Справа № 580/4220/20
Суддя: М.А. Білоноженко
Дата ухвалення: 2020-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року справа № 580/4220/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Білоноженко М.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання протиправними дій та стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

30.09.2020р. до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку (далі - відповідач), в якій, з урахуванням заяви про уточнення позову та зменшення розміру позовних вимог від 20.10.2020р. просив:

- визнати протиправними дії Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплати індексації грошового забезпечення та компенсації за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій) починаючи з 19.10.2019 року по 04.09.2020 року (з моменту виникнення спору, та повідомлення позивачем відповідача про неповний розрахунок при звільненні, по час присудження заборгованості розрахунку при звільненні);

- стягнути з Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплати індексації грошового забезпечення та компенсації за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій) ОСОБА_1 , за період з 29.10.2018 року (з моменту виникнення спору, та повідомлення відповідача про неповний розрахунок при звільненні), по час присудження заборгованості розрахунку при звільненні (30 червня 2020 року) (245 днів), виходячи із розрахунку 473,35 грн. в день у розмірі 115 970 грн. 75 коп.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що із списків Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку позивача виключено 03.08.2018 року, однак компенсація за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій та індексація грошового забезпечення була виплачена не у день звільнення з військової служби, а на підставі рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20.01.2020р., (справа №580/3466/19). Позивач зазначає, що враховуючи зміст ст. 117 КЗпП України, яка передбачає відповідальність власника за затримку розрахунку при звільненні, підставою для якої є факт порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника, вважає, що період часу з 29.10.2018 року по 30.06.2020 року - є часом прострочення розрахунку при звільненні. Ненарахування та невиплата відповідачем зазначеної компенсації у день звільнення не відповідає вимогам трудового законодавства, в зв`язку з чим у відповідності до вимог КзПП та Постанови КМУ №100 просить стягнути з відповідача грошові кошти за весь час затримки виплати належних працівникові сум.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 12.10.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

04.11.2020р., в межах строку встановлено судом, до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник зазначив, що позивачем заявлені вимоги про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, що не входить до структури заробітної плати (грошового забезпечення). Крім того зазначено, що норми КЗпП України не розповсюджується на військовослужбовців, які проходять військову службу, в зв`язку із чим позовні вимоги вважає необгрунтованими.

05.11.2020р. позивачем подано відповідь на відзив, в якій, серед іншого, зазначив, що при звільненні він мав право на виплату всіх сум належним йому, а не лише грошове забезпечення. Також зазначив, що до спірних правовідносин слід застосувати норми КзПП, оскільки спеціальним законодавством не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби в запас.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наказом начальника Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку від 03.08.2018р. №160, позивача, звільненого з військової служби в запас наказом начальника Головного управління персоналу - заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 24.07.2018р. №210 за пунктом «к» частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 03.08.2018р.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20.01.2020р. у справі №580/3466/19 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Черкаський зональний відділ Військової служби правопорядку нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.04.2016 по 03.08.2018 року, а також грошову компенсацію за невикористані дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2015, 2016, 2017 і 2018 роки.

Вказане рішення набрало законної сили 30.06.2020р.

08.07.2020р. позивач звернувся до відповідача із заявою в якій просив нарахувати та виплатити середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

14.07.2020р. відповідач повідомив позивача листом №77/пр/1242, що станом на 14.07.2020р. кошти на виплату позивачу індексації грошового забезпечення та компенсації за невикористані дні соціальної додаткової відпустки від Департаменту фінансів МОУ до відповідача не надходили, виплата буде здійснена негайно після отримання зазначених коштів.

04.09.2020р., на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20.01.2020р. у справі №580/3466/19, відповідачем проведено виплату позивачу в сумі 31832,18 грн., що підтверджується випискою Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" (наявна в матеріалах справи).

Вважаючи дії відповідача щодо невиплати позивачу належних йому індексації грошового забезпечення та компенсації за невикористані дні соціальної додаткової відпустки, у день звільнення зі служби протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За приписами статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі №1-5/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 затверджений Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Пунктами 1-3 Порядку №159 передбачено, що дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців Збройних Сил України, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення зі Збройних Сил України.

Правова позиція з цього питання викладена у постановах Верховного Суду від 04 вересня 2020 року у справі №120/2005/19-а, від 30 квітня 2020 року у справі №140/2006/19.

Отже, вищезазначеними нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В свою чергу, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, що передбачені статтею 117 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої цією статтею.

Судовим рішенням у справі №580/3466/19 встановлено протиправність дій відповідача щодо невиплати позивачу при звільненні індексації грошового забезпечення за період з 01.04.2016р. по 03.08.2018р. та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі №240/222/20 встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Враховуючи, що відповідач, всупереч норм чинного законодавства, не здійснив з працівником повного розрахунку при звільненні, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

З приводу позовної вимоги щодо стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, суд зазначає наступне.

Позивач просить стягнути з Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 115 970 грн. 75 коп.

Разом з тим, як встановлено вище судом, сума невиплачених коштів із індексації грошового забезпечення та компенсації за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, що належала виплаті позивачу при звільненні становить - 31832,18 грн.

При виіршенні спору по суті, суд враховує правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц серед іншого зазначила, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Суд зазначає, що оскільки розмір невиплачених позивачеві сум становить 31832,18 грн., а розмір заявленого позивачем розміру стягнення середнього заробітку за час затримки виплати становить - 115970,75 грн., що не співмірно розміру простроченої заборгованості та майнових втрат позивача, суд, з урахуванням справедливого і розумного балансу між інтересами позивача і відповідача, вважає за необхідне застосувати принцип співмірності та зменшити розмір відшкодування працівникові заробітку за час затримки розрахунку у сумі 31832,18 грн., що відповідає сумі своєчасно невиплачених коштів.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Підсумовуючи наведене, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, виходячи з системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про часткову обгрунтованість позовних вимог, з огляду на що адміністративний позов належить задовольнити частково.

Відповідно до ст. 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з індексації грошового забезпечення та компенсації за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій починаючи з 29.10.2019р. по 30.06.2020р.

Стягнути з Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку (18000, м. Черкаси, вул. Надпільна 222/2, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з індексації грошового забезпечення та компенсації за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 29.10.2019р. по 30.06.2020р. в сумі 31832 (тридцять одна тисяча вісімсот тридцять дві) грн. 18 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень та частини 3 Розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.А. Білоноженко