Справа № 440/27/20
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2020-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Шевяков І.С.

15 грудня 2020 р.Справа № 440/27/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Білюк Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засідання у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «СЕМАЛЬ» на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «СЕМАЛЬ» до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и л а:

02.01.2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «СЕМАЛЬ» (далі ТОВ «СЕМАЛЬ») звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській

області (далі - ГУ ДПС у Полтавській області, контролюючий орган) від 16.12.2019 року № , яким ТОВ «СЕМАЛЬ» зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 246.116 грн.;

- податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області від 16.12.2019 року № , яким ТОВ «СЕМАЛЬ» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 1.295.603 грн. Та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 323.900,75 грн.

Обґрунтовує позовні вимоги позивач тим, що 26.06.2016 року ТОВ ТД «АГРОСВІТ» було здійснено передоплату за договором поставки від 24.06.2015 року № ПКП-01/1506-24 у розмірі 32.267.036 грн.. На підставі даної операції ним було належним чином зареєстровано податкову накладну, відображено відповідні суми ПДВ у якості податкових зобов`язань у податковій декларації з ПДВ за червень 2015 року. 17.08.2015 року між ним та контрагентом було укладено угоду про розірвання вищевказаного договору, погоджено повернути суми передоплати в строк до 01.10.2015 року. Платежами від 17.08.2015 року та 15.09.2015 року ним було повернуто передоплату у повному обсязі на поточний рахунок ТОВ ТД «АГРОСВІТ». Незважаючи на свій обов`язок зареєструвати розрахунок коригування, ТОВ ТД «АГРОСВІТ» свій обов`язок не виконало, через 180 календарних днів з дати складання розрахунку коригування, ТОВ ТД «АГРОСВІТ» втратило правову можливість зареєструвати розрахунок коригування, у зв`язку з чим відбулося зменшення його активів на суму невідкоригованих зобов`язань з ПДВ.

Щодо взаємовідносин з контрагентом ТОВ «АГРОТРЕЙД ПРОДУКТ» позивач зазначав, що ТОВ «АГРОТРЕЙД ПРОДУКТ» (покупець) було здійснено передоплату за договорами поставки від 23.11.2012 року № ППК-01/1504-27, від 27.09.2013 року № ППК-02/1309-27, від 27.04.2015 року № ППК-01/1504-27. За договором від 23.11.2012 року № ПКП-14/1211-23 було здійснено часткову поставку товару на суму 2.824.869,18 грн., повернуто передоплату на суму 375.000,00 грн., не поставлено товар на загальну суму 6.300.130,82 грн.. За договором від 27.09.2013 року № ППК-02/1309-27 було здійснено передоплату на загальну суму 3.420.000 грн.. За договором від 27.04.2015 року № ППК-01/1504-27 було здійснено передоплату на загальну суму 7.876.00 грн.. На підставі даних операцій було належним чином зареєстровано податкові накладні, відображено відповідні суми ПДВ в якості податкових зобов`язань у податкових деклараціях з ПДВ на загальну суму 2.932.688,47 грн.. Станом на 20.06.2016 року за вказаними договорами продовжувала існувати заборгованість у загальному обсязі 17.596,130,82 грн. 20.06.2016 року між ТОВ «АГРОТРЕЙД ПРОДУКТ» та ТОВ «АГРОТЕЙРД ЕКСПОРТ» укладено договір № ЕЗЛ-30/1606-20 про відступлення права вимоги. Тобто, після 20.06.2016 року він більше не мав правовідносин з покупцем. При цьому, саме покупець зобов`язаний зареєструвати розрахунок коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі ЄРПН). 20.06.2016 року настав граничний термін, після якого перестала існувати будь-яка правова можливість реєстрації розрахунку коригування.

Позивач вважає, що ним належним чином було віднесено до витрат не зареєстровані (невідкориговані) з вини контрагентів ТОВ ТД «АГРОСВІТ» та ТОВ «АГРОТРЕЙД ПРОДУКТ», суми сплаченого ПДВ по взаємовідносинам з ними.

