Справа № 460/3566/20
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2020-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/3566/20 пров. № А/857/13442/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):

від позивача не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 , діючої від свого імені та від імені малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 01.10.2020р. про залишення без розгляду позовної заяви (в частині вимог) ОСОБА_1 , діючої від свого імені та від імені малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , до Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації про визнання відмови протиправною, зобов`язання нарахувати і виплатити щомісячну грошову допомогу в зв`язку із обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва і особистого підсобного господарства (суддя суду І інстанції: Друзенко Н.В., час та місце ухвалення судового рішення: 01.10.2020р., м.Рівне; дата складання повного тексту судового рішення: 01.10.2020р.),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 01.10.2020р. позовну заяву ОСОБА_1 , діючої від свого імені та від імені малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , до Управління соціального захисту населення /СЗН/ Сарненської районної державної адміністрації /РДА/ в частині вимог про:

визнання протиправною відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва і особистого підсобного господарства відповідно до ст.37 Закону України № 796-ХІІ від 28.02.1991р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за періоди з 22.05.2008р. по 31.12.2011р. включно, з 01.01.2014р. по 02.08.2014р. включно та з 17.07.2018р. по 13.11.2019р.;

визнання протиправною відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва і особистого підсобного господарства відповідно до ст.37 Закону України № 796-ХІІ від 28.02.1991р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 10.01.2014р. по 02.08.2014р. включно та з 17.07.2018р. по 13.11.2019р.;

визнання протиправною відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва і особистого підсобного господарства відповідно до ст.37 Закону України № 796-ХІІ від 28.02.1991р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 24.01.2019р. по 13.11.2019р.;

зобов`язання нарахувати і виплатити ОСОБА_1 щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва і особистого підсобного господарства за періоди з 22.05.2008р. по 31.12.2011р. включно, з 01.01.2014р. по 02.08.2014р. включно та з 17.07.2018р. по 13.11.2019р. в розмірі 40 процентів від мінімальної заробітної плати;

зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва і особистого підсобного господарства, з 10.01.2014р. по 02.08.2014р. включно та з 17.07.2018р. по 13.11.2019р. включно в розмірі 40 процентів від мінімальної заробітної плати;

зобов`язання нарахувати і виплатити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва і особистого підсобного господарства в розмірі 40 процентів від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року, з 24.01.2019р. по 13.11.2019р.,

залишено без розгляду (а.с.78-82).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржила позивач ОСОБА_1 , діюча від свого імені та від імені малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , яка у апеляційній скарзі просить судову ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення у справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного залишення частини позовних вимог без розгляду (а.с.96-99).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що у розглядуваному випадку відлік строку на звернення з позовом до суду слід відраховувати, починаючи з дати рішення відповідача про відмову в наданні щомісячної грошової допомоги у зв`язку із обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва і особистого підсобного господарства.

Як вбачається з матеріалів справи, з дати листів відповідача № 01/5-14-3901 від 03.03.2020р. та № 01/5-14-3904 від 03.03.2020р. позивач відраховувала строк звернення до суду, а тому звернулася до суду в межах шестимісячного строку від дня отримання цих листів. Таким чином, строк звернення до суду позивачем не пропущено.

Предметом позову в даній справі є зобов`язання Управління СЗН Сарненської РДА нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , малолітнім ОСОБА_3 , ОСОБА_3 щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва і особистого підсобного господарства відповідно до ст.37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Протиправна невиплата допомоги або протиправне невідновлення виплати допомоги (соціальних виплат), яке сталося з вини держави в особі її компетентних органів, є триваючим правопорушенням, оскільки суб`єкт владних повноважень - Управління СЗН Сарненської РДА - протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) стосовно особи, чим порушує її право на соціальних захист - соціальне забезпечення.

У зв`язку із вказаним вбачає неможливим обмеження шестимісячним строком обов`язку України як держави забезпечити реалізацію громадянином України свого конституційного права на соціальний захист.

Також захист порушеного права позивача у запропонований судом спосіб (регулярне звернення до суду із аналогічними вимогами за різні періоди) є надмірним тягачем для позивача та не може вважатися ефективним у розумінні ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує із змісту оскаржуваної ухвали, підставою для прийняття судом рішення про залишення частини позовних вимог ОСОБА_1 , діючої від свого імені та від імені малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , без розгляду слугувала та обставина, що позивачі звернулися до суду з даним адміністративним позовом 14.05.2020р., тобто частина вимог щодо призначення та виплати щомісячної грошової допомоги перебуває за межами шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.

Строк звернення до суду з розглядуваним позовом обчислюється з дати, коли позивачі дізналися або повинні були дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

При цьому, Закон України № 107-VI від 28.12.2007р. «Про Державний бюджет України на 2008 рік», Закон України № 719-VII від 16.01.2014р. «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008, від 17.07.2018р. № 6-р/2018, із набранням чинності (прийняттям) яких позивачі обґрунтовують відновлення свого права на отримання спірної допомоги в розмірах, передбачених безпосередньо ст.37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», були офіційно оприлюднені в загальнодоступних джерелах, а тому про прийняття таких Законів та Рішень позивачі повинні були дізнатися. Відповідно, з дати набрання ними чинності (їх прийняття) розпочинається шестимісячний строк звернення до суду з вказаними позовними вимогами.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин судом враховано висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 24.04.2019р. у справі № 227/2015/17.

З огляду на встановлене, суд дійшов висновку про пропуск позивачами строку звернення до адміністративного суду із даним позовом в частині позовних вимог, оскільки позивачі не вказали і не підтвердили відповідними доказами про існування об`єктивно непереборних обставин, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Між тим, з наведеними висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, з наступних підстав.

