Справа № 320/4616/20
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4616/20 Головуючий у 1-й інстанції: Брагіна О.Є.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15.09.2020 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Аніка» до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, виконуючого обов`язки начальника Києво-Святошинського управління Головного управління Державної податкової служби у Київській області Дмитрієва Ігоря Віталійовича про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Аніка» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення, оформлене листом № 7536/10/10-36-54-08 від 12.11.2019;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної податкової служби у Київській області, що полягає у незбиранні, невнесенні, необробці та незберіганні інформації з одержаної податкової декларації ТОВ «Аніка» з ПДВ за звітній (податковий) період за жовтень 2019 з додатками та доповненнями до неї;

- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Київській області внести до баз даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, інформацію з податкової декларації з ПДВ за жовтень 2019;

- визнати протиправними дії в.о. начальника Києво-Святошинського управління Головного управління Державної податкової служби у Київській Дмитрієва І.В., які полягають у підписанні ним листа від 12.11.2019 № 7536/10/10-36-54-08.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15.09.2020 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення, оформлене листом Головного управління Державної податкової служби у Київській області 12.11.2019 вих. № 7536/10/10-36-54-08; зобов`язано Головне управління державної податкової служби у Київській області повторно розглянути питання щодо прийняття та реєстрації поданої товариством з обмеженою відповідальністю «Аніка» податкової декларації з податку на додану вартість за звітний (податковий) період календарний місяць жовтень 2019 року з додатками та доповненням до неї із внесенням до інформаційних баз даних Державної податкової служби України відомостей з цієї податкової декларації, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Державної податкової служби у Київській області звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Аніка» зареєстровано як юридична особа з 03.08.2014, що підтверджується витягом з ЄДР від 25.02.2020 № (а.с. 142-145).

21.11.2005 позивачу було видано свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість № 13854392.

11.11.2019 товариством подано у паперовому вигляді до Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області податкову декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2019 року з додатками до неї, що підтверджується відбитком штампу податкового органу про отримання зазначених документів. (а.с. 119-123)

Разом з податковою декларацією позивачем були подані доповнення до податкової декларації з податку на додану вартість за звітний період, жовтень 2019 року, у письмовому вигляді № 203/11-19 від 11.11.2019 (а.с. 124-134)

Надалі, ГУ ДПС у Київській області листом від 12.11.2019 № 7536/10/10-36-54-08, підписаним в.о. начальника Києво-Святошинського управління ГУ ДПС у Київській області Дмитрієвим І.В., повідомило позивача про те, що на підставі рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ «Аніка» не є платником ПДВ з 16.12.2016, а тому не повинно подавати податкову декларацію з ПДВ за жовтень 2019 року згідно п. 184.6 ст. 184 Податкового кодексу України (а.с. 135).

Не погодившись із бездіяльністю, діями та вказаним вище рішенням податкового органу, ТОВ «Аніка» звернулось з даним адміністративним позовом до суду для захисту своїх прав і законних інтересів.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ТОВ «Аніка» відновило реєстрацію платника ПДВ, та як наслідок, право подавати звітність з ПДВ, а тому, на момент подання позивачем спірної декларації до відповідача, останній вже мав обов`язок щодо її отримання.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що ТОВ «Аніка» декларацію з ПДВ подавати не повинно, оскільки з 16.12.2016 не є платником ПДВ. Також, ГУ ДПС у Київській області вказує, що лист від 12.11.2019 № 7536/10/10-36-54-08 жодним чином не порушував прав позивача, а вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Положеннями пункту 46.1 статті 46 ПК України визначено, що податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Приписами п. 48.1 ст. 48 ПК України встановлено, що податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Пунктом 48.2 статті 48 ПК України передбачено, що обов`язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

У відповідності до пункту 48.3 статті 48 ПК України, податкова декларація повинна містити такі обов`язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); інформація про додатки, що додаються до податкової декларації та є її невід`ємною частиною; ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

За приписами підпункту 48.5.1 пункту 48.5 статті 48 ПК України, податкова декларація повинна бути підписана: керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до контролюючого органу. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником. Достатнім підтвердженням справжності документа податкової звітності є наявність оригіналу підпису уповноваженої особи на документі у паперовій формі або наявність в електронному документі електронного цифрового підпису платника податку.

Згідно п. 48.7 ст. 48 ПК України, податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених п. 46.4 ст. 46 ПК України.

Пунктом 49.1 статті 49 ПК України встановлено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Положеннями п. 49.3 ст. 49 ПК України визначено, що податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Єдиною підставою для відмови у прийнятті податкової декларації засобами електронного зв`язку в електронній формі є недійсність електронного цифрового підпису такого платника податків, у тому числі у зв`язку із закінченням строку дії сертифіката відкритого ключа, за умови що така податкова декларація відповідає всім вимогам електронного документа і надана у форматі, доступному для її технічної обробки.

