Справа № 440/6632/20
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2020-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/6632/20
Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Ясиновського І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

16 листопада 2020 року через систему "Електронний суд" до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі також - позивач) до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області (надалі також - відповідач), відповідно до якої просить:

- визнати неправомірною бездіяльність Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на його звернення від 30 вересня 2020 року;

- визнати протиправною бездіяльність Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, яка полягає у тривалому невиконанні постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 травня 2016 року по справі № 524/2935/16-а щодо виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік у розмірі, передбаченому ч.5 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 13104 грн.

Позовні вимоги обґрунтував посиланням на порушення відповідачем прав та законних інтересів позивача у зв`язку з невиконанням постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 травня 2016 року по справі № 524/2935/16-а щодо виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік у розмірі, передбаченому ч.5 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Як наслідок, позивачем направлено скаргу на електронну пошту відповідача стосовно вчиненої бездіяльності, однак відповіді на таке звернення надано не було. Окремо зазначав, що відповідачем завдано моральної шкоди бездіяльністю в частині невиконання постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 травня 2016 року по справі № 524/2935/16-а, у зв`язку з чим при визначенні розміру відповідної моральної шкоди позивач виходив з належної до виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік у розмірі, передбаченому ч.5 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у сумі 13104 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та провадження у справі відкрито. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

21 грудня 2020 року позивач подав через систему "Електронний суд" до суду клопотання, в якому просить кваліфікувати неподання відповідачем відзиву у даній справі як визнання позову та вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Вказане клопотання задоволенню не підлягає з огляду на те, що передбачена Кодексом адміністративного судочинства України процесуальна дія є правом суду.

Згідно з частиною третьою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

За приписами пунктів 1 та 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію, а також оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Відповідно до частини другої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

При цьому, як визначено частиною другою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.05.2016 у справі № 524/2935/16-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - задоволено. Визнано протиправними дії Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік у меншому розмірі ніж передбачено частиною 5 статті 13 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Зобов`язано Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік у розмірі, передбаченому ч.5 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", тобто у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» , та з урахуванням проведених виплат. Зобов`язано Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області надати до суду звіт про виконання судового рішення на протязі одного місяця від дати набрання судовим рішенням законної сили. Вирішено допустити до негайного виконання постанову суду. Стягнуто на користь держави за рахунок бюджетних асигнувань Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

У зв`язку з тривалим невиконанням такого судового рішення позивач звернувся до відповідача зі скаргою від 30 вересня 2020 року, що направлена на електронну пошту Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області /а.с. 13-15/.

Однак станом на дату звернення до суду відповіді на таке звернення ОСОБА_1 не отримав.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку вимогам позивача, суд виходить з наступного.

Оцінюючи вимогу ОСОБА_1 визнати неправомірною бездіяльність Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на його звернення від 30 вересня 2020 року, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР (надалі Закон № 393/96-ВР).

Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 3 цього Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Скарга звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Згідно з частиною другою статті 5 Закону № 393/96-ВР звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне).

Звернення може бути усним чи письмовим (частина четверта статті 5 Закону № 393/96-ВР).

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення) (частина шоста статті 5 Закону № 393/96-ВР).

Частинами сьомою та восьмою статті 5 Закону № 393/96-ВР визначено, що у зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Питання розгляду заяв (клопотань) врегульовано статтею 15 Закону № 393/96-ВР, згідно з частиною першою якої органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Так, ОСОБА_1 звернувся до відповідача зі скаргою від 30 вересня 2020 року, що направлена на електронну пошту Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області /а.с. 13-15/.

Однак станом на дату звернення до суду відповіді на таке звернення ОСОБА_1 не отримав.

Доказів на спростування даної обставини відповідачем до матеріалів справи надано не було.

Відтак, суд, враховуючи положення статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, та керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог з метою їх ефективного захисту та задовольнити їх шляхом визнання протиправною бездіяльності Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на його звернення від 30 вересня 2020 року, зобов`язавши Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області надати ОСОБА_1 відповідь на його звернення від 30 вересня 2020 року.