Відповідно до приписів ч.ч.1, 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Як слідує з матеріалів справи, із розглядуваним позовом позивач ОСОБА_1 , діюча від свого імені та від імені малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , звернулася до адміністративного суду 14.05.2020р., що стверджується штемпелем органу зв`язку на поштовому конверті, долученому до матеріалів справи (а.с.1-2, 22).

До моменту звернення до суду позивач зверталася до органу соціального захисту із заявою щодо перерахунку та виплати щомісячної грошової допомоги у зв`язку із обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва і особистого підсобного господарства.

Згідно листів відповідача № 01/5-14-3901 від 03.03.2020р. та № 01/5-14-3904 від 03.03.2020р. у таких вимогах ОСОБА_1 відмовлено (а.с.13-21).

Таким чином, про порушення своїх прав та інтересів позивач ОСОБА_1 , діюча від свого імені та від імені малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , могла дізнатися лише з письмових відповідей Управління СЗН Сарненської РДА № 01/5-14-3901 від 03.03.2020р. та № 01/5-14-3904 від 03.03.2020р.

Звідси, судом першої інстанції невірно з`ясовано питання, з якого часу розпочався перебіг шестимісячного строку звернення до суду; помилково покладено в основу прийняття рішення про залишення позовної заяви без розгляду факт набрання чинності Законами України № 107-VI від 28.12.2007р. «Про Державний бюджет України на 2008 рік», № 719-VII від 16.01.2014р. «Про Державний бюджет України на 2014 рік».

Також факт винесення Конституційним Судом України рішень від 22.05.2008р. № 10-рп/2008, від 17.07.2018р. № 6-р/2018, не може розцінюватися як початок перебігу строку для звернення до суду, оскільки таких вимог чинним законодавством не передбачено.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що про факт порушення своїх прав позивач достовірно дізналася із відповідей органу соціального захисту № 01/5-14-3901 від 03.03.2020р. та № 01/5-14-3904 від 03.03.2020р., до суду із розглядуваним позовом звернулася 14.05.2020р., колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачем не допущено пропуску строку звернення суду із розглядуваним позовом.

Таким чином, судом першої інстанції не з`ясовано належним чином питання, з якого часу розпочався перебіг шестимісячного строку звернення до суду; не враховані звернення позивача із заявами до відповідача та наявність відмови у задоволенні таких.

Наведені обставини свідчать про передчасний та поспішний висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення до суду без поважних причин.

Додатково колегія суддів підкреслює, що в Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.

Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд, у випадку, визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.

Суд також виходить з того, що у триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації прав громадян на соціальних захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).

Важливо, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежно також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім якщо інше прямо не передбачено законом.

При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та залишення без розгляду частини позовних вимог на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.

З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься у Рішенні від 15.10.2013р. № 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст.233 КЗпП України, ст.ст.1, 12 Закону України «Про оплату праці» і у Рішенні від 15.10.2013р. № 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч.2 ст.233 КЗпП України, а також на підставі аналізу положення Закону України № 796-ХІІ від 28.02.1991р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», колегія суддів дійшла до висновку, що у разі порушення законодавства про соціальне забезпечення органом, що призначає і виплачує соціальні виплати, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум соціальних виплат за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком.

Підтвердження такого висновку слугує також те, що право на виплати у сфері соціального забезпечення було включено до змісту ст.1 Першого протоколу до Конвенції у рішенні від 16.12.1974р. у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні від 16.09.1996р. «Гайгузус проти Австрії», якщо особа робила внески у певні фонди, у тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Протиправна невиплата допомоги або протиправне невідновлення виплати допомоги (соціальних виплат), яке сталося з вини держави в особі її компетентних органів, є триваючим правопорушенням, оскільки суб`єкт владних повноважень - Управління СЗН Сарненської РДА - протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) стосовно особи, чим порушує її право на соціальних захист - соціальне забезпечення.

У зв`язку із вказаним вбачається неможливим обмеження шестимісячним строком обов`язку України як держави забезпечити реалізацію громадянином України свого конституційного права на соціальний захист.

Неможливість обмеження шестимісячним строком обов`язку України як держави забезпечити реалізацію громадянином України свого конституційного право на соціальний захист, підтверджується, також встановленим ст.ст.256 та 257 ЦК України трирічним строком позовної давності, який означає строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У протилежному випадку, обов`язок громадянина, зокрема, у формі майнового зобов`язання перед державою підлягав б судовому захисту протягом трьох років, а такий ж обов`язок держави перед громадянином - шістьма місяцями.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016р. у справі № 164/1904/14-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019р. у справі № 522/2738/17, від 09.07.2019р. у справі № 676/1557/16-ц, у постановах Верховного Суду, зокрема, від 24.04.2018р. у справі № 646/6250/17, від 30.10.2018р. у справі № 493/1867/17, від 22.01.2019р. у справі № 201/9987/17(2-а/201/304/2017) та від 22.11.2019р. у справі № 1140/3136/18.

За таких обставин колегія суддів не погоджується із тим, що у разі порушення органом соціального захисту законодавства про соціальне забезпечення, слід застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, встановлений ч.1 ст.122 КАС України, оскільки це матиме наслідком неможливість реалізувати передбачене Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», право особи на соціальні виплати за минулий час без обмеження строку у визначеному законодавством розмірі.

Згідно ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, як винесена за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного залишення частини позовних вимог без розгляду, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат у цій справі немає.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.ст.310, 312, ч.2 ст.313, п.п.1, 4 ч.1 ст.320, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , діючої від свого імені та від імені малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , задовольнити.

Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 01.10.2020р. про залишення позовної заяви (в частині вимог) без розгляду в адміністративній справі № 460/3566/20 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного тексту судового рішення: 22.12.2020р.