Відповідно до пункту 49.4 статті 49 ПК України, податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

За змістом пункту 49.10 статті 49 ПК України, відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від`ємного значення об`єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов`язань тощо) забороняється.

Згідно з п.п. 184.5- 184.6, ст. 184 ПК України, з моменту анулювання реєстрації особи як платника податку така особа позбавляється права на віднесення сум податку до податкового кредиту, складання податкових накладних. У разі анулювання реєстрації особи як платника податку останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем анулювання реєстрації.

Пунктом 184.10 статті 184 ПК України визначено, що про анулювання реєстрації платника податку контролюючий орган зобов`язаний письмово повідомити особу протягом трьох робочих днів після дня анулювання такої реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Аніка» було подано до Головного управління ДФС у Київській області (Києво - Святошинське управління) податкову декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2019 року з додатками до неї.

Відповідно до листа Головного управління ДФС у Київській області (Києво - Святошинське управління) від 12.11.2019 № 7536/10/10-36-54-08, контролюючий орган повідомив позивача про те, що на підставі рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ "Аніка" не є платником ПДВ з 16.12.2016, а тому не повинно подавати податкову декларацію з ПДВ за жовтень 2019 року, згідно п. 184.6 ст.184 Податкового кодексу України (т. 1 а.с. 135).

В той же час, колегія суддів зазначає, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.05.2018, що набрало законної сили 14.09.2018 у справі № 810/2420/17, зокрема, визнано протиправним та скасовано рішення Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 16.12.2016 № 299 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість товариства з обмеженою відповідальністю «Аніка».

Статтями 48, 49 ПК України регламентовано чіткі вимоги до податкової звітності з ПДВ та виключні підстави для відмови в її прийнятті, які, згідно з п. 49.10 ст. 49 ПК України, розширеному тлумаченню не підлягають, і такої підстави для відмови у прийнятті звітності з ПДВ, як відсутність у суб`єкта господарювання статусу платника ПДВ вказаними нормами не передбачено.

Отже, оскільки судовим рішенням встановлено неправомірність анулювання реєстрації позивача, як платника ПДВ, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що на момент подання ТОВ «Аніка» спірної декларації до Головного управління ДФС у Київській області, відповідач вже мав обов`язок щодо її отримання.

Згідно з п.п. 36 п. 4 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236, ДФС відповідно до покладених на неї завдань здійснює в межах повноважень, передбачених законом, формування та ведення реєстрів, банків та баз даних, а також забезпечує ведення реєстру страхувальників єдиного внеску.

Відповідно до абз. 3 п. 5.10 Положення № 1130, підставою для внесення до Реєстру змін щодо скасування анулювання реєстрації, що відбулось за самостійним рішенням контролюючого органу, є рішення суду, яке набрало законної сили, або рішення контролюючого органу про скасування рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ. Рішення із копіями відповідних документів направляється до Державної фіскальної служби України для внесення відповідних змін до Реєстру.

Для внесення контролюючим органом до реєстру запису про відміну анулювання реєстрації необхідно подати належним чином завірену копію судового рішення, яким скасовано рішення відповідного податкового органу про анулювання реєстрації платника ПДВ або рішення податкового органу про відміну анулювання реєстрації платника ПДВ.

Таким чином, у зв`язку зі скасуванням рішення про анулювання свідоцтва платника ПДВ на даний момент, відсутні підстави для неприйняття податковим органом звітності ТОВ «Аніка» з ПДВ, оскільки судовим рішення, що набрало законної сили, відновлено право платника податків з моменту його порушення.

За даних обставин, позивач не позбавлений права подати відповідачу вказану звітність у формі, визначеній приписами ПК України.

Посилання апелянта на те, що лист Головного управління ДФС у Київській області (Києво - Святошинське управління) від 12.11.2019 № 7536/10/10-36-54-08 не є рішенням та жодним чином не порушував прав позивача, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначеним листом Головне управління ДФС у Київській області фактично відмовило ТОВ «Аніка» у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2019 року.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач протиправно відмовив ТОВ «Аніка» у прийнятті податкової звітності з ПДВ за жовтень 2019 року, у зв`язку з чим рішення відповідача, яке оформлене листом від 12.11.2019 № 7536/10/10-36-54-08 є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині задоволенню.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання Головного управління ДПС у Київській області повторно розглянути питання щодо прийняття та реєстрації поданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Аніка» податкової декларації з податку на додану вартість за звітний (податковий) період календарний місяць березень 2019 року з додатками та доповненням до неї, з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові.

При цьому, інші доводи та аргументи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позову та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Також, надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 15.09.2020 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.