Справа № 815/5055/17
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

24 грудня 2020 р.м. ОдесаСправа № 815/5055/17

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Шеметенко Л.П., суддів Стас Л.В., Турецької І.О., розглянувши питання про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Експаком» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року задоволено частково адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Експаком» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Згідно матеріалів справи, оскаржувана постанова прийнята в порядку письмового провадження 23.11.2017 року, копія якої отримана відповідачем 06.12.2017 року.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, 04.12.2017 року Головним управлінням ДФС в Одеській області було подано апеляційну скаргу.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 грудня 2017 року вказану апеляційну скаргу повернуто скаржнику у зв`язку з неусуненням її недоліків.

07.11.2018 року відповідачем було повторно подано апеляційну скаргу на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року. Разом з апеляційною скаргою апелянтом подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

У наведений період вказана справа перебувала на розгляді Верховного Суду.

Так, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2018 року задоволено частково апеляційну скаргу позивача, скасовано постанову суду першої інстанції в частині відмови у відшкодуванні витрат на правничу допомогу та у цій частині ухвалено нове рішення, в іншій частині залишено постанову суду першої інстанції без змін.

Позивач подав касаційну скаргу на рішення першої та апеляційної інстанції і після касаційного перегляду справа повторно надійшла до апеляційного суду.

Дослідуючи заявлене відповідачем клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегією суддів встановлено, що апелянтом жодним чином необґрунтовано поважність причин пропуску строку звернення з апеляційною скаргою з моменту отримання копії оскаржуваної постанови у грудні 2017 року та до моменту подання даної апеляційної скарги у листопаді 2018 року, тобто, зі сплином близько року від наведеної дати, та відповідно не підтверджено поважність причин пропуску строку звернення з апеляційною скаргою.

Більш того, колегія суддів звертає увагу на те, що апелянтом не надано доказів сплати судового збору до поданої апеляційної скарги у встановленому законом розмірі.

На підставі наведеного, ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року визнано неповажними підстави пропуску строку на апеляційне оскарження, вказані Головним управлінням ДФС в Одеській області у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року, у задоволенні клопотання Головного управління ДФС в Одеській області про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року відмовлено, апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року залишено без руху, надано апелянту строк протягом десяти днів з моменту отримання копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для направлення на адресу П`ятого апеляційного адміністративного суду: заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав для поновлення такого строку та доданими доказами на підтвердження викладених обставин; оригіналу документу про сплату судового збору у розмірі 640 грн.

На виконання вимог наведеної ухвали, ГУДПС в Одеській області, як правонаступником відповідача, подано клопотання про продовження строку на усунення недоліків, однак, в подальшому апелянтом надані докази сплати судового збору.

Також, заявником подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Надаючи оцінку доводам вказаного клопотанню щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів виходить з наступного.

Так, колегія суддів зазначає, що у вказаному клопотанні наведені аналогічні обставини для поновлення строку на оскарження судового рішення у даній справі, що були наведені у клопотанні при поданні апеляційної скарги, та які, в свою чергу, були визнані неповажними.

Апелянт повторно вказує на неможливість виконання ухвали про залишення первісної апеляційної скарги без руху та її оскарження в касаційному порядку.

Разом цим, ухвала про повернення первісної апеляційної скарги набрала законної сили та як зазначає сам апелянт судом касаційної інстанції повернуто, відмовлено у відкритті за касаційними скаргами на вказану ухвалу, а тому, наведені апелянтом доводи у клопотаннях про поновлення строку на апеляційне оскарження не приймаються до уваги.

Більш того, посилаючись, як на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду у даній справі, на неможливість виконання ухвали про залишення первісної апеляційної скарги без руху у строк, визначений судом, як під час звернення із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження разом з апеляційною скаргою, а так само звертаючись із таким клопотанням на виконання вимог ухвали суду про залишення скарги без руху, апелянтом не надано доказів щодо неможливості оплати судового збору у даній справі з моменту отримання копії оскаржуваної постанови у грудні 2017 року та до моменту подання даної апеляційної скарги у листопаді 2018 року, тобто, зі сплином близько року від наведеної дати, та відповідно не підтверджено поважність причин пропуску строку звернення з апеляційною скаргою.