Щодо взаємовідносин з контрагентом-нерезидентом INTERGRAIN SA, позивач зазначає, що 14.04.2011 року, ним, у якості продавця та компанією BS COMMODІTIES GMGH (Австрія), у якості покупця, було укладено контракт № W/140411-2, за умовами якого продавець зобов`язався поставити на адресу покупця пшеницю загальною вартістю 112.000 доларів США в строк до 31.03.2012 року, у зв`язку з чим ним було отримано передоплату у розмірі 112.000 доларів США. Крім того, 01.02.2013 року, ним, у якості продавця та компанією BS COMMODІTIES GMGH, у якості покупця, було укладено контракт № 02/010213, за умовами якого продавець зобов`язався поставити на адресу покупця пшеницю загальною вартістю 29.850 доларів США в строк до 30.03.2013 року, у зв`язку з чим ним було отримано передоплату у розмірі 29.850 доларів США. У зв`язку з не поставкою товару у передбачені контрактом строки, у нього виник обов`язок з повернення отриманої суми передоплати на підставі п. 10.4 контрактів.

Також позивач зазначає, що 31.03.2013 року між ним, компанією BS COMMODІTIES GMGH та компанією INTERGRAIN SA (Швейцарія) було укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого його зобов`язано повернути компанії INTERGRAIN SA передоплату у розмірі 112.00 доларів США до 31.08.2014 року, у розмірі 29.850 доларів США до 31.01.2015 року. 31.08.2014 року між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до договору про відступлення права вимоги від 31.03.2013 року, якою передбачено його обов`язок з повернення відповідних сум у строк до 31.03.2015 року. Крім того, станом на 31.12.2015 року між ним та компанією INTERGRAIN SA було укладено акт звірки взаєморозрахунків до договору про відступлення права вимоги від 31.03.2013 року, чим сторони визнали борг у загальному розмірі 141.850,00 доларів США.

Позивач вважає, що початок відліку строку позовної давності мав місце не раніше 01.04.2015 року. Станом на 31.03.2017 року у нього не було жодних підстав для визнання суми заборгованості перед INTERGRAIN SA безповоротною фінансовою допомогою, оскільки строк позовної давності по зазначеним операціям на відповідну дату не був таким, що сплив.

У відзиві на адміністративний позов, відповідач не погоджуючись з вимогами ТОВ «СЕМАЛЬ», та зазначив, що станом на 20.06.2017 року борг перед ТОВ «АГРОТРЕЙД ЕКСПОРТ» не був погашений, тобто, підставою для зменшення податкового зобов`язання і складання податкової накладної в термін 365 днів не має, тому сальдо на рах. 6432 не відкориговане, а списано за рахунок підприємства. В бухгалтерському обліку проведена господарська операція ДТ 949 Кт 6432 на суму 2.932.688,47 грн. та віднесено підприємством до складу інших операційних витрат.

Також відповідач зазначив, що в перевіряємому періоду повернення даних коштів по вищезазначеним договорам з ТОВ «АГРОТРЕЙД ПРОДУКТ» та з ТОВ «АГРОТРЕЙД ЕКСПОРТ» не здійснювалося, розрахунку коригування не складалося. Вищезазначені витрати безпідставно віднесені підприємством до складу інших витрат р. 2180 відповідно за період з 01.01.2016 року по 30.06.2017 року в сумі 2.932.688, 47 грн. звіту про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід). Підприємством не доведено виробничого використання цієї суми витрат та правомірність їх списання до витрат, що має вплив на оподатковуваний прибуток з податку на прибуток.

Таким чином, підприємством порушено п. 44.1 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 19.01.2000 року за № 27/4248 в результаті чого завищено суму інших витрат р. 2180 Звітів про фінансові результати в загальній сумі 6.313.194 грн., в т.ч. за період з 01.01.2016 року по 30.06.2016 року в сумі 3.380.506 грн. та за період з 01.07.2016 року по 30.06.2017 року в сумі 2.932.688 грн..

Щодо кредиторської заборгованості з контрагентом INTERGRAIN SA, відповідач зазначив, що станом на початок перевіряємого періоду 01.01.2016 року по журналу-ордеру 362 «Розрахунки з іноземними покупцями» обліковується кредиторська заборгованість по взаємовідносинам з нерезидентом INTERGRAIN SA в сумі 141.850 доларів США (1.130.716 грн. за курсом НБУ на момент її виникнення). Відповідно до картки рахунку 362 «Розрахунки з іноземними покупцями» дана заборгованість виникла згідно договору переведення боргу від 31.03.2013 року по нерезиденту INTERGRAIN SA на суму 141.850 доларів США (1.130.716 грн.) (попередня оплата по нерезиденту). Сума авансу, що надійшла від нерезидента в іноземній валюті, ТОВ «СЕМАЛЬ» обліковувало як кредиторську заборгованість на субрахунку 362 «Розрахунки з іноземними покупцями» за курсом НБУ на дату отримання такого авансу. Підприємством до перевірки не надано Договір переуступки від 31.03.2013 року по нерезиденту INTERGRAIN SA. Відповідно до журналу-ордеру та картки рахунку 362 «Розрахунки з іноземними покупцями» по даному контрагенту погашення, повернення, відвантаження та інших розрахунків за період з 01.01.2013 року по 31.03.2019 року не здійснювалися.

Відповідач зазначає, що після закінчення строку позовної давності станом на 31.03.2017 року підприємство ТОВ «СЕМАЛЬ» повинно було списати заборгованість в сумі 141.850 доларів США (1.130.716 грн.) (141.850 х 7,9712) та відобразити фінансовий результат за Дт 717 «Дохід від списання кредиторської заборгованості» Кт 791 «Фінансовий результат». Сума кредиторської заборгованості по якій минув строк позовної давності вважається доходом підприємства станом на 31.03.2017 року. Отже, підприємством порушено п.п. 14.1.11, п.п. 14.1.257 п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, п. 15 П(С)БО 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року № 290 в результаті чого, занижено рядок 01 Декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» показників за період з 01.07.2016 року по 30.06.2017 року у сумі 1.130.716 грн. (т. 1,а.с. 160-166).

У відповіді на відзив на позовну заяву ТОВ «СЕМАЛЬ» зазначило, що відповідь на відзив здебільшого дослівно повторює сторінки 5-9 Акту перевірки та не містить жодних заперечень наведених у позовній заяві фактів (т. 2, а.с. 1-3).

02.06.2020 року контролюючим органом надано до суду письмові пояснення щодо визначення дати закінчення строку позовної давності стягнення кредиторської заборгованості з нерезидента INTERGRAIN SA, відповідно до яких сума кредиторської заборгованості по якій минув строк позовної давності вважається доходом підприємства станом на 31.03.2017 року, оскільки термін позовної давності відповідно до ст. 8 Конвенції становить чотири роки (т. 2, а.с. 174-175).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.06.2020 року у задоволенні вимог адміністративного позову ТОВ «СЕМАЛЬ» відмовлено.

Суд прийшов до висновку про безпідставність віднесення підприємством до складу інших операційних витрат р. 2180, невідкориговані контрагентами позивача суми ПДВ за період 01.01.2016 року по 30.06.2016 року в сумі 3.380.506 грн. та за період з 01.07.2016 року по 30.06.2017 року в сумі 2.932.688,47 грн..

Також, суд зазначив, що відповідні кошти не відповідають визначенню «витрати», загалом, та визначенню «інші операційні витрати», що містяться в Положенні (стандарті) бухгалтерського обліку «Витрати», згідно з яким до інших операційних витрат включаються: витрати на дослідження та розробки відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 8 «Нематеріальні активи»; собівартість реалізованих виробничих запасів, яка для цілей бухгалтерського обліку складається з їх облікової вартості та витрат, пов`язаних з їх реалізацією; сума безнадійної дебіторської заборгованості та відрахування до резерву сумнівних боргів; втрати від операційної курсової різниці (тобто від зміни курсу валюти за операціями, активами і зобов`язаннями, що пов`язані з операційною діяльністю підприємства); втрати від знецінення запасів; нестачі й втрати від псування цінностей; визнані штрафи, пеня, неустойка; витрати на утримання об`єктів соціально-культурного призначення; інші витрати операційної діяльності.

Суд не прийняв до уваги надану позивачем додаткову угоду № 1 від 31.08.2014 року до договору про відступлення права вимоги (заміну кредитора в зобов`язанні) від 31.03.2013 року, за змістом якої встановлений обов`язок позивача з повернення відповідних сум у строк до 31.03.2015 року, як належний і допустимий доказ, оскільки на час перевірки позивачем такий документ не надавався.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про те, що податковий орган правомірно зробив висновок про наявність у позивача кредиторської заборгованості, по якій минув строк позовної давності, в результаті чого занижено рядок 01 Декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» показників за період з 01.07.2016 року по 30.06.2017 року у сумі 1.130.716 грн.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Аргументує вимоги апеляційної скарги позивач фактично тим, що наведено ним у заявах по суті в суді першої інстанції.

Крім того, позивач зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги акти, договори та додаткові угоди, що свідчать про переривання строку позовної давності. При цьому всі запитані документи були надані перевіряючим безпосередньо під час перевірки. Крім того, зазначив, що в акті перевірки відсутні відомості про складання перевіряючим будь-яких актів відмови від надання документів. Обов`язок суду прийняти до уваги відповідні докази (незалежно від факту надання їх під час перевірки) передбачено і в постанові Верховного Суду від 08.04.2015 року (справа: К/9991/39128/12, К/9991/55280/12, 2а-2916/11/2170). Відтак, доводи представника відповідача в цій частині не можуть слугувати підставою для відмови у задоволенні позову позивача, а наданим представником позивача документам судом після дослідження має бути надана оцінка.

У відзиві на апеляційну скаргу, ГУ ДПС у Полтавській області просить залишити її без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.06.2020 року, - без змін.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з наступних підстав.

Судом установлено, що ГУ ДПС у Полтавській області проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «СЕМАЛЬ» з питань дотримання вимог податковою законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.03.2019 року, валютного - за період з 01.01.2016 року по 31.03.2019 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2015 року по 31.03.2019 року, за результатами якої складено акт перевірки від 23.08.2019 року № 1026/16-31-14-01-10/31432663 (далі - акт перевірки) (т. 1, а.с. 12-38).

За результатами документальної планової виїзної перевірки встановлено порушення ТОВ «СЕМАЛЬ» вимог п.п. 14.1.36, 14.1.231 п. 14.1. ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п.п. 134.1.1. п. 134,1 ст. 134 ПК України, ст. 9 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV), п. 15 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід» (далі - П(С)БО 15 «Дохід»), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року № 290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 року за № 860/4153, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» (далі - П(С)БО 16 «Витрати»), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року № 318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 року за № 27/4248 (зі змінами та доповненнями), в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток за період з 01.07.2016 року по 30.06.2017 року в сумі 1.475.603 грн., завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за період з 01.07.2017 року по 31.12.2017 року в сумі 5.246.116 грн..

За висновками акта перевірки ГУ ДПС у Полтавській області винесено податкові повідомлення-рішення від 16.09.2019 року № про сплату 1.475.603 грн. податку на прибуток та штрафної санкції в сумі 368.900,75 грн. та № про зменшення на 5.246.116 грн. від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток за 2 півріччя 2017 року (т. 1, а.с. 63, 65).

Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями від 16.09.2019 року № , № , позивач звернувся із скаргою від 07.10.2019 року № 5732/6 до ДФС України.

Рішенням ДПС України про результати розгляду скарги від 05.12.2019 року № 12023/6/99-00-08-05-01 (т. 1, а.с. 67-77) скаргу позивача частково задоволено, керуючись главою 4 розділу II ПК України, ДПС України скасувала податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області від 16.09.2019 року № , № в частині зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток та донарахованого податку на прибуток внаслідок зменшення витрат на суми перерахованої безповоротної фінансової допомоги та штрафні санкцій у відповідному розмірі, а в іншій частині зазначені податкові повідомлення рішення залишені без змін (т. 1, а.с. 67-77).

За висновками акта перевірки ГУ ДПС у Полтавській області від 23.08.2019 року № 1026/16-31-14-01-10/31432663, з урахуванням рішення ДПС України № 12023/6/99-00-08-05-01 від 05.12.2019 року про результати розгляду скарги винесено податкові повідомлення-рішення від 16.09.2019 року № , яким ТОВ «СЕМАЛЬ» зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування на прибуток у розмірі 246.116 грн. та № , яким ТОВ «СЕМАЛЬ» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 1.295.603 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 323.900,75 грн. (т. 1, а.с. 79-82).

