Справа № 415/7146/20
Суддя: Луньова Д. Ю.
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 415/7146/20
Провадження № 2-а/415/438/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Луньової Д.Ю.,

за участю: секретаря судового засідання Рибки Я.Ю.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом представника Уповноваженого з дотримання прав жителів Донецької та Луганської областей Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Лисянського Павла Леонідовича (адреса для листування: пр. Перемоги, буд. № 127, м. Лисичанськ, Луганська область, 93120) в інтересах ОСОБА_1 (місце реєстрації АДРЕСА_1 ) до начальника групи ІПК віпс (тип А) відділу прикордонної служби «Мілове» ім. В. Банних старшого лейтенанта прикордонної служби Охрімової Ірини Сергіївни (місцезнаходження: пр. Перемоги, буд. № 58, м. Лисичанськ, Луганська область, 93120), Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (місцезнаходження: пр. Перемоги, буд. № 58, м. Лисичанськ, Луганська область, 93120) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Представник Уповноваженого з дотримання прав жителів Донецької та Луганської областей Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Лисянський П.Л. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення № 134905 від 15 листопада 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилалась на те, що постановою ОСОБА_2 її було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700 грн. Позивач зазначає, що під час розгляду справи були порушені права останньої, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема і право на правову допомогу. ОСОБА_1 пояснила, що мешкає в м. Докучаєвську Донецької області, 15 листопада 2020 року в населеному пункті Успенка в напрямку н.п. Успенка н.п. ОСОБА_3 здійснила виїзд з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації, так як мала на меті особисто прибути для отримання нової пенсійної картки до Волноваського відділення Ощадбанку, а також мала гостру необхідність у придбанні ліків, вживання яких потребує щоденно у зв`язку з рядом хронічних захворювань, та у зв`язку з інвалідністю. Крім того, ОСОБА_1 на тимчасово окупованій території України не мала можливості реалізувати конституційне право на отримання належної медичної допомоги, яку отримала в Центрі первинної медико-санітарної допомоги м. Волноваха Донецької області.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України № 21 від 11 березня 2020 року та наказу Командувача Об`єднаних сил № 207 від 15 березня 2020 року виїзд з тимчасово окупованих територій Донецької та Луганської областей був обмежений у зв`язку з введенням дій направлених на боротьбу проти пандемії COVID-19. Представники окупаційних адміністрацій Російської Федерації в окремих районах Донецької та Луганської областей заборонили виїзд на підконтрольну українському уряду територію з 21 березня 2020 року, тому позивач не мала іншої можливості потрапити до м. Волноваха Донецької області, крім як через територію Російської Федерації, однак перед тим як прийняти таке рішення ОСОБА_1 неодноразово зверталась до представників окупаційної влади з вимогою пропустити її, у зв`язку з необхідністю отримання пенсійної картки для подальшого пенсійного забезпечення, що у свою чергу є її єдиним джерелом існування. Коли у неї закінчились гроші та ліки, вона була вимушена 15 листопада 2020 року здійснити перетин державного кордону через пункт пропуску «Успенка» Донецької області.

Враховуючи викладене, позивачка не погоджується з зазначеним рішенням ОСОБА_2 , вважає себе невинною, постанову № 134905 необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків відповідача фактичним обставинам справи та порушенням положень ст. 268, 283 КУпАП.

Ухвалою судді Лисичанського міського суду Луганської області ОСОБА_4 від 25 листопада 2020 року справу прийнято до провадження та призначено судове засідання, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, роз`яснено позивачу необхідність заміни первісного відповідача. Ухвалою від 07 грудня 2020 року до участі у справі залучений співвідповідач - Луганський прикордонний загін імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

Копії ухвал від 25 листопада 2020 року та 07 грудня 2020 року були направлені сторонам в порядку, передбаченому ст. 268 КАС України.

Позивач та Представник Уповноваженого з дотримання прав жителів Донецької та Луганської областей Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Лисянський П.Л. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Клопотань про розгляд справи з викликом сторін або про відкладення розгляду справи не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оцінивши обставини, повідомлені позивачем у позовній заяві, дослідивши надані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Предметом судового дослідження в даному випадку є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Згідно оскаржуваної постанови № 134905 від 15 листопада 2020 року на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700 грн. за порушення ч. 1 ст. 204-2 КУпАП; в постанові щодо складу правопорушення зазначено наступне.

