Справа № 260/571/19
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 260/571/19 пров. № А/857/10751/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Ільчишин Н.В.,

Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Хітрень О.Ю .,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Сковородько І.Ф.,

представника відповідача Кремер Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 липня 2020 року (прийняте у м. Ужгороді суддею Іванчулинцем Д.В.; складене у повному обсязі 16 липня 2020 року) в адміністративній справі № 260/571/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління ДПС у Закарпатській області, про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та, з урахуванням заяви про збільшення (уточнення) позовних вимог, просила:

- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі - ГУ ДФС у Закарпатській області) під час проведення документальної позапланової невиїзної перевірки з питань правильності нарахування та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого нею у 2015 році доходу, як додаткове благо від АТ «Райффайзен Банк Аваль», результати якої оформлено актом від 02.01.2019 № 9/13-05/ НОМЕР_1 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 з питань правильності нарахування та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого у 2015 р. доходу, як додаткове благо від АТ «Райффайзен Банк Аваль»;

- визнати недійсним результати перевірки документальної позапланової невиїзної перевірки з питань правильності нарахування та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого нею у 2015 році доходу, як додаткове благо від АТ «Райффайзен Банк Аваль»;

- скасувати податкові повідомлення-рішення від 30 січня 2019 року № про застосування штрафних санкцій за платежем «податок на доходи фізичних осіб» у розмірі 948 496,60 грн, № про застосування штрафних санкцій за платежем «військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» у розмірі 71 194,34 грн та податкову вимогу від 22 березня 2019 року № 4378-50 на загальну суму 1 679 927,69 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що під час проведення документальної позапланової невиїзної перевірки з питань правильності нарахування і своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого у 2015 році доходу, як додаткове благо від AT «Райффайзен Банк Аваль», відповідач діяв неправомірно, оскільки їй не було вручено наказ про проведення документальної перевірки від 19 листопада 2018 року № 1902 та письмове повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки не отримувала, що є окремою підставою визнання результатів перевірки та складених за її результатами актів недійсними. Вважає податкові повідомлення-рішення, на підставі якихо відповідач направив податкову вимогу від 22 березня 2019 року № 4378-50 протиправними, так як у відповідача не було правових підстав для нарахування податку на доходи фізичних осіб у сумі 1 562 635,93 грн, із них: 758 797,28 грн - основний платіж, 189 699,32 грн - штрафні санкції, пеня - 614 139,33 грн та військового збору в сумі 117 291,76 грн, із них: 56 955,47 грн - основний платіж, 142 38,87 - штрафні фінансові санкції, 46 097,42 - пеня, при тому, що висновки, викладені в акті перевірки з приводу прощеного боргу суперечать чинному законодавству та не відображають фактичних обставин справи.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 липня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії ГУ ДФС у Закарпатській області під час проведення документальної позапланової невиїзної перевірки з питань правильності нарахування та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого ОСОБА_1 у 2015 році доходу, як додаткове благо від AT «Райффайзен Банк Аваль», результати якої оформлено Актом від 02.01.2019 № 9/13- 05/ НОМЕР_1 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 , з питань правильності нарахування та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого у 2015 році доходу, як додаткове благо від AT «Райффайзен Банк Аваль».

Скасовано податкові повідомлення-рішення від 30.01.2019 № про застосування штрафних санкцій за платежем «податок на доходи фізичних осіб» у розмірі 948496,60 грн, № про застосування штрафних санкцій за платежем «військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» у розмірі 71 194,34 грн та податкову вимогу від 22.03.2019 № 4378-50 на суму 1 679 927,69 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ГУ ДФС у Закарпатській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції винесене з неправильним застосування норм матеріального та порушенням норм процесуального права, що в свою чергу є підставою для скасування такого судового рішення. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції повністю і залишити оскаржувані податкові повідомлення-рішення та податкову вимогу без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що підставою для прийняття наказу про проведення перевірки позивача було недекларування нею у декларації за 2015 рік отриманого доходу у вигляді додаткового блага (прощеного основного боргу за кредитом); копію цього наказу було надіслано за адресою її реєстрації, що вказана у листі ГУ ДМС України у Закарпатській області, а прийняті за результатами перевірки податкові повідомлення-рішення - за адресою, вказаною нею у запереченні до акта перевірки. Відсутні й підстави для скасування цих податкових повідомлень-рішень, з огляду на підтверджені порушення та відсутність рішення банку про зміну валюти кредитування. Також суд першої інстанції неправомірно прийняв рішення про відстрочення сплати судового збору при зверненні позивача до суду з цим позовом, а також про розподіл судових витрат. Покликається також на те, що позивач в порушення приписів пункту 70.7 статті 70 Податкового кодексу України (далі - ПК України) не подала контролюючому органу відомості про зміну місця проживання, а допущені контролюючим органом під час призначення та/або проведення перевірки процедурні порушення не можуть сприйматися як безумовне свідчення протиправності податкових повідомлень-рішень, прийнятих за результатами документальної невиїзної перевірки. Не є свідченням цього й визнання протиправним та скасування наказу про проведення такої перевірки, оскільки сам наказ є окремим та самостійним актом індивідуальної дії, який реалізувався його застосуванням шляхом проведення контролюючим органом перевірки та складення акта перевірки.

