Справа № 380/9941/20
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2020-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/9941/20
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без розгляду
23 грудня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Західного територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в
ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Західного територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просить суд:

- визнати бездіяльність Західного територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не проведення розрахунку при звільненні в запас Збройних Сил України - невиплату у день виключення зі списків військової частини (24.07.2019) грошової компенсації за неотримане речове майно;

- зобов`язати Західне територіальне управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) виплатити різницю грошової компенсації вартості за неотримане, під час проходження військової служби, речове майно у сумі 48233,89 грн;

- стягнути із Західного територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 24.07.2019 по день повної виплати компенсації.

Ухвалою від 10.11.2020 відкрито спрощене позовне провадження, проте після відкриття провадження судом встановлено, що позовну заяву подано без додержання вимог, передбачених ст. 161 КАС України.

Ухвалою від 09.12.2020 позовну заяву залишено без руху, відповідно до якої встановлено позивачу строк, протягом десяти днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів на підтвердження обставин, які б об`єктивно перешкоджали поданню позову та свідчили б про поважність причин пропуску строку звернення до суду.

22.12.2020 позивача подав до суду пояснення щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовом (вх. № 69228), відповідно до яких вказує, що відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Фактично це строк для захисту порушеного права в судовому порядку. Позивач не міг передбачити, що орган держави, в даному випадку Західне територіальне управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ), який покликаний захищати права та законні інтереси громадян, може порушувати права. Також вказує, що позивач не має юридичної освіти, не знає особливостей нарахування всіх видів виплат військовослужбовцям при звільненні у запас, у зв`язку з чим не міг знати, що мої права порушуються. Відтак, просить поновити строк звернення до суду.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами ч. 5 ст.122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд зазначає, що позивач просить визнати бездіяльність відповідача щодо не проведення розрахунку при звільненні в запас Збройних Сил України - невиплату у день виключення зі списків військової частини (24.07.2019) грошової компенсації за неотримане речове майно; зобов`язати виплатити різницю грошової компенсації вартості за неотримане, під час проходження військової служби, речове майно у сумі 48233,89 грн; стягнути із відповідача на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 24.07.2019 по день повної виплати компенсації.

З матеріалів справи судом встановлено, що 24.07.2019 згідно з наказом начальника Західного територіального управління Національної гвардії України з позивачем розірвано контракт про проходження військової служби в Національній гвардії України та виключено позивача зі списків та всіх видів забезпечення.

Відповідно до довідки від 21.08.2019 вартість речового майна, що належала до видачі позивачу становила 79599, 50 грн разом із ПДФО.

Проте, відповідачем не проведено розрахунок із позивачем щодо компенсації вартості речового майна, що належала до видачі позивачу.

21.08.2019 року листом № 50/14/27/3-891 відповідач повідомив позивача про те, що нарахування за неотримане речове майно згідно довідки-розрахунка № 55 від 21.08.2019 на суму 67457,20 грн. При надходженні коштів з довольчого органу позивачу буде повідомлено додатково.

Постановою Кабінету Міністрів України Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час від 28 жовтня 2004 року № 1444 затверджено Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час (чинне на час виникнення спірних правовідносин; далі - Положення № 1444), відповідно до пункту 2 якого метою речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців в обмундируванні, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно-господарському майні, спортивному інвентарі та лазнево-пральному обслуговуванні особового складу.

Згідно з пунктом 27 Положення № 1444 військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації.

Як передбачено приписами пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Згідно з позицію Верховного суду викладеною у постанові від 09.07.2020 у справі № 240/11529/19, пунктом 27 Порядку № 1444 визначено, що військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно. Приписами Порядку № 1444 не визначений строк протягом якого військовослужбовці після звільнення повинні звернутися за отриманням грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Верховний Суд вважає, що саме із листа, після звернення позивача із заявою про виплату компенсації, позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, суд вказує, що позивач в даній справі дізнався про порушення своїх прав після отритмання листа від 21.08.2019 № 50/14/27/3-891.

Проте, звернувся із позовом до суду із пропуском місячного строку звернення до суду встановленого КАС України.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду, позивач посилається на те, що не міг передбачити, що орган держави, в даному випадку Західне територіальне управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ), який покликаний захищати права та законні інтереси громадян, може порушувати права. Також вказує, що позивач не має юридичної освіти, не знає особливостей нарахування всіх видів виплат військовослужбовцям при звільненні у запас, у зв`язку з чим не міг знати, що мої права порушуються.

Окрім того, згідно поданої позовної заяви позивач вказує, що позивач дізнався місяць до звернення із позовною заявою із засобів масової інформації (з Інтернету), що виплата грошової компенсації за не отримане речове майно відповідно до норм забезпечення військовослужбовцям проводиться у день звільнення їх в запас Збройних Сил України (виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення).

Проте суд вказує, що обставини, на які посилається позивач, не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду з цим позовом, оскільки не перешкоджали зверненню до суду в установлений строк. Наведені позивачем підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду мають суб`єктивний характер і не позбавляли останнього можливості звернутися до суду з цим позовом у встановлені КАС України строки.

Суд зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду із адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Обставини, на які покликається позивач, не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду, оскільки не перешкоджали зверненню до суду у встановлений строк.

Жодних інших поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом, судом не встановлено.

Суд також зазначає, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним з точки зору його практичного забезпечення. У справі Golder проти Сполученого Королівства ЄСПЛ зазначив, що вказане право в силу своєї природи вимагає державного регулювання (яке може змінюватися залежно від місця та часу, з урахуванням потреб і ресурсів як суспільства, так і конкретних осіб). Разом з тим, таке врегулювання не повинно завдавати шкоди змісту цього права та конкурувати з іншими правами, встановленими Конвенцією.

Під такими законними обмеженнями ЄСПЛ розглядає передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання права звернення до суду.

У Справі Пономарьов проти України Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 (справа Мельник проти України) погодився з тим, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. А також вказав, що зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Згідно з пунктом 8 частини 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи зазначене, та те, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду, жодних причин, які об`єктивно ускладнювали або унеможливлювали реалізацію прав позивача у встановлений строк, позивачем не наведено і таких судом не встановлено, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду та наявність підстав для залишення позову без розгляду.

Керуючись статтями 122, 123, 243, 248, 295 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання позивача про поновлення пропущеного строку для звернення до суду - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Західного територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статями 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідні положення цього Кодексу.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Суддя Костецький Н.В.