15 листопада 2020 року о 13 годині 50 хвилин під час прикордонного контролю прикордонним нарядом «Перевірка документів» у міждержавному пункті пропуску через державний кордон України «Мілове» було виявлено дану громадянку яка пояснила, що 15 листопада 2020 року о 07 годині 00 хвилин в н.п. Успенка на напрямку н.п. Успенка (ТОТ) н.п. Матвєєв Курган (РФ) здійснила виїзд з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації, чим порушила вимоги п. 3 «Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій» затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2019 року № 815, тобто скоїла правопорушення відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

Копію вказаної постанови отримано ОСОБА_1 15 листопада 2020 року.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 204-2 КУпАП порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї - тягне за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З п. 3 Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 року № 815, вбачається, що в`їзд/виїзд осіб, у тому числі транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти відповідно до вимог цього Порядку.

Згідно із ст. 222-1 КУпАП органи Державної прикордонної служби України розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, порушенням іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні і транзитного проїзду через її територію, невиконанням рішення про заборону в`їзду в Україну, порушенням порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї, а також з порушенням порядку в`їзду до району проведення антитерористичної операції або виїзду з нього (стаття 202, частина друга статті 203, стаття 203-1 (щодо порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, контрольному пункті в`їзду-виїзду або контрольованому прикордонному районі), статті 204-2, 204-4).

Зі змісту ст. 258 КУпАП вбачається, що протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених, зокрема, ст. 204-2 КУпАП (у випадках виявлення цих правопорушень у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України чи контрольних пунктах в`їзду-виїзду), якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 268 КУпАП визначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

При накладенні адміністративного стягнення посадова особа відповідно до вимог ч. 3 ст. 33, ст. 34, ст. 35 КУпАП повинна врахувати характер і тяжкість порушення, особу порушника, конкретні обставини вчинення порушення, зазначити докази на підтвердження складу правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна відповідати вимогам ст. 283 КУпАП, зокрема, повинна бути обґрунтованою, в ній має бути викладено обставини порушення, а також докази.

Згідно вимог КУпАП до порядку притягнення до адміністративної відповідальності, доказування наявності підстав для притягнення до відповідальності, а також наявність події та складу адміністративного правопорушення покладається на посадову особу.

Згідно приписів КАС України саме суб`єкт владних повноважень (відповідач) зобов`язаний довести наявність події і складу адміністративного правопорушення в діях позивача.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності складу та події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які достовірні і достатні докази наявності в діях ОСОБА_1 того складу адміністративного правопорушення, який вказано в оскаржуваній постанові. Зокрема, відповідачем не надано жодних доказів того, що позивач перетнула державний кордон України саме в той спосіб та в тому місці, які вказані у оскаржуваній постанові. Суд, критично сприймає визнання позивачем своєї вини та щире каяття, про які зазначено в оскаржуваній постанові, оскільки ОСОБА_1 , все ж таки, звернулась до суду з позовом про скасування зазначеної постанови.

Разом з тим, постанова яка складена відносно позивача не містить доказів підтвердження вини позивача у вчинені адміністративного правопорушення, тому ця постанова є не обґрунтованою, а сам факт визнання особою вини у вчиненні адміністративного правопорушення не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень та не звільняє останнього від доведення його правомірності (таку ж позицію висловив Верховний Суд України в Постанові від 15 травня 2019 року, справа № 537/2088/17).

Таким чином, факт вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення є недоведеним, що в силу принципу презумпції невинуватості трактується на користь позивача.

Враховуючи те, що відповідачами не надано до суду доказів скоєння позивачем правопорушення саме за тих обставин, які вказані в оскаржуваній постанові, суд приходить до висновку про не доведення тієї події правопорушення за участю ОСОБА_1 , яка вказана у оскаржуваній постанові. Також суд враховує, що відповідачі не надали суду відзиву на позов та не спростували доводи позивача про порушення її прав передбачених ст. 268 КУпАП.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України, суд може прийняти рішення про скасування постанови та закриття провадження у справі, або (п.2) - скасувати постанову та надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу.

Таким чином, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та скасувати оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-77, 139, 242-246, 257, 268-272, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов представника Уповноваженого з дотримання прав жителів Донецької та Луганської областей Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Лисянського Павла Леонідовича в інтересах ОСОБА_1 до начальника групи ІПК віпс (тип А) відділу прикордонної служби «Мілове» ім. В. Банних старшого лейтенанта прикордонної служби Охрімової Ірини Сергіївни, Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову заступника начальника ВІПС Мілове (тип А) з персоналу відділу прикордонної служби «Мілове» ім. В. Банних старшого лейтенанта Охрімової Ірини Сергіївни про накладення адміністративного стягнення № 134905 від 15 листопада 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. на картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_2 .

На підставі ч. 2 ст. 271 КАС України копії рішення невідкладно надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до ст. 286 КАС України апеляційну скаргу на судове рішення може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення до Першого апеляційного адміністративного суду з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.Ю. Луньова