Позивач подала відзив на цю апеляційну скаргу, у якому вказала, що рішення суду першої інстанції є законним, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга є безпідставною. Покликається на те, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 травня 2019 р., яке набрало законної сили, встановлено, що оскаржена позапланова невиїзна документальна перевірка проведена на підставі незаконного наказу, відтак є незаконною, оскільки проведена без права на її проведення та фактичної підстави для призначення такої перевірки; також вона не отримувала наказ про проведення перевірки, а відтак була позбавлена можливості реалізації свого права на ознайомлення з ними до початку проведення перевірки та подання відповідних пояснень й документів. Щодо своєї податкової адреси вказала, що на день ухвалення та направлення їй податкових повідомлень-рішень відповідачу були відомі дві дійсні адреси, за якими вона отримує кореспонденцію, а відтак у відповідача не було жодної підстави направляти їй кореспонденцію за іншою адресою, ніж так, яку вона вказала, і яка є у його базі даних. Вказує, що висновка акта перевірки з приводу прощеного боргу не відображають дійсних обставин справи, такі отримані з порушенням процедури проведення перевірки, а відтак оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

За клопотанням представника Головного управління ДПС у Закарпатській області було проведено заміну первинного відповідача - Головного управління ДФС у Закарпатській області на його правонаступника - Головне управління ДПС у Закарпатській області.

У судовому засіданні представник апелянта підтримала вимоги апеляційної скарги з аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити. Позивач та її представник, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 ПК України 19 листопада 2018 року ГУ ДФС у Закарпатській області видано наказ «Про проведення позапланової документальної невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 », на підставі якого проведено перевірку з питання правильності нарахування та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору по отриманому у 2015 році доходу, як додаткове благо, від АТ «Райффайзен Банк Аваль», за результатами якої складено акт від 02 січня 2019 року № 9/13-05/ НОМЕР_1 (далі - акт перевірки).

За висновками акта перевірки позивачем порушено приписи підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 168.1.3 пункту 168.1 статті 168, підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164; підпунктів 1.1, 1.2, 1.4 пункту 16 підрозділу10 розділу XX, підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 168.1.3 пункту 168.1 статті 168 ПК України.

На підставі акта перевірки та відповідно до встановлених порушень 30 січня 2019 року ГУ ДФС у Закарпатській області винесено податкові повідомлення-рішення:

- № про застосування штрафних санкцій за платежем «податок на доходи фізичних осіб» у розмірі 948 496,6 грн;

- № про застосування штрафних санкцій за платежем «військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» у розмірі 71194,34 грн.

Також 22 березня 2019 року ГУ ДФС у Закарпатській області винесено податкову вимогу № 4378-50 в розмірі 1 679 927,69 грн.

Вважаючи зазначені дії та рішення відповідача неправомірними, ОСОБА_1 оскаржила їх до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами, тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на винесення податкового повідомлення-рішення.

Така компетенція не виникає в силу самого лише факту вчинення платником податків податкового правопорушення. Для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платникові податків шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення в зв`язку допущеними таким платником порушеннями необхідно дотриматися певних умов, а саме - спочатку провести податкову перевірку.

А платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник до її початку, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 01 серпня 2018 року в справі № 821/1667/16.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 травня 2019 року у справі № 260/383/19, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року, встановлено, що ОСОБА_1 не отримувала наказу про проведення перевірки, а відтак була позбавлена можливості реалізації свого права на ознайомлення із ними до початку здійснення контрольного заходу та подання відповідних пояснень й документів.

Невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, а саме - компетенції у податкового органу на прийняття акту індивідуальної дії (податкового повідомлення-рішення), що узгоджується з висновками Верховного Суду України у постанові від 27 січня 2015 року (справа № 21-425а14), а також Верховного Суду у постановах від 06 лютого 2018 року (справа № 802/1241/17-а) та від 21 лютого 2018 року (справа № 821/371/17).

Нормами ПК України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. Невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій зокрема у постановах від 16 лютого 2016 року (справа № 826/12651/14) та у постанові Верховного Суду від 17 березня 2018 року (справа № 1570/7146/12).

Тобто у разі визнання перевірки незаконною така перевірка відсутня як юридичний факт, що виключає наявність у податкового органу компетенції на прийняття податкового повідомлення-рішення. У такому випадку висновки акта перевірки, визнаної протиправною, не повинні оцінюватися судом.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до статті 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Відповідно до підпунктів 78.1.1, 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності отримання податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту; платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звітність для податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, якщо їх подання передбачено законом.

За вимогами пункту 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

А відповідно до пунктів 79.1, 79.2, 79.3 статті 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.

Згідно з пунктом 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

За змістом цих норм документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому особисто чи його уповноваженому представнику копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова, проте брати участь у проведенні такої перевірки є правом платника податків, а відтак з наказом про перевірку та письмовим повідомленням про дату початку та місце проведення такої перевірки платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до початку її проведення.

Невиконання вимог щодо повідомлення платника податків про перевірку до початку її проведення призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, а саме, підстав для прийняття за її результатами актів індивідуальної дії, зокрема і податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи, що фактично позивача не було своєчасно повідомлено про дату початку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та місце її проведення (контролюючим органом не надано належних доказів направлення позивачу наказу та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки, також такий факт встановлено судовим рішенням), що позбавило її можливості реалізації свого права на ознайомлення із ними до початку здійснення контрольного заходу та подання відповідних пояснень і документів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що контролюючим органом не було дотримано порядку проведення перевірки. Невиконання вимог щодо повідомлення платника податків про перевірку до початку її проведення призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, зокрема прийняття податкових повідомлень-рішень за її результатами.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловлені зокрема у постановах від 02 вересня 2020 року в справі № 820/3426/16 та від 15 травня 2018 року в справі № 809/1578/17.

Встановлено, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 травня 2019 року у справі № 260/383/19, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року, позовну заяву ОСОБА_1 було задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ ДФС у Закарпатській області «Про проведення позапланової документальної невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 » від 19 листопада 2018 року № 1902.

Цим рішенням встановлено, що ОСОБА_1 не отримувала наказ про проведення перевірки, а відтак була позбавлена можливості реалізації свого права на ознайомлення із ними до початку здійснення контрольного заходу та подання відповідних пояснень й документів, у зв`язку з чим, доводи ГУ ДФС у Закарпатській області про своєчасне направлення на адресу позивача наказу про проведення перевірки до її початку не узгоджуються з вимогами вищенаведених норм податкового законодавства.

Відтак, відповідачем було порушено процедуру повідомлення позивача про проведення перевірки, перевірку проведено без дотримання обов`язкових для її проведення умов, що свідчить про протиправність перевірки та відсутність правових наслідків такої.

Також необхідно враховувати й те, що перевірку було проведено на підставі наказу, який судом визнано протиправним і скасовано.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд не надає оцінку правомірності оспорюваних рішень, з огляду на те, що порушення процедури проведення перевірки нівелюють її наслідки, про що уже було зазначено вище.

Враховуючи викладене, оскаржувані податкові повідомлення-рішення та податкова вимога є протиправними та підлягають скасуванню з огляду на незаконність податкової перевірки та відсутність правових наслідків такої.

Що стосується рішення в частині відмови в задоволенні позову, то таке знаходиться поза межами апеляційного перегляду, оскільки сторонами не оскаржується.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч цим приписам відповідач не надав належних доказів на підтвердження правомірності оскаржуваних дій та рішень.

Що стосується решти доводів апеляційної скарги, то вони на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Так, у пункті 58 Рішення ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

А згідно з частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики Європейського суду з прав людини як джерела права.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 липня 2020 року в адміністративній справі № 260/571/19 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді Н. В. Ільчишин
В. В. Святецький
Постанова складена у повному обсязі 23 грудня 2020 року.