Справа № 360/4619/20
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2020-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

28 грудня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4619/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Петросян К.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

26 листопада 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області, в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо призупинення та невиплати з 01.02.2015 по 28.01.2020 виплати державної соціальної допомоги особі з інвалідністю з дитинства 2 групи ОСОБА_1 ;

зобов`язати відповідача виплатити заборгованість ОСОБА_1 по виплаті державної соціальної допомоги особі з інвалідністю з дитинства 2 групи, яка утворилась з 01.02.2015 по 28.01.2020.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є особою з інвалідністю з дитинства, що підтверджується довідкою МСЕК на його ім`я та пенсійним посвідченням. З 01.08.2014 до 31.01.2015 позивач перебував на обліку в УПСЗН Дніпровського району м.Києва. З 21.01.2020 позивач перебуває на обліку в УПСЗН ВЦА м. Сєвєродонецьк як внутрішньо переміщена особа, отримує державну соціальну допомогу особі з інвалідністю з дитинства 2 групи. Однак, в період часу з 01.02.2015 по 28.01.2020 така державна соціальна допомога позивачу не нараховувалась та не сплачувалась.

12.10.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату державної соціальної допомоги особі з інвалідністю з дитинства 2 групи з період з 01.02.2015 по 28.01.2020.

Однак, листом від 03.11.2020 позивачу відмовлено у виплаті вказаної соціальної допомоги за вказаний період часу з підстав, на думку позивача, його проживання на тимчасово окупованій території та не проходження періодичної ідентифікації в органах УТЗСН та, у зв`язку з відсутністю позивача на підконтрольній території понад 60 днів. Позивач не згоден з такими діями відповідача, уз в`язку з чим звернувся до суду.

Ухвалою суду від 30.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

15.12.2020 від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.

Позивач перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області як внутрішньо переміщена особа з 21.01.2020, про що було надано відповідну довідку № 919-.

За даними особової справи, яку було надано управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровського району м. Києва, де позивач перебував на обліку з 28.08.2014 як отримувач державної соціальної допомоги особі з інвалідністю з дитинства 2 групи, допомогу було призначено на період: з 01.10.2014 по 31.01.2015 у розмірі 949 грн на місяць.

28.01.2020 позивач звернувся до УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради із заявою про призначення державної соціальної допомоги особі з інвалідністю з дитинства 2 групи. Заяву було розглянуто та рішенням комісії від 10.03.2020 № 181 допомогу призначено з 28.01.2020 довічно.

Пунктом 15 Порядку встановлено, що орган, який здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

На думку відповідача, оскільки позивач не звертався за призначенням допомоги з 01.02.2015 до 28.01.2020, поновити виплату не має законних підстав.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, суд дійшов такого.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.н. НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 , є внутрішньо переміщеною особою (а.с.3-6).

Позивач є особою з інвалідністю з дитинства 2 групи, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_2 , виданим 05.03.2003, довідкою серії НОМЕР_3 (а.с.7,8).

28.01.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсації та пільг, зокрема про призначення допомоги особі з інвалідністю з дитинства ІІ групи (а.с.21-31).

Рішенням відповідача від 11.03.2020 позивачу призначено державну допомогу особі з інвалідністю з дитинства ІІ групи з 28.01.2020 довічно, на підставі протоколу №181 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 10.03.2020 (а.с.32,33).

Згідно з атестатом Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат від 20.03.2015 державна допомога позивачу була виплачена останній раз 31.01.2015 (а.с.37,38).

12.10.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату допомоги особі з інвалідністю з дитинства ІІ групи з 01.02.2015 по 27.01.2020 (а.с.34).

На звернення позивача, відповідач листом від 03.11.2020 №10444/07 повідомив про те, що оскільки позивач не звертався за призначенням допомоги з 01.02.2015 по 28.01.2020, тому підстави для поновлення виплат відсутні.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закон України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» від 16 листопада 2000 року № 2109-III (далі - Закон № 2109-III) відповідно до Конституції України гарантує особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю право на матеріальне забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України та їх соціальну захищеність шляхом встановлення державної соціальної допомоги на рівні прожиткового мінімуму.

Так, згідно зі статтею 1 Закону № 2109-III право на державну соціальну допомогу мають особи з інвалідністю з дитинства і діти з інвалідністю віком до 18 років. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, з питань сім`ї та дітей, організовує роботу щодо призначення та виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю.

Статтею 4 вказаного Закону визначено, що державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства призначається на весь час інвалідності, встановленої органами медико-соціальної експертизи.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України № 2109-ІІІ заява про призначення державної соціальної допомоги подається особою з інвалідністю з дитинства до управління праці та соціального захисту населення за місцем проживання.

Державна соціальна допомога призначається з дня звернення за її призначенням (частина третя статті 9 Закону України № 2109-ІІІ).

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України № 2109-ІІІ державна соціальна допомога виплачується державними підприємствами і об`єднаннями зв`язку за місцем проживання особи з інвалідністю з дитинства або батьків, усиновителів, яким призначена допомога на дітей з інвалідністю. Опікуну або піклувальнику державна соціальна допомога виплачується за місцем їх проживання. Виплата державної соціальної допомоги провадиться щомісячно за поточний місяць у встановлені місцевою державною адміністрацією строки (частина друга статті 10 Закону України № 2109-ІІІ).

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що право особи на отримання соціальної допомоги як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України. Законом, яким врегульовано підстави та порядок виплати державної соціальної допомоги є Закон України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» № 2109-ІІІ від 16.11.2000.

Підстави припинення і відновлення виплати державної соціальної допомоги визначені у статті 14 Закону № 2109-III, де зазначено, що виплата у повному розмірі державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства в разі влаштування їх до відповідної установи (закладу) на повне державне утримання або зняття з повного державного утримання відповідно припиняється або відновлюється з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому виникли ці обставини.