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1. статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп. 14.1.231 п. 14.1. статті 14 ПК України, розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Підпунктом 14.1.257 п. 14.1. статті 14 ПК України визначено, що фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.

Безповоротна фінансова допомога - це сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних).

Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Підпунктом 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Пунктом 2 ст. 3 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон № 996-XIV) передбачено, що фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 Закону № 996-XIV встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Пунктом 15 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України віл 29.11.1999 року № 290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 року за № 860/4153 (далі - П(С)БО 15 «Дохід») передбачено, що визначений дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) не коригується на величину пов`язаної з ним сумнівної та безнадійної дебіторської заборгованості. Сума такої заборгованості визнається витратами підприємства згідно з Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість». Доходом визнається сума зобов`язання, яке не підлягає погашенню.

Відповідно до п. 6 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року № 318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 року за № 27/4248 (далі - П(С)БО 16 «Витрати»), витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Згідно з п.п. 7, 8 П(С)БО 16 «Витрати», витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Якщо актив забезпечує одержання економічних вигод протягом кількох звітних періодів, то витрати визнаються шляхом систематичного розподілу його вартості (наприклад, у вигляді амортизації) між відповідними звітними періодами.

Відповідно до п. 20 П(С)БО 16 «Витрати», до інших операційних витрат включаються: витрати на дослідження та розробки відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 8 «Нематеріальні активи»; собівартість реалізованих виробничих запасів, яка для цілей бухгалтерського обліку складається з їх облікової вартості та витрат, пов`язаних з їх реалізацією; сума безнадійного дебіторської заборгованості та відрахування до резерву сумнівних боргів; втрати від операційної курсової різниці (тобто від зміни валюти за операціями, активами і зобов`язаннями, що пов`язані з операційною діяльністю підприємства); втрати від знецінення запасів; нестачі й втрати від псування цінностей; визнані штрафи, пеня, неустойка; витрати на утримання об`єктів соціально-культурного призначення; інші витрати операційної діяльності.

Згідно з п. 26 П(С)БО 16 «Витрати», до складу елемента «Інші операційні витрати» включаються витрати операційної діяльності, які не увійшли до складу елементів, наведених в пп. 22-25 цього Положення (стандарту), зокрема витрати на відрядження, на послуги зв`язку, плата за розрахунково-касове обслуговування тощо.

Пунктом 20 п. 9П(С)БО 16 «Витрати» встановлено, що не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати: платежі за договорами комісії, агентськими угодами та іншими аналогічними договорами на користь комітента, принципала тощо; попередня (авансова) оплата запасів, робіт, послуг; погашення одержаних позик; інші зменшення активів або збільшення зобов`язань, що не відповідають ознакам, наведеним у п. 6 цього Положення (стандарту); витрати, які відображаються зменшенням власного капіталу відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, балансова вартість валюти.

Надаючи оцінку правомірності віднесення позивачем до складу витрат сум ПДВ за наслідками взаємовідносин з контрагентами ТОВ «ТД «Агросвіт» та ТОВ «Агротрейд продукт», колегія суддів зазначає наступне.

Матеріалами справи встановлено, що 26.06.2015 року ТОВ ТД «АГРОСВІТ» (покупець) було здійснено передоплату за договором поставки від 24.06.2015 року № ПКП-01/1506-24 (т. 1, а.с. 83) в розмірі 32.267.036 грн. На підставі даної операції позивачем зареєстровано податкову накладну (т. 1, а.с. 85), відображено відповідні суми ПДВ у якості податкових зобов`язань у податковій декларації з ПДВ за червень 2015 року.

17.08.2015 року позивачем та контрагентом ТОВ ТД «АГРОСВІТ» було укладено угоду про розірвання вказаного вище договору, погоджено повернути суми передоплати в строк до 01.10.2015 року (т. 1, а.с. 89). Актом перевірки не встановлений факт не повернення позивачем, отриманих від контрагента коштів за договором поставки від 24.06.2015 року № ПКП-01/1506-24.