На наведені обставини судом апеляційної інстанції було звернуто увагу в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху та надано відповідний строк для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав для поновлення та надання відповідних доказів на підтвердження цих обставин.

Проте, навіть при представленні судом строку, апелянтом не надано таких доказів.

До клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке подано на виконання вимог ухвали суду, не надано жодного доказу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апелянтом не підтверджено поважність причин пропуску строку звернення з апеляційною скаргою з моменту отримання копії оскаржуваної постанови у грудні 2017 року та до моменту подання даної апеляційної скарги у листопаді 2018 року.

Окрім цього, обставини, на які посилається апелянт, щодо подання ним попередньої апеляційної скарги та її повернення у зв`язку з неусуненням недоліків поданої апеляційної скарги, також не можуть бути визнані судом апеляційної інстанції в якості поважних причин пропуску апелянтом строку звернення із апеляційною скаргою, оскільки первісна апеляційна скарга відповідача була повернута ухвалою суду апеляційної інстанції від 27 грудня 2017 року, а з повторною скаргою апелянт звернувся лише 07.11.2018 року, тобто, зі сплином близько року від наведеної дати

З огляду на викладене, наведені апелянтом у заявленому клопотанні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження жодним чином не обґрунтовують поважність причин пропуску ним строку на апеляційне оскарження рішення суду у даній справі, є неповажними.

Такий висновок суду апеляційної інстанції відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Пономарьов проти України» (рішенні від 03 квітня 2008 року, заява № 3236/03) Європейський суд з прав людини нагадав про необхідність розуміння права на справедливий розгляд судом з урахуванням принципу юридичної визначеності, який є одним із аспектів верховенства права. В цьому рішенні ЄСПЛ тлумачив гарантії пункту 1 статті 6 Конвенції в контексті того, що «Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-X).». Далі ЄСПЛ наголосив, що «ця справа стосується не екстраординарного перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду в порядку нагляду чи за нововиявленими обставинами (див., серед інших справ, рішення у справі «Трегубенко проти України» (Tregubenko v. Ukraine), заява № 61333/00, пп. 34-38, рішення від 2 листопада 2004 року; та рішення у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia), заява № 69529/01, пп. 27-34, рішення від 18 листопада 2004 року), а відновлення провадження через значний період часу шляхом поновлення строку на ординарне апеляційне оскарження. Суд зазначає, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, як у цій справі, де нібито складне економічне становище перешкоджало відповідачу сплатити державне мито (див. пункти 19 та 20 вище), таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року)…Суд зазначає, що стороні у провадженні було поновлено строки, не дивлячись на те, що товариство було поінформовано про рішення від 5 жовтня 2001 року якщо не одразу ж після його винесення, то в найкоротші строки. Товариство подало першу апеляційну скаргу у листопаді 2001 року, але вона не була розглянута з низки причин, і несплата державного мита була лише однією із них (див. пункт 11 вище). Через два роки товариство подало нову апеляцію, стверджуючи, що воно не могло сплатити державне мито в той час, коли рішення суду першої інстанції могло б бути оскаржене відповідно до законодавства…У такій ситуації, надаючи дозвіл товариству подати повторну апеляційну скаргу зі спливом значного проміжку часу та після початку виконання рішення суду на підставах, які, на думку Суду, мали на меті не виправлення серйозних судових помилок, а лише перегляд та нове вирішення справи, національні суди порушили принцип юридичної визначеності та «право на суд» заявника, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції.».

Згідно п. 13 р. VІІ «Перехідні положення» КАС України судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання ним чинності.

Відповідно до ч. 2 ст. 186 КАС України (станом на момент прийняття оскаржуваного судового рішення) апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Частиною 3 статті 298 КАС України встановлено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо: скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

За таких обставин, оскільки у апелянта закінчився строк для надання заяви та доказів поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду, а наведені апелянтом у клопотаннях підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажними, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст.ст. 243, 248, 299, 325, 328, 329 КАС України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Експаком» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку статті 328 КАС України до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька