Справа № 460/2172/20
Суддя: В.В. Щербаков
Дата ухвалення: 2020-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

17 листопада 2020 року м. Рівне №460/2172/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щербакова В.В. за участю секретаря судового засідання А.М. Трохимчук та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1 , представник Рашко В.Г.,

відповідача1: представники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідача2: ОСОБА_4 , представники Куц І.В., Заболотний М.В., Поліщук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
докомандувача військ ОК " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (вч НОМЕР_1 ) генерал-лейтенанта ОСОБА_5 , командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_4
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся із позовом до командувача оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_3 ) генерал-лейтенанта ОСОБА_5 та командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_4 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, а саме просить суд визнати протиправними дії командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_3 ) генерал-лейтенанта ОСОБА_5 (далі ОСОБА_5 , відповідач-1) та командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_4 (далі ОСОБА_4 , відповідач-2) щодо невиконання наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача ЗСУ №46 від 29.01.2020 року про звільнення Позивача у запас за пунктом «Б» (стан здоров`я), ненаданню повної відпустки згідно частини 3 глави ХХХІ Наказу Міністерства Оборони України від 26.06.2018 №260 із наступним виключенням із списків особового складу військової частини та зобов`язати надати позивачу відпустку із наступним виключенням із списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .

Позовні вимоги обґрунтовує протиправними діями відповідачів, що в свою чергу, призвели до порушення його прав та інтересів. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві.

Ухвалою суду від 23.03.2020 провадження в справі було відкрито. Розгляд справи визначено проводити суддею одноособово за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 11.08.2020 закрите підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 13.08.2020.

Відповідачі скористалися своїм правом на подання відзивів. У поданих відзивах проти задоволення позовних вимог заперечили вважають позовні вимоги безпідставними з вказаних у відзиві підстав.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановлено наступне.

Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон України №2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

В силу вимог частини четвертої статті 2 Закону України №2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону України №2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі врегульовані Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі Положення) .

Відповідно до пункту 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до вимог підпункту 8 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади для вирішення питання щодо подальшого їх службового використання допускається в разі скасування допуску до державної таємниці до вирішення питання подальшого проходження військової служби.

Пунктом 180 Положення передбачено, військовослужбовці мають право на відпустки. Надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них здійснюється відповідно до порядку, встановленого Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються: 1) щорічні відпустки: основна відпустка; додаткова відпустка за виконання обов`язків військової служби, яке пов`язано з нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я; інші додаткові відпустки, передбачені законом; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням; 3) творчі відпустки; 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; відпустка у зв`язку з усиновленням дитини; додаткова відпустка військовослужбовцям, які мають дітей; відпустка для лікування у зв`язку з хворобою; 5) відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин.

Частина 2 пункту 181 Положення встановлює, у разі переміщення військовослужбовця по службі невикористана ним відпустка (частина відпустки) надається за новим місцем військової служби.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон України № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Стаття 10-1 Закону України № 2011-XII передбачає право військовослужбовців на відпустки. Порядок надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них

Частиною 14 статті 10-1 Закону України № 2011-XII встановлено, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до частини 15 статті 10-1 Закону України № 2011-XII у разі звільнення військовослужбовців зі служби (крім звільнення через службову невідповідність, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, а також у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) та невикористання ними щорічної основної відпустки за їх бажанням надається невикористана відпустка з наступним звільненням їх зі служби. Датою звільнення військовослужбовця зі служби у такому разі є останній день відпустки.

Статутом внутрішньої служби Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут) визначено загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах, передбачено порядок віддання й виконання наказів.

Пунктом 35 Статуту передбачено накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Пунктом 36 Статуту встановлено, командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

За віддання і виконання явно злочинного наказу (розпорядження) винні особи притягаються до відповідальності згідно із законом.

Відповідно до пункту 37 Статуту, військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Пунктом 38 Статуту передбачено, у разі коли військовослужбовець, який виконує наказ, отримав від іншого командира (начальника), старшого за службовим становищем чи військовим званням, новий наказ, що стане перешкодою для виконання попереднього, він доповідає про це командирові (начальникові), який віддав наступний наказ, і після отримання його згоди припиняє виконання попереднього наказу.

Командир (начальник), який віддав наступний наказ, повідомляє про це командира (начальника), який віддав попередній наказ.

Пунктом 61 Статуту встановлено, що новопризначені командири військових частин (кораблів) вступають на посаду на підставі розпорядження чи наказу старшого командира (начальника). Про свій вступ на посаду командир частини (корабля) оголошує наказом і доповідає старшому командирові (начальникові).

Командир військової частини (корабля) приймає або здає посаду особисто в присутності представника від старшого командира (начальника).

Відповідно до пункту 62 Статуту, для прийняття і здавання посади командира військової частини (корабля) наказом старшого командира (начальника) призначаються комісії, які після проведення перевірки складають відповідні акти.

В акті про прийняття і здавання посади зазначаються дані про особовий склад військової частини (корабля) за списком і наявний; стан бойової та мобілізаційної готовності; морально-психологічний стан особового складу, стан військової дисципліни, бойової підготовки і навчально-матеріальної бази; стан охорони державної таємниці.

В акті про прийняття і здавання озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки зазначається їх кількість за документами і фактична наявність, якісний і технічний стан, умови тримання та зберігання.

В акті прийняття і здавання військового та фінансового господарства зазначаються відомості про житлово-побутові умови, наявність і стан будівель, споруд, інвентаря та обладнання; законність витрат, облік і стан зберігання пального, продовольства, речового і технічного майна, інших матеріальних засобів як поточного забезпечення, так і непорушного запасу, а також облік і використання коштів.

Зазначені акти підписуються командиром, який приймає, і командиром, який здає посаду, а також членами комісії, відповідними заступниками командира військової частини (начальниками служб) та подаються старшому командирові (начальникові) на затвердження і для прийняття рішення за фактами виявлених недоліків.

Пунктом 63 Статуту визначено, командири підрозділів (начальники) приймають і здають посаду особисто на підставі наказу по військовій частині (кораблю).

Новопризначеного командира підрозділу (начальника) відрекомендовує особовому складові підрозділу старший командир (начальник).

При прийманні та здаванні посади командиром підрозділу (начальником) обов`язково проводиться інвентаризація майна і техніки підрозділу (служби). За результатами проведеної інвентаризації складаються інвентаризаційні відомості та акт.

Про прийняття і здавання посади командир підрозділу (начальник) подає рапорт у порядку підпорядкованості командирові військової частини (корабля).

Особа, яка приймає посаду, до свого рапорту додає акт про прийняття підрозділу. В акті зазначаються дані про склад підрозділу за списком і наявний; стан бойової та мобілізаційної готовності; морально-психологічний стан особового складу, стан військової дисципліни, бойової підготовки; наявність і стан озброєння, боєприпасів, техніки, пального та інших матеріальних засобів; житлові і побутові умови військовослужбовців.

Акт складається і підписується особою, яка приймає, та особою, яка здає посаду, а також начальниками служб військової частини, головою та членами внутрішньої перевірочної комісії. До акта додаються інвентаризаційні відомості про майно та техніку підрозділу (служби).

Відповідно до пункту 64 Статуту установлюються такі терміни для прийняття і здавання посад: командира бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) - не більше ніж 10 днів, заступника командира з тилу - не більше ніж 20 днів, командира батальйону та командира роти (корабля 3 і 4 рангу) - не більше ніж 5 днів, начальника служби, якому підпорядковані склади, - не більше ніж 15 днів.

Іншим посадовим особам термін прийняття і здавання посади встановлює старший командир (начальник). Закінченням прийняття (здавання) посади вважається дата затвердження старшим командиром (начальником) відповідного акта.

Порядок приймання та здавання справ і посад особами, що відають військовим (корабельним) господарством також встановлений розділом 9 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затверджено наказом Міністра оборони України від 16.07.97 № 300 (далі - Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України).

Пунктом 9.1.1. Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, з метою підвищення відповідальності за керівництво військовим (корабельним) господарством і забезпечення збереження державної власності всі посадові особи при призначеннях і переміщеннях зобов`язані здавати та приймати справи і посаду.

Новопризначені командири військових частин (кораблів) невідкладно, після їх прибуття до військової частини та представлення старшим командиром (начальником), приступають до виконання обов`язків за посадою. Про початок виконання обов`язків за посадою новопризначений командир військової частини (корабля) оголошує наказом і доповідає старшому командирові (начальникові), після чого здійснює приймання справ та посади в порядку, встановленому Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України та цим Положенням.