Частинами 1, 2 ст. 192.1 ПК України, що якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Розрахунок коригування, складений постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка складена на отримувача - платника податку, підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних: постачальником (продавцем) товарів/послуг, якщо передбачається збільшення суми компенсації їх вартості на користь такого постачальника або якщо коригування кількісних та вартісних показників у підсумку не змінює суму компенсації; отримувачем (покупцем) товарів/послуг, якщо передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, для чого постачальник надсилає складений розрахунок коригування отримувачу.

Якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок; б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв`язку з отриманням таких товарів/послуг. Постачальник має право зменшити суму податкових зобов`язань лише після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної (ст. 192.1.1 ПК України).

Таким чином, ТОВ ТД «АГРОСВІТ» було зобов`язано зареєструвати розрахунок коригування відносно суми повернення передоплати.

Відповідно до ч. 3 п. 198.6 ПК України, суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 180 календарних днів з дати складення податкової накладної.

Листом ДФС від 19.04.2016 року 8820/6/99-99-19-03-02-15 визначено, що платник податку має можливість зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування до податкових накладних в ЄРПН протягом 15 календарних днів, наступних за датою їх складання, або протягом 180 календарних днів з дати їх складання за умови застосування штрафних санкцій, визначених статтею 1201 ПК України.

Незважаючи на свій обов`язок зареєструвати розрахунок коригування, ТОВ ТД «АГРОСВІТ» свій обов`язок (в частині реєстрації розрахунку коригування від 15.09.2015 року) не виконало. Через 180 днів календарних днів, з дати складання розрахунку коригування, ТОВ ТД «АГРОСВІТ» втратило правову можливість зареєструвати розрахунок коригування, у зв`язку з чим відбулося зменшення активів ТОВ «СЕМАЛЬ» на суму невідкоригованих сум ПДВ.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що активи це ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому.

Пунктами 5-7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого Міністерством фінансів України від 31.12.1999 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції 19.01.2000 року за № 27/4248 (далі - П(С)БО 16 «Витрати»), встановлено, що витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Частиною 2 п. 8 Інструкції з бухгалтерського обліку податку на додану вартість, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 01.07.1997 року № 141 (в чинній редакції на час спірних правовідносин) визначено, що наступного дня після останнього дня граничного терміну для реєстрації податкової накладної в ЄРПН, сума податку на додану вартість, що міститься в такій податковій накладній, відображається з. дебетом субрахунку 949 «Інші витрати операційної діяльності» у кореспонденції з кредитом субрахунку 644 «Податковий кредит», аналітичний рахунок «Податковий кредит непідтверджений.

Колегією суддів встановлено, що позивачем у повній відповідності до норм чинного законодавства (чинного на час виникнення спірних правовідносин), було віднесено до витрат не зареєстровані/невідкориговані контрагентом суми ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ ТД «АГРОСВІТ».

Колегія суддів, не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, щодо безпідставності віднесення ТОВ «СЕМАЛЬ» зазначених сум до складу витрат з огляду на економічну недоцільність операцій, невідповідність визначенню «Витрати» та, зокрема, «інші операційні витрати», зазначає наступне.

Щодо економічної недоцільності операції, чинне законодавство не визначає економічну доцільність операцій, як підставу для віднесення тих чи інших сум до складу витрат. Висновок суду першої інстанції про таку недоцільність не знайшов ані правового, ані доказового відображення.

Відповідно до п.3 Розділу 1 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», яке затверджене наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 року № 73 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 28.02.2013 року за № 336/22868, витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

Внаслідок зазначених операцій у позивача дійсно відбулося зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів на суму невідкоригованих сум ПДВ, які цілком правомірно було віднесено до інших операційних витрат, перелік яких у П(С)БО 16 «Витрати» не є вичерпним.

Згідно п. 4.1.4 ПК України, податкове законодавство України ґрунтується на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разу, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускаються неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Алогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.07.2020 року у справі № 826/6806/27.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Стосовно взаємовідносин з контрагентом ТОВ «АГРОТРЕЙД ПРОДУКТ», колегією суддів встановлено наступне.

ТОВ «АГРОТРЕЙД ПРОДУКТ» (покупець) було здійснено передоплату за договорами поставки від 23.11.2012 року № ПКП-14/1211-23, від 27.09.2013 року № ППК-02/1309-27, від 27.04.2015 року № ППК- 01/1504-27 (т. 1 а.с. 101-103, 104, 105).

За договором від 23.11.2012 року № ПКП-14/1211-23 було здійснено часткову поставку товару на суму 2.824.869,18 грн., повернуто передоплату на суму 375.000,00 грн, не поставлено товар на загальну суму 6.300.130,82 грн..

За договором від 30.09.2013 року № ППК-02/1309-27 було здійснено передоплату на загальну суму 3.420.000 грн..

За договором від 27.04.2015 року № ППК-01/1504-27 було здійснено передоплату на загальну суму 7.876.000 грн..

На підставі даних операцій позивачем зареєстровані податкові накладні (т. 1, а.с.

110-115), відображені відповідні суми ПДВ у якості податкових зобов`язань у податкових

деклараціях з ПДВ на загальну суму 2.932.688,47 грн..

Станом на 20.06.2016 року за вказаними договорами продовжувала існувати

заборгованість у загальному обсязі 17.596.130,82 грн..

20.06.2016 року ТОВ «АГРОТРЕЙД ПРОДУКТ» та ТОВ «АГРОТРЕЙД ЕКСПОРТ» укладено договір № ЕЗЛ-ЗО/1606-20 про відступлення права вимоги (заміну сторони у зобов`язанні), за яким ТОВ «АГРОТРЕЙД ПРОДУКТ» відступило кредиторську заборгованість на суму 17.596.130,82 грн за вищевказаними договорами ТОВ «АГРОТРЕЙД ЕКСПОРТ» (т. 1, а.с. 134-135).

Згідно п. 1.3, п. 1.4 договору від 20.06.2016 року № ЕЗЛ-30/1606-20 про відступлення права вимоги (заміну кредитора в зобов`язанні) відступлене право переходить від первісного кредитора до нового кредитора з моменту укладення цього договору. З моменту підписання сторонами цього договору, боржник вважається таким, що не має грошових зобов`язань перед первісним кредитором на загальну суму 17.596.130,82 грн..

Отже, після 20.06.2016 року у ТОВ «СЕМАЛЬ» були відсутні правовідносини з покупцем ТОВ «АГРОТЕЙД ПРОДУКТ». При цьому, згідно п. 192.1 ПК України, саме покупець зобов`язаний зареєструвати розрахунок коригування в ЄРПН. Підстави для відповідного коригування, передбаченого п .192.1 ПК України були відсутні.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що ТОВ «СЕМАЛЬ» правомірно було віднесено до витрат суми ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ «АГРОТЕЙД ПРОДУКТ», що підтверджується первинною документацією, включаючи податкові і видаткові накладні та платіжні доручення.

Надаючи оцінку висновкам податкового органу про наявність кредиторської заборгованості за господарськими правовідносинами з нерезидентом INTERGRAIN SA, відповідно до яких, на його думку, минув строк позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

14.04.2011 року позивачем у якості продавця та компанією BS COMMODITIES GMGH у якості покупця було укладено контракт № W/140411-2, за умовами якого продавець зобов`язався поставити на адресу покупця пшеницю загальною вартістю 112.000 доларів США в строк до 31.03.2012 року. На підставі контракту продавцем було отримано передоплату у розмірі 112.000 доларів США (т. 1, а.с. 136-139).

Крім того, 01.02.2013 року між позивачем у якості продавця та компанією BS COMMODITIES GMGH у якості покупця було укладено контракт № 02/010213, за умовами якого продавець зобов`язався поставити на адресу покупця пшеницю загальною вартістю 29.850 доларів США в строк до 30.03.2013 року. На підставі контракту продавцем було отримано передоплату у розмірі 29.850 доларів США (т. 1, а.с. 140-145).

У зв`язку з не поставкою товару у передбачені контрактами строки, у позивача виник обов`язок з повернення отриманої суми передоплати на підставі п.10.4 контрактів.

31.03.2013 року між позивачем, компанією BS COMMODITIES GMGH (Австрія) та компанією INTERGRAIN SA (Швейцарія) було укладено договір про відступлення права вимоги (заміну кредитора в зобов`язанні), за умовами якого кредитором у зобов`язаннях із повернення передоплати згідно зазначених вище контрактів замість компанії BS COMMODITIES GMGH стала компанія INTERGRAIN SA (Швейцарія), зобов`язано повернути передоплату у розмірі 112.000 доларів США до 31.08.2014 року, у розмірі 29.850 доларів США - до 31.01.2015 року (т. 1, а.с. 147-149).

Відповідно до додаткової угоди від 31.08.2014 року № 1 до договору про відступлення права вимоги (заміну кредитора в зобов`язанні) від 31.03.2013 року, встановлений обов`язок ТОВ «СЕМАЛЬ» з повернення відповідних сум у строк до 31.03.2015 року (т. l, a.c. 150-151).

Крім того, станом на 31.12.2015 року між ТОВ «СЕМАЛЬ» та компанією INTERGRAIN SA (Швейцарія) було укладено акт звірки взаєморозрахунків до договору про відступлення права вимоги від 31.03.2013 року, чим сторони визнали борг у загальному розмірі 141.850 доларів США (т. 1, а.с. 146).

Відповідно до ст.512-516 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 2 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» у разі встановлення НБУ граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених НБУ. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.

Наслідками переведення боргу є вибуття первинного боржника із зобов`язання, вступ до зобов`язання нового боржника та збереження у повному обсязі змісту зобов`язання при зміні суб`єктного його складу. При цьому переведення боргу можливе лише за згодою кредитора.

Колегія суддів зауважує, що у випадку заміни боржника-нерезидента іншим нерезидентом валютна виручка (товар) надійде експортеру (імпортеру) продукції, але від іншого нерезидента і у такому випадку вимоги Закону України «Про валюту і валютні операції» не будуть порушені. Крім того, у разі укладення договору переведення боргу між двома нерезидентами за кордоном, за умови відсутності іншої домовленості сторін у самому договорі, матеріальне право України не застосовується.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Колегія суддів надає критичну оцінку висновку суду, щодо неприйняття до уваги надану позивачем додаткову угоду від 31.08.2014 року № 1 до договору про відступлення права вимоги (заміну кредитора в зобов`язанні) від 31.03.2013 року, за змістом якої встановлений обов`язок позивача з повернення відповідних сум у строк до 31.03.2015 року, як належний і допустимий доказ.

Норми податкового законодавства не обмежують період подання платником необхідних первинних документів лише часом проведення податкової перевірки.

Не дає підстави для такого висновку і п. 44.6 ст. 44 ПК України, відповідно до якого, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому п. 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Наведена норма ПК України лише визначає статус показників податкової звітності, які не підтверджені необхідними документами під час перевірки, однак не обмежує право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки.

Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику, як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 08.04.2015 року у справі 2а-2916/11/2179.

З огляду на зазначене, враховуючи, що встановлені відповідачем за наслідком проведеної перевірки порушення позивачем вимог діючого законодавства не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, колегія суддів дійшла до висновку, що нарахована податковим органом сума грошового зобов`язання є необґрунтованою, та як наслідок, податкові повідомлення-рішення від 16.12.2019 року № та від 16.12.2019 року № підлягаєть скасуванню.

Інші доводи апеляційної скарги та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «СЕМАЛЬ» задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року скасувати, з прийняттям нового судового рішення про задоволення вимог адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «СЕМАЛЬ».

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 16 грудня 2019 року № , яким товариству з обмеженою відповідальністю «СЕМАЛЬ» зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 246.116 гривень, та № , яким товариству з обмеженою відповідальністю «СЕМАЛЬ» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 1.295.603 та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 323.900,75 гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області (, адреса: м. Полтава, вул. Європейська, 4) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «СЕМАЛЬ» (, адреса: Полтавська область, Семенівський район, с. Погребняки, вул. Миру, 3) витрати зі сплати судового збору у розмірі 48.025 (сорок вісім тисяч двадцять п`ять) гривень.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц
Постанова у повному обсязі виготовлена і підписана 24 грудня 2020 року.