Справа № 320/13232/20
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

24 грудня 2020 року м. Київ № 320/13232/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Ірпінська міська рада, про визнання протиправним та скасування державної реєстрації, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

14 грудня 2020 р. до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Ірпінська міська рада, про визнання протиправним та скасування державної реєстрації, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 р. дану позовну заяву залишено без руху та зобов`язано позивача усунути зазначені у мотивувальній частині даної ухвали недоліки протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

22 грудня 2020 р. до суду надійшло клопотання позивача про усунення недоліків.

Дослідивши позовну заяву з доданими до неї документами, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Публічно-правовий спір у розумінні п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Дослідивши наявні матеріали справи, судом встановлено наступне. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка була матір`ю ОСОБА_1 .

8 жовтня 2020 року ОСОБА_1 вступив до спадщини за законом, про що приватним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадщина на яку видано свідоцтво складається з: 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , що належала померлій ОСОБА_2 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Ірпінською міською державною нотаріальною конторою Київської області від 9 грудня 2011 року за реєстром №1-1970 та зареєстровано відповідно до Витягу Комунального підприємства Київської обласної ради «Ірпінське бюро технічної інвентаризації» від 5 січня 2012 року за № 32792978, реєстраційний номер: 35071707, номер запису: 2038, в книзі: 57-438.

За даними технічного паспорта, виданого Комунальним підприємством «Ірпінське бюро технічної інвентаризації» від 4 серпня 2011 року, вищевказаний житловий будинок позначений на плані літерою «А» в цілому має загальну площу 88,8 кв.м.; житлову площу 48,3 кв.м.; житловий будинок розташований не на приватизованій земельній ділянці на якій розміщено господарські будівлі та споруди, власниками будинку і споруд вказано: ОСОБА_3 (частка - 1/2), ОСОБА_2 (частка - 1/2).

Відповідно до Відомостей про земельну ділянку за адресою розташування житлового будинку, а саме за адресою: АДРЕСА_1 відповідній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :01:061:0121 з цільовим призначенням « 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)», площа земельної ділянки 0,1 га, приватна власність.

Згідно із Витягом про земельну ділянку у розділі «Відомості про суб`єкта права власності на земельну ділянку» у графі «Прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи» значиться ОСОБА_3 . Аналогічна інформація зазначена в Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку.

Для отримання більш детальної інформації про власника земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 позивачем отримано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про власника земельної ділянки з кадастровим номером :01:061:0121.

У позові ОСОБА_1 зазначає, що йому відомо, що ОСОБА_4 - померла. Для підтвердження цього до Ірпінського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області було направлено адвокатський запит, що наявності запису про смерть ОСОБА_5 . На час подачі заяви відповіді надано не було.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 була власником і володіла лише частиною будинку (1/2), іншою частиною будинку (1/2) була власником і володіла ОСОБА_6 .

Відповідно до Витягу про земельну ділянку, особою яка замовила кадастровий номер земельної ділянки є ОСОБА_6 , хоча на час отримання кадастрового номеру вона володіла лише 1/2 частиною будинку і для отримання кадастрового номеру на земельну ділянку повинні звертатися одразу всі власники нерухомого майна.

У позовній заяві ОСОБА_1 звернувся до суду про скасування реєстраційного запису, яким зареєстровано земельну ділянку площею 0,1 га, за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером :01:061:0121 та її кадастровий номер :01:061:0121, за двома власниками ОСОБА_2 (яка померла) та ОСОБА_3 (яка померла).

При цьому суд звертає увагу, що як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_3 також могли мати спадкоємців, які мають право на цю земельну ділянку, як і заявник - ОСОБА_1 , і у справі відсутні відомості про це.

Отже, ОСОБА_1 , зазначаючи про дії щодо державної реєстрації, фактично звертається за захистом свого права власності на цю земельну ділянку і оспорює дані про її належність іншому власнику.

Таким чином, ОСОБА_1 , оспорюючи офіційне визнання і підтвердження державою факту набуття третьою особою речових прав на нерухоме майно, намагається відновити своє право власності шляхом пред`явлення адміністративного позову до суб`єкта владних повноважень, який від імені держави здійснює державну реєстрацію речових прав на рухоме майно та їх обтяжень, в обхід передбаченого законом порядку розв`язання цивільно-правових спорів між суб`єктами цивільного права та без застосування передбачених законом способів захисту цивільного права.

Позов, предметом якого є реєстраційні дії, здійснені на основі юридичних фактів, стосовно яких існує спір про право цивільне, в межах якого можуть бути розв`язані питання, пов`язані з реєстрацією прав власності (а даному випадку на земельну ділянку), не може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п. 24 рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

У справі, що розглядається, оскаржуються реєстраційні дії щодо земельної ділянки, стосовно яких існує спір про право цивільне, у межах якого можуть бути розв`язані й питання, пов`язані з реєстрацією права власності на цю ділянку, а тому цей спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивачки у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Отже, цей позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а належить розглядати в порядку цивільного судочинства місцевим загальним судом за правилами підсудності, визначеними статтями 26-30 ЦПК України.

Згідно з вимогами п.1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо відмови у відкритті провадження у цій справі.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі № 320/13232/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Ірпінська міська рада, про визнання протиправним та скасування державної реєстрації, зобов`язання вчинити певні дії.

2. У порядку виконання вимог частин п`ятої-шостої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя роз`яснює ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи належить до юрисдикції загального місцевого суду за правилами підсудності, визначеними ЦПК України. Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

3. Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Журавель В.О.