У разі влаштування дитини з інвалідністю віком до 18 років до відповідної установи (закладу) на повне державне утримання або зняття з повного державного утримання виплата державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю у повному розмірі відповідно припиняється або відновлюється з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому виникли ці обставини.

При зміні одержувачем державної соціальної допомоги місця проживання виплата цієї допомоги продовжується відповідною місцевою державною адміністрацією за новим місцем проживання. Виплата державної соціальної допомоги продовжується з того часу, з якого вона була припинена за попереднім місцем проживання.

Відповідно до довідки внутрішньо переміщеної особи від 21.01.2020 №919- позивач змінив місце проживання/перебування на м.Сєвєродонецьк Луганської області. Тобто, виплата державної соціальної допомоги повинна бути продовжена з того часу, з якого вона була припинена за попереднім місцем проживання.

Сторонами не заперечується, що позивач з 28.08.2014 перебував на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Дніпровського району м.Києва, де отримував допомогу з 28.08.2014 по 31.01.2015.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі Закон № 1706-VII).

За змістом статті 4 Закону № 1706-VII, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені у статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Відповідно до статті 7 цього Закону для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

У пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" встановлено, що призначення та продовження виплати довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509. Призначення, відновлення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) (далі - пенсії) внутрішньо переміщеним особам, у тому числі особам, які відмовились відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження (далі - внутрішньо переміщені особи), здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. Виплата (продовження виплати) довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати) та пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв акціонерного товариства Державний ощадний банк України з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Виплата пенсій та соціальні виплати особам з інвалідністю I групи та іншим особам, які за висновком лікарсько-консультативної комісії не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги, за їх письмовою заявою можуть здійснюватись акціонерним товариством Укрпошта з доставкою за фактичним місцем проживання/перебування таких осіб.

Тобто, виходячи з приписів наведених норм, реалізація права на отримання соціальної допомоги пов`язана з фактом реєстрації особи як внутрішньо переміщеної особи, що має бути підтверджено відповідною довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в управлінні як переміщена особа у зв`язку з проведенням антитерористичної операції відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», про що свідчить довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Водночас, відповідачем не заперечується той факт, що остання виплата державної соціальної допомоги позивачу була здійснена по січень 2015 року включно. Проте, оскільки позивач у період з лютого 2015 року по грудень 2019 року не звертався з заявою про призначення допомоги, то така допомога йому виплачуватись не повинна відповідно до пункту 15 Порядку №365.

Згідно статті 12 Закону № 2109-ІІІ суми державної соціальної допомоги не одержані своєчасно з вини органу, який призначає або виплачує державну соціальну допомогу, або через неможливість отримання цих сум особою з інвалідністю чи її офіційним представником з поважних причин (поважною причиною є перебування особи з інвалідністю на лікуванні, інші причини, які фізично унеможливлювали своєчасне витребування призначених сум державної соціальної допомоги, або інші об`єктивні обставини, коли особа з інвалідністю чи її батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники не могли звернутися за їх отриманням), виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. При цьому виплата державної соціальної допомоги за минулий час здійснюється виходячи із прожиткового мінімуму, затвердженого на момент її виплати, з компенсацією за несвоєчасну її виплату.

08.06.2016 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», пунктом 1 якої затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання /перебування.

Відповідно до пункту 15 Порядку №365 орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 335 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», а саме, пункт 15 доповнено реченням такого змісту: «Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України».

При цьому, відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих сум допомоги не звільняє державу в особі уповноваженого органу від обов`язку здійснити таку виплату та не може позбавляти права особи на отримання належних їй сум допомоги.

Суд вважає, що посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 є необґрунтованими, оскільки підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сил.

Суд зазначає, що право приймати закони, вносити до них зміни належить виключно Верховній Раді України і не може передаватися іншим органам чи посадовим особам. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Право на обмеження конституційних прав громадян Кабінету Міністрів України Верховною Радою України не надано.

Отже, суд вважає, що відповідачем допущено бездіяльність по невиплаті позивачу як особі з інвалідністю з дитинства ІІ групи державної соціальної допомоги за період з 01.02.2015 по 27.01.2020.

При цьому, на думку суду, реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в Україні, гарантованого Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що ніхто не може позбавляти його права на отримання призначеної йому державної соціальної допомоги.

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Право на ефективний захист також гарантовано статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постановах Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12, зазначено, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції.

Відтак, належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу як особі з інвалідністю з дитинства ІІ групи державної соціальної допомоги за період з 01.02.2015 по 27.01.2020 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу державну соціальну допомогу як особі з інвалідністю з дитинства ІІ групи, за період з 01 лютого 2015 року по 27 січня 2020 року.

Частиною другою статті 10 Закону України № 2109-ІІІ передбачено, що виплата державної соціальної допомоги провадиться щомісячно за поточний місяць у встановлені місцевою державною адміністрацією строки. Нормами статті 371 КАС України передбачено, що негайно виконуються рішення, зокрема, про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, рішення суду підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення державної соціальної допомоги за один місяць.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, питання про його стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судом не вирішується.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність управління праці та соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області щодо не нарахування та невиплати з 01.02.2015 по 27.01.2020 виплати державної соціальної допомоги особі з інвалідністю з дитинства ІІ групи ОСОБА_1 .

Зобов`язати управління праці та соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області нарахувати та виплатити заборгованість ОСОБА_1 по виплаті державної соціальної допомоги особі з інвалідністю з дитинства ІІ групи за період з 01.02.2015 по 27.01.2020.

У задоволенні решти позовних вимог, відмовити.

В частині присудження виплат в межах суми стягнення за один місяць рішення суду виконується негайно.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.Є. Петросян