Стосовно вимог визнати протиправною бездіяльність Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, яка полягає у тривалому невиконанні постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 травня 2016 року по справі № 524/2935/16-а щодо виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік у розмірі, передбаченому ч.5 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", суд зазначає наступне.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» передбачено, що щорічно до 5 травня інвалідам війни II групи виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Таким чином, щорічна разова грошова допомога для інвалідів війни є формою соціального забезпечення громадян, які відповідно до спеціального закону, є інвалідами війни. Тобто, фактично ця допомога є формою реалізації конституційного права громадян, які є учасниками, ветеранами чи інвалідами війни, на соціальний захист.

Згідно Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок Державного бюджету України. За умови відсутності у державному бюджеті коштів на виплату грошової допомоги інвалідам війни - ветеранам війни це створює ситуацію правової невизначеності стосовно джерела коштів, з яких має виплачуватися зазначена пільга.

Спір у даній справі в означеній вище частині вимог стосується виконання відповідачем рішення суду про зобов`язання виплатити ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік у розмірі, передбаченому ч.5 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

У зв`язку з цим, суд зауважує, що право позивача на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік у розмірі, передбаченому ч.5 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" захищене судом в межах розгляду справи №524/2935/16-а, за результатами розгляду якої було прийнято відповідну постанову від 23.05.2016.

Ухвалення судом ще одного рішення про визнання протиправною бездіяльності стосовно невиконання відповідного судового рішення не призведе до відновлення прав позивача. Натомість у такому випадку матиме місце порушення принципу юридичної визначеності, адже одні й ті самі відносини будуть вирішені двома різними по суті судовими рішеннями.

Відповідно до статті 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною другою статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

А відповідно до частини першої статті 373 Кодексу адміністративного судочинства України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень, а у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством.

Зокрема, частиною першою статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

А згідно з частинами першою та восьмою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №520/11829/17.

З огляду на вищевикладене, позивач, вважаючи що діями відповідача порушено його права у сфері публічно-правових відносин, скористався своїм правом на звернення до адміністративного суду з даним позовом і його право на таке звернення жодним чином не може бути обмежено.

Разом з цим, зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими врегульовано спірні відносини, а також враховуючи необхідність застосування принципу юридичної визначеності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

В частині вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 13104 грн, зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Зміст поняття моральної шкоди розкрито у статті 23 Цивільного кодексу України.

Так, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами та доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд наголошує, що відповідно до позову, така вимога визначення як похідна і вирахована виходячи з мотивів протиправної бездіяльності Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, яка полягає у тривалому невиконанні постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 травня 2016 року по справі № 524/2935/16-а щодо виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік у розмірі, передбаченому ч.5 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

У той же час виходячи з вищевикладеного, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги в частині бездіяльності Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, яка полягає у тривалому невиконанні постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 травня 2016 року по справі № 524/2935/16-а, а відтак і похідна від неї задоволенню не підлягає.

Також, враховуючи те, що матеріали адміністративної справи не містять доказів заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, а також підтвердження причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на його звернення від 30.09.2020 і завданням позивачеві від цього моральної шкоди, то вимога позивача щодо стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

У позовній заяві позивач просить стягнути з Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області судові витрати зі сплати судового збору за кожну задоволену вимогу до Державного бюджету України.

Частиною 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 1, 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно частиною 1 статті 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до приписів пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру встановлена ставка судового збору в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України від 14 листопада 2019 року №294-ІХ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, працездатних осіб: з 1 січня 2020 року - 2102 гривня.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Таким чином, ОСОБА_1 , як особа з інвалідністю ІІ групи, звільнений від сплати судового збору.

Натомість, відповідач не звільнений від сплати судових витрат.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до абзацу 2 частини 5 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, у разі задоволення позовних вимог особи, яку звільнено від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави.

Зважаючи на вищевикладене, при частковому задоволенні позову ОСОБА_1 , який звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) на користь держави.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області (вул. Ціолковського, 47, м. Полтава, 36023, ідентифікаційний код 02770127) про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на його звернення від 30 вересня 2020 року.

Зобов`язати Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області надати ОСОБА_1 відповідь на його звернення від 30 вересня 2020 року

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області (вул. Ціолковського, 47, м. Полтава, 36023, ідентифікаційний код 02770127) судовий збір в розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) на користь Державного бюджету України (одержувач коштів - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код ЄДРПОУ одержувача 37993783, банк одержувача - Казначейство України (ЕАП), рахунок одержувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.Г.Ясиновський