Справа № 320/868/19
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/868/19 Суддя (судді) першої інстанції: Лапій С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Аліменка В.О.

суддів: Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства "Інделіка" до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Публічне акціонерне товариство "Племптахорадгосп "Броварський" з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.02.2019 № .

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство "Племптахорадгосп Броварський" зареєстроване в якості юридичної особи 12.02.1996 за адресою: 07414, Київська область, Броварський район, с. Рожівка, вул. Слави, буд. 22, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18.12.2018 №.

Позивач також зареєстрований як платник податку на додану вартість.

Видами діяльності позивача є: Код КВЕД 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; Код КВЕД 01.47 Розведення свійської птиці (основний); Код КВЕД 10.12 Виробництво м`яса свійської птиці; Код КВЕД 10.13 Виробництво м`ясних продуктів; Код КВЕД 10.91 Виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах; Код КВЕД 10.92 Виробництво готових кормів для домашніх тварин; Код КВЕД 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; Код КВЕД 46.32 Оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами; Код КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; Код КВЕД 47.22 Роздрібна торгівля м`ясом і м`ясними продуктами в спеціалізованих магазинах; Код КВЕД 47.29 Роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах; Код КВЕД 47.81 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами; Код КВЕД 71.20 Технічні випробування та дослідження.

Судом встановлено, що у період з 22.12.2018 по 29.12.2018 посадовою особою відповідача на підставі наказу ГУ ДФС у Київській області від 20.12.2018 № 2814, згідно з п. 75.1 ст. 75, п.п.78.1.4 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82 Податкового Кодексу України була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПАТ "ППР Броварський" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "ТД Агрокорм" за період з 01.07.2018 по 31.07.2018.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 09.01.2019 №6/10-36-14-12/05477043 (далі - акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення ПАТ "ППР Броварський" вимоги п.п. 198.1 ст. 198, п. 200.1, 200.4 ст. 200 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість за липень 2018 у сумі 474773, 00 грн.

Такі висновки податковий орган пов`язує з фактом відсутності реального здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ ТД Агрокорм". На думку відповідача контрагент позивача не мав реальних можливостей для здійснення господарських операцій з поставки товарів.

Також в акті зазначено, що аналізом інформації, отриманої з АІС "Єдиний реєстр податкових накладних", досліджено ланцюг постачання макухи соєвої та встановлено документальне оформлення господарських операцій за відсутності факту їх реального здійснення, оскільки не вбачається можливим підтвердити придбання товару жодним з платників податків, які брали участь у здійсненні взаємопов`язаних господарських операцій до ТОВ "ТД Агрокорм", так як відсутнє реальне джерело походження (введення в обіг при первинному продажі) ідентифікованого товару (макуха соєва).

Не погоджуючись з висновками акта перевірки, ПАТ "ППР Броварський" 28.01.2019 звернулось до відповідача із запереченнями на акт перевірки від 09.01.2019 №6/10-36-14-12/05477043.

За результатами розгляду заперечень позивача ГУ ДФС у Київській області направило на його адресу відповідь на заперечення від 05.02.2019 № 3835/10/10-36-14-12, в якому повідомлялось про залишення заперечень без задоволення, а висновку акту перевірки від 09.01.2019 №6/10-36-14-12/05477043 - без змін.

На підставі акту перевірки Головним управлінням ДФС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.02.2019 № , згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "податок на додану вартість" на загальну суму 720160,00 грн., з яких 474773,00 грн. за основним платежем та 237387,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду із цим позовом.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Податкового кодексу України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - ПК України), Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон № 996-XIV).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У пп. 14.1.27, 14.1.36, 14.1.39, 14.1.156, 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Податкове зобов`язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Пунктом 135.1 статті 135 ПК України визначено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Згідно зі статтею 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

У п. 138.2 ст. 138 ПК України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку.

Згідно з п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість визначено статтею 198 Податкового кодексу України, згідно з якою право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/ послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України на час вчинення спірних операцій та видачі податкової накладної).

Відповідно до п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

У ч. 1, 2 ст. 9 Закону №996-XIV закріплено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що для встановлення правомірності визначення платником податків його податкових зобов`язань з ПДВ та обчислення податку на прибуток належить з`ясувати реальність руху активів і коштів у процесі здійснення господарських операцій, а також господарську мету укладання відповідних договорів та економічний результат їх вчинення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що ПАТ "ППР Броварський" мало господарські відносини з контрагентом ТОВ "ТД Агрокорм" на підставі договору поставки сільськогосподарської продукції від 02.05.2018 №03/05/2018.

Відповідно до умов даного договору ТОВ "ТД Агрокорм" зобов`язується поставити ПАТ "ППР Броварський" товар - макуху соєву у кількості 520 метричних тон +/- 10% залікової ваги.

Вказаним договором визначено, що ціна за 1 метричну тону становить 13500,00 грн., у т.ч. ПДВ 2250,00 грн. Загальна вартість договору становить 7020000,00 грн., у т.ч. ПДВ 1170000,00 грн.

Умови даної поставки визначені згідно з Правилами "Інкотермс 2010 р." з місцем здійснення поставки за адресою: вул. Слави, 22, с. Рожівка, Броварський р-н, Київська обл., Комбікормовий цех.

Судом встановлено, що ТОВ "ТД Агрокорм" було виставлено ПАТ "ППР Броварський" рахунки на оплату, якими було визначено назву товару, кількість, ціну без ПДВ та суму без ПДВ, а саме: від 03.07.2018 №11, від 06.07.2018 № 20, від 10.07.2018 № 18, від 27.07.2018 № 42, від 13.07.2018 № 23, від 17.07.2018 № 28, від 20.07.2018 № 31, від 24.07.2018 № 39.

На виконання умов вказаного договору ТОВ "ТД Агрокорм" було поставлено на адресу позивача товар - макуху соєву, а саме:

- макуху соєву в кількості 32290 кг на загальну суму 435915,00 грн, що підтверджується видатковою накладною від 27.07.2018 № 45;

- макуху соєву в кількості 22940 кг на загальну суму 309690,00 грн, що підтверджується видатковою накладною від 24.07.2018 № 42 ;

- макуху соєву в кількості 22870 кг на загальну суму 308745,00 грн, що підтверджується видатковою накладною від 20.07.2018 №35;

- макуху соєву в кількості 23360кг на загальну суму 315360,00 грн, що підтверджується видатковою накладною від 17.07.2018 №31 ;

- макуху соєву в кількості 31010 кг на загальну суму 418635,00 грн, що підтверджується видатковою накладною від 13.07.2018 №26;

- макуху соєву в кількості 24490 кг на загальну суму 330615,00 грн, що підтверджується видатковою накладною від 10.07.2018 № 21;

- макуху соєву в кількості 30650 кг на загальну суму 413775,00 грн, що підтверджується видатковою накладною від 06.07.2018 №22;

- макуху соєву в кількості 23400 кг на загальну суму 315900,00 грн, що підтверджується видатковою накладною від 03.07.2018 №13;

Вказані видаткові накладні підписані представниками обох сторін та скріплені печатками підприємств.

Доставка придбаного товару відповідно до умов договору здійснювалась за замовленням ТОВ "ТД Агрокорм" автомобільними перевізниками ФОП ОСОБА_1 , ПрАТ "Гайсинське СТП "Агромаш", ТОВ "Євро-Груз", ФОП ОСОБА_2 ,

На підтвердження факту доставки товару - макухи соєвої позивачем надано суду товарно-транспортні накладні від 27.07.2018 № 000002605, від 24.07.2018 № 000002304, від 20.07.2018 № 000000507, від 13.07.2018 № 000000505, від 17.07.2018 № 000000506, від 10.07.2018 № 000000504, від 06.07.2018 № 000000503, від 03.07.2018 № 000000205, в яких вантажоодержувачем визначено позивача, а вантажовідправником - ТОВ "ТД Агрокорм".

Зі змісту вказаних товарно-транспортних накладних вбачається, що в них зазначено вид та кількість вантажу, містяться відмітки водія-експедитора, ідентифіковані транспортні засоби, а також містяться відтиски штампу/печатки та підписи учасників операцій - постачальника та покупця.

Отриманий товар позивачем був частково оплачений, що підтверджується наведеними в акті перевірки відомостями.

За фактом настання першої з подій (отримання товару покупцем) позивач отримав від ТОВ "ТД Агрокорм" податкові накладні від 03.07.2018 № 2, від 06.07.2018 № 6, від 10.07.2018 № 8, від 13.07.2018 № 12, від 17.07.2018 № 16, від 20.07.2018 № 21, від24.07.2018 № 29, від 27.07.2018 № 33.

Суму ПДВ у загальному розмірі 474772, 50 грн за податковими накладними, виданими ТОВ "ТД Агрокорм", було включено позивачем до складу податкового кредиту за перевіряємий період.

За результатами дослідження вище перелічених первинних та інших документів суд дійшов висновку, що вони оформлені у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.

При цьому суд звертає увагу на те, що з наявних матеріалів справи чітко прослідковується наявність взаємозв`язку між витратами ПАТ "ППР Броварський" на придбання товарів у ТОВ "ТД Агрокорм" та здійсненням ним господарської діяльності.

Так, зокрема, судом встановлено, що ПАТ "ППР Броварський" є сільськогосподарським товаровиробником.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18.12.2018 № видами діяльності позивача є: Код КВЕД 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; Код КВЕД 01.47 Розведення свійської птиці (основний); Код КВЕД 10.12 Виробництво м`яса свійської птиці; Код КВЕД 10.13 Виробництво м`ясних продуктів; Код КВЕД 10.91 Виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах; Код КВЕД 10.92 Виробництво готових кормів для домашніх тварин; Код КВЕД 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; Код КВЕД 46.32 Оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами; Код КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; Код КВЕД 47.22 Роздрібна торгівля м`ясом і м`ясними продуктами в спеціалізованих магазинах; Код КВЕД 47.29 Роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах; Код КВЕД 47.81 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами; Код КВЕД 71.20 Технічні випробування та дослідження.

Також у 2015 році позивачем з метою визначення якості зернових культур, що закуповується для виробництва комбікорму, створено вимірювальну лабораторію, що підтверджується свідоцтвом про атестацію вимірювальної лабораторії №А15-060 від 21.12.2015.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що для виробництва комбікормів позивачем використовуються, зокрема, макуха соєва.

Судом встановлено, що вироблений із використанням макухи соєвої, придбаної у ТОВ "ТД Агрокорм", комбікорм був використаний позивачем для відгодівлі індиків, що підтверджується: накладними-вимогами на відпуск (внутрішнє переміщення) товаро-матеріальних цінностей, відповідно до яких було здійснено передачу комбікормів з комбікормового цеху на пташники; накладними на переміщення, які були складені при прийманні комбікормів на пташниках; накладними на прийом кормів (внутрігосподарська), які були складені при прийманні комбікормів на пташниках.

Також на підтвердження факту отримання макухи соєвої від ТОВ "ТД Агрокорм" позивачем надано суду журнал контролю заїзду-виїзду автомобілів, журнал фізико-хімічних досліджень, журнал прийому сировини, результати дослідження макухи соєвої від постачальника ТОВ "ТД Агрокорм".

Отже, матеріалами справи підтверджено факт використання позивачем придбаної у ТОВ "ТД Агрокорм" макухи соєвої у власній господарській діяльності, а саме для виробництва комбікорму, яке необхідне позивачу для відгодівлі індиків.

Крім того, відповідачем не доведено, що між позивачем та зазначеним контрагентом мали місце злагоджені узгоджені дії, спрямовані на формальне оформлення господарських операцій без їх фактичного вчинення для отримання податкових вигід.

Разом з тим, статтею 61 Конституції України регламентовано принцип індивідуальної відповідальності і жодною нормою чинного законодавства не визначено прямої залежності між правомірністю формування платником податків показників його податкової звітності та діями його контрагента та/або відповідних посадових осіб і для формування показників податкової звітності необхідним є лише встановлення факту здійснення господарської операції та підтвердження її відповідними первинними бухгалтерськими документами.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 р. по справі № 816/809/17, від 13.03.2018 р. по справі № 814/3520/13-а, а також є сталою у практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні по справі ""Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009 р. (2009 р., заява № 3991/03) Європейським судом зазначено, що платник податків не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо він не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), викладену в п. 50 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України", в якому ЄСПЛ, зокрема зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним

У рішеннях від 09 січня 2007 року у справі "Інтерсплав проти України", від 10 березня 2010 року у справі "Бізнес Супорт Центр проти Болгарії" ЄСПЛ наголосив, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Відповідно до ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" висновки ЄСПЛ є джерелом права.

У свою чергу податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (ст. 4 ПК України).

Зазначене в сукупності обумовлює покладення обов`язку доказування в податкових спорах на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних податкових зобов`язань, та правомірність прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20.02.2018 р. у справі № 817/149/17, від 29.03.2018 р. у справі № 813/2758/16 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковим для колегії суддів при вирішенні даної справи.

Судова колегія також враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 23.07.2002 р. у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції", відповідно до яких адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, має саме податкове управління.

Крім того, надаючи оцінку доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії" (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що "…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…".

Отже, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду і позивач не довів тих обставин, на які він посилається, а судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Головного управління ДПС у Київській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма

Повний текст постанови складено 21 грудня 2020 року.