від 02.02.2015 р., №41 від 02.02.2015 р., №42 від 04.02.2015 р., №43 від 04.02.2015р., №59 від 11.02.2015 р., №60 від 11.02.2015 р., №77 від 17.02.2015 р., №78 від 17.02.2015 р., №92 від 18.02.2015 р., №93 від 18.02.2015 р., №97 від 16.02.2015 р., №108 від 18.02.2015 р., №109 від 23.02.2015 р., №57 від 15.04.2015 р., №64 від 21.04.2015 р., №65 від 21.04.2015 р., №66 від 22.04.2015 р., №72 від 23.04.2015 р., №87 від 23.04.2015 р., №88 від 27.04.2015 р., №89 від 27.04.2015 р., №90 від 27.04.2015 р., №91 від 27.04.2015 р., №98 від 28.04.2015 р., №102 від 29.04.2015 р., №112 від 30.04.2015 р., №21 від 07.05.2015 р., №22 від 07.05.2015 р., №32 від 12.05.2015 р., №34 від 12.05.2015 р., №37 від 13.05.2015 р., №41 від 13.05.2015 р., №40 від 12.05.2015 р., №50 від 18.05.2015 р., №68 від 22.05.2015 р., №69 від 22.05.2015 р., №90 від 27.05.2015 р., №91 від 27.05.2015 р., №92 від 27.05.2015 р., що містяться в матеріалах справи. Суми податку на додану вартість по вищезазначених податкових накладних включено позивачем до складу податкового кредиту у січні, лютому, квітні та травні 2015 року (т. 1 а.с.79-111).

Отже позивачем документально підтверджено придбання продукції у контрагента, при цьому деякі помилки контрагента позивача в виданих документах не свідчать про нереальність господарських операцій з придбання товару.

Посилання відповідача на недоліки в наданих товарно-транспортних накладних суд вважає безпідставними, оскільки товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, тобто товарно-транспортна накладна є доказом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг, а нереальність господарської операції в цілому. В межах спірних відносин податковий кредит по факту придбання послуг перевезення позивачем не формувався, що обумовлює безпідставність доводів податкового органу в частині вимог до товарно-транспортних накладних взагалі.

До того ж, позивачем зазначалось, що умови постачання товарно матеріальних цінностей здійснювались між позивачем та ПП «Антей-В» на умовах DDP Інкотермс, тобто саме продавець несе всі витрати та ризики, пов`язані з доставкою товару до місця призначення.

Суд касаційної інстанції не приймає посилання відповідача в акті перевірки на наявну податкову інформацію про не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і податкову інформацію про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, оскільки така інформація не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 803/1712/13-а (провадження № К/9901/27172/18).

На підставі викладеного судова колегія судді погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що в діях позивача як платника податку не вбачається порушень діючого законодавства, а господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, що підтверджується наявністю первинних документів.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального права.

Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 246, 250, 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Добропільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Донецькій області залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2016 року у справі №805/789/16-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко