Справа № 380/1608/20
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 380/1608/20

адміністративне провадження № К/9901/34134/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Тацій Л.В.,

суддів: Рибачука А.І., Стрелець Т.Г.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року по справі № 380/1608/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Личаківського відділу обслуговування громадян м. Львова (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати протиправними дії відповідачів щодо необґрунтованого визначення дати призначення позивачу пенсії на підставі частин другої, дев`ятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VIII, а саме 23 серпня 2019 року;

зобов`язати відповідачів призначити, нараховувати та здійснювати виплату пенсії позивачу відповідно до вимог частин другої, дев`ятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, з урахуванням пункту 2 частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV в розмірі 60% від суми його місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії та обчисленої відповідно до довідки Генеральної прокуратури України від 21 серпня 2019 року №18-59зп, починаючи з 01 липня 2019 року, без обмеження максимального розміру пенсії;

зобов`язати відповідачів здійснити перерахунок та виплати позивачу недоотриману ним різницю між пенсією, одержаною на умовах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV та пенсією, на яку він має право згідно з положеннями Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, починаючи з 01 липня 2019 року;

зобов`язати відповідачів здійснити (відповідно до частини другої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV та статей 2, 3, 4, 6, 7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ) обчислення суми компенсації позивачу втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 01 липня 2019 року включно по день винесення судом рішення у справі;

відповідно до вимог статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ухвалення рішення на користь позивача, встановити судовий контроль за виконанням відповідачами судового рішення у цій адміністративній справі та зобов`язати відповідачів подати суду у встановлений ним строк звіт про виконання судового рішення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року адміністративний позов задоволено частково:

визнано протиправними дії Головного управління щодо необґрунтованого визначення дати призначення ОСОБА_1 пенсії на підставі частин другої, дев`ятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VIII, а саме 23 серпня 2019 року;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити, нараховувати та здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до вимог частин другої, дев`ятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, з урахуванням пункту 2 частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV в розмірі 60% від суми його місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії та обчисленої відповідно до довідки Генеральної прокуратури України від 21 серпня 2019 року №18-59зп, починаючи з 01 липня 2019 року, без обмеження максимального розміру пенсії;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 недоотриманої ним різниці між пенсією, одержаною на умовах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV та пенсією, на яку він має право згідно з частинами другою, дев`ятою статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, починаючи з 01 липня 2019 року;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити (відповідно до частини другої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV та статей 2, 3, 4, 6, 7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ) обчислення суми компенсації ОСОБА_1 втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 01 липня 2019 року включно по день винесення судом рішення у справі.

У задоволенні інших вимог позовної заяви відмовлено.

Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 04 листопада 2020 року рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі № 380/1608/20 скасував та прийняв нову постанову, якою позов задовольнив частково:

визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо визначення дати призначення ОСОБА_1 пенсії на підставі частин другої, дев`ятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VIII, а саме: 23 серпня 2019 року;

зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити, нараховувати та здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до вимог статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року, з врахуванням пункту 2 частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» згідно з довідкою Генеральної прокуратури України від 21 серпня 2019 року №18-59зп, починаючи з 01 липня 2019 року, з врахуванням виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, позивач 11 грудня 2020 року подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі колегією суддів встановлено таке.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують положення статті 14 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.

Згідно частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

За змістом пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Таким чином, справа в силу пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України віднесена до справ незначної складності, яку суд першої інстанції розглянув за правилами спрощеного позовного провадження.

Судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), підлягають касаційному оскарженню у виключних випадках, перелік яких передбачений підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

На обґрунтування права на касаційне оскарження заявник зазначає, що касаційний розгляд цієї справи має виняткове значення для нього та стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, проте доводи касаційної скарги, наведені на підтвердження права на касаційне скарження судових рішень у справі незначної складності, посилання на існування обставин, визначених підпунктах «а» та «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, мають загальний характер. Касаційна скарга в частині наведених у ній обґрунтувань вимог до суду касаційної інстанції містить лише викладені обставини справи, посилання на підстави непогодження з рішеннями судів попередніх інстанцій щодо встановлених обставин справи та застосування нормативно-правових актів.

Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з встановленими в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами та наданою їм правовою оцінкою не дають підстав для висновку про наявність в даному випадку обставини, наведених у підпунктах «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумачення закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Зазначене дає підстави вважати, що за поданою касаційною скаргою оскаржуються судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 257, 328, 333, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року по справі № 380/1608/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Личаківського відділу обслуговування громадян м. Львова (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Надіслати заявнику копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Л.В. Тацій

Суддя А.І. Рибачук

Суддя Т.Г. Стрелець