Справа № 540/4198/20
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

24 грудня 2020 р. м. ХерсонСправа № 540/4198/20

Суддя Херсонського окружного адміністративного суду Пекний А.С., перевіривши виконання вимог статей 160-161 КАС України за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку (далі-відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування до вислуги років на пільгових умовах періодів протягом 2016-2018 років, під час яких позивач брав участь у антитерористичній операції;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу різниці недоотриманої надбавки за вислугу років за період з 01.01.2020 року по теперішній час;

- зобов`язати відповідача вчинити такі дії:

1) згідно вимог підпункту «а» пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" зарахувати на пільгових умовах до вислуги років позивача із розрахунку один місяць служби за три місяці, періоди участі у антитерористичній операції: з 01.09.16 року по 22.10.16 року; з 26.10.16 року по 10.11.16 року; з 22.11.16 року по 31.12.16 року; з 20.01.17 року по 05.02.17 року; з 29.04.17 року по 13.08.17 року; з 09.09.17 року по 01.10.17 року; з 27.10.17 року по 18.03.18 року; з 03.04.18 року по 29.04.18 року, про що внести зміни до наказу начальника Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку Південного територіального управління військової служби правопорядку (з адміністративно-господарської діяльності) від 28.12.2019 оку №336 «Про оголошення вислуги років станом на 01 січня 2020 року»;

2) згідно абзацу першого пункту 3 розділу IV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони Україна від 07.06.18 року №260 виплатити позивачу різницю недоотриманого грошового забезпечення з врахуванням недоотриманої надбавки за вислугу років за період з 01.01.2020 року по теперішній із встановлення надбавки за вислугу років у розмірі 45 відсотків посадового окладу за основною займаною посадою за кожен місяць;

3) у подальшому виплачувати позивачу надбавку за вислугу років із врахуванням (зарахуванням) періодів участі в антитерористичній операції: з 01.09.16 року по 22.10.16 року; з 26.10.16 року по 10.11.16 року; з 22.11.16 року по 31.12.16 року; з 20.01.17 року по 05.02.17 року; з 29.04.17 року по 13.08.17 року; з 09.09.17 року по 01.10.17 року; з 27.10.17 року по 18.03.18 року; з 03.04.18 року по 29.04.18 року.

Також позивач просить поновити строк звернення до суду з даним позовом та вважати такий строк пропущеним з поважних причин.

Відповідно до ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Дослідженням позовної заяви та доданих до неї документи встановлено, що вона не відповідає вимогам ст. 161 КАС України з наступних підстав.

Частиною 6 статті 161 КАС України встановлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

За статтею 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.5 ст.122 КАС України).

З позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у не зарахуванні до вислуги років на пільгових умовах періодів протягом 2016-2018 років, під час яких позивач брав участь у антитерористичній операції. При цьому вказана вислуга визначена Наказом начальника Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку №336 "Про оголошення вислуги років станом на 01.01.2020р.", який датований 28.12.2019р.

Не погоджуючись з таким розрахунком вислуги, позивач 27.10.2020р. звернувся до відповідача з листом про зарахування вищевказаних періодів участі у АТО у пільновому обчисленні, внести зміни до наказу №336 від 28.12.2019р. та виплатити йому різницю недоотриманої надбавки за вислугу років.

10 листопада 2020р. відповідно до листа №2796/вн відповідач відмовив позивачу у задоволенні його вимог з огляду на відсутність належного документального підтвердження періоду участі в АТО на території Донецької та Луганської областей майора ОСОБА_1 .

Вказаний лист отримано позивачем 12.11.2020р.

Звертаючись до суду з даним позовом 22.12.2020р., тобто з пропуском встановленого місячного строку, позивач обґрунтовує поважність причин пропуску такого строку перебуванням на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону (м. Одеса) з 23.11.2020р. по 04.12.2020р.

Відповідно до ч.1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Обов`язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визнана джерелом права.

Згідно п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 р., набула чинності для України 11.09.1997 р.) "Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...".

Вирішуючи питання стосовно застосування ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" (заява №20347/03 §35) зазначено "… пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності…".

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Пономарьов проти України" (№ 3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) зазначено, що "…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.".

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

В даному випадку регулювання з боку держави полягає у встановлені строків звернення з позовом до суду.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Таким чином, дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Як вже зазначалось вище, поважність причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, позивачем обґрунтовується тим, що у період з 23.11.2020р. по 04.12.2020р. він перебував на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону (м. Одеса).

Між тим позивачем не наведено щодо наявності обставин, які заважали йому звернутись до суду з даним позовом у період з 12.11.2020р. (день, коли позивачу вручено лист від 10.11.2020р., який на думку позивача є протиправною бездіяльністю відповідача) по 22.11.2020р. та з 05.12.2020р. (наступний день після виписки з стаціонарного лікування) по 12.12.2020р. (останній день місячного строку звернення до суду з даним позовом). Так само не наведені обставини щодо періоду з 12.12.2020р. по 20.12.2020р. (період пропуску строку звернення до суду).

Вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли їй стало відомо про прийняття певного рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, внаслідок чого відбулося порушення прав, свобод чи інтересів особи. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому повинна слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дії, і у неї не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Окремо суд зауважує, що оголошення вислуги років станом на 01.01.2020р. відбулось відповідно до наказу від 28.12.2019р., який позивачем не оскаржується у межах даної справи, однак позивачем вставиться позовна вимога про внесення змін до такого наказу. Разом з тим, позивач, заявляючи вимогу про зобов`язання відповідача внести зміни до наказу від 28.12.2019р., позивач жодним чином не обґрунтовує поважність причин пропуску строків звернення до суду з такими вимогами, як і не надає жодних доказів на існування таких обставин, адже розрахунок вислуги років з яким не погоджується позивач визначений саме наказом від 28.12.2019р.

Отже, позивач вважає, що його права порушені відповідачем не зарахуванням до вислуги років на пільгових умовах періодів протягом 2016-2018 років, під час яких він брав участь у антитерористичній операції, при цьому вказана вислуга встановлена наказом від 28.12.2020р., до якого позивач просить внести зміни. Однак звертаючись з даним позовом до суду майже через рік, позивач жодним чином не обґрунтовує поважність причин такого тривалого пропуску строку.

Обов`язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визнана джерелом права.

Згідно п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 р., набула чинності для України 11.09.1997 р.) "Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...".

Вирішуючи питання стосовно застосування ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" (заява №20347/03 §35) зазначено "… пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності…".

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Пономарьов проти України" (№ 3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) зазначено, що "…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.".

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

В даному випадку регулювання з боку держави полягає у встановлені строків звернення з позовом до суду.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Зазвичай це обставини, які не залежали від волевиявлення особи або обставини, які об`єктивно перешкоджали у вчасному зверненні до суду.

Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

З огляду на відсутність таких доказів, наразі суд позбавлений можливості надати їм оцінку та встановити наявність підстав для поновлення строку звернення до суду з даним позовом.

Положеннями ч.ч.1,2 ст.169 КАС України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене позовна заява відповідно до ст.169 КАС України підлягає залишенню без руху із встановленням позивачу строку для усунення її недоліків, а саме для подання до суду обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з наведеними причинами пропуску такого строку та наданням доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Керуючись ч. 1 ст. 169 КАС України,

ухвалив:

Залишити позовну заяву без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня вручення даної ухвали.

Після усунення недоліків позовної заяви документи до суду направляти із вказівкою на номер справи 540/4198/20 та зазначенням прізвища судді, який прийняв ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

У разі невиконання цієї ухвали, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала окремо не оскаржується та набирає законної сили з моменту підписання.

Суддя А.С. Пекний