Для приймання та здавання справ і посади, починаючи з начальника служби військової частини та вище і їм відповідних посадових осіб, наказом старшого командира (начальника) призначається комісія.

У роботі щодо приймання та здавання справ і посади всіма матеріально відповідальними особами військової частини (з`єднання) обов`язково бере участь внутрішня перевірочна комісія.

Приймання та здавання справ і посади повинні проходити без порушення роботи служби.

Рішення щодо руху матеріальних засобів у підпорядкованих підрозділах, службах (службі), в тому числі щодо видачі матеріальних засобів зі складів, до закінчення приймання і здавання справ та посади (до затвердження акта) приймає особа, яка здає справи і посаду, з дозволу особи, що приймає справи і посаду. Про прийняте рішення повідомляється голова комісії, призначеної наказом старшого командира (начальника).

Відповідно до пункту 9.1.2. Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, приймання та здавання справ і посади (у господарському відношенні) включає:

-вивчення тим, хто приймає посаду, стану військового господарства (служби), а також стану природоохоронних об`єктів, їх будівництва (реконструкції) і капітального ремонту, виділених і витрачених на це коштів;

-ознайомлення з посадовими особами;

-здавання тим, що здає посаду, а тим, що приймає,- перевірку та приймання матеріальних засобів, коштів і документів;

-документальне оформлення приймання та здавання справ і посади.

Пунктом 9.1.3. Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України передбачено, приймання та здавання справ і посади проводиться за календарним планом, який розробляється разом: тим, хто приймає, та тим, хто здає справи і посаду, а також головою комісії.

Цей план розробляється в довільній формі і повинен передбачати виконання всієї роботи у межах часу, відведеного на приймання здавання справ і посади.

Календарний план може включати такі питання:

черговість та строки заслуховування доповідей посадових осіб, підпорядкованих тому, хто здає справи і посаду;

черговість та строки перевірки служб і різних об`єктів господарства (служби);

строк, у який повинні бути проведені за книгами і картками обліку всі прибуткові та витратні операції згідно з документами, виписаними на підставі вказівок того, хто здає справи і посаду;

окремі строки складання відомостей наявності та якісного стану матеріальних засобів по окремих службах і об`єктах господарства;

кінцевий строк складання відомостей наявності та якісного стану матеріальних засобів та оформлення акта.

Календарний план затверджується вищим командиром (начальником) особи, що приймає справи і посаду.

Відповідно до пункту 9.1.4. Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, для приймання та здавання справ і посади встановлюються такі строки: командира військової частини - не більше 10 днів;

Строк приймання та здавання справ і посади рахується з моменту прибуття у військову частину (з`єднання) призначеної для прийому справ і посади особи.

Іншим посадовим особам строк приймання і здавання справ і посади визначається старшим начальником (але не більше 10 днів).

Пунктом 9.1.5. Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України встановлено, приймання справ і посади проводиться особисто тим, хто приймає, від того, хто здає, у присутності комісії.

Пунктом 9.1.6. Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України передбачено, комісія, призначена для приймання та здавання справ і посади, чи внутрішня перевірочна комісія у присутності того, хто приймає, і того, хто здає справи і посаду, проводить:

-інвентаризацію матеріальних

-засобів, які приймаються заново призначеною посадовою особою військової частини (з`єднання);

-перевірку господарської діяльності військової частини, служб складів та інших об`єктів з моменту останньої перевірки і порівняння облікових відомостей з даними дійсної наявності матеріальних засобів.

Пунктом 9.1.7. Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України визначено, приймання та здавання справ посадовими особами, що відають військовим (корабельним) господарством, оформлюється актом (додаток №8).

До акта додаються відомості наявності і якісного стану матеріальних засобів з вказанням наявності, якісного стану, надлишків і нестач, а також пояснення того, хто здає справи і посаду, про причини виникнення нестачі, надлишків.

У тих випадках, коли той, хто здає, або заново призначений начальник має по окремих статтях акту заперечення, він викладає їх у письмовій формі в акті під час його підписання.

Вищий начальник при затвердженні акта про приймання та здавання справ і посади зобов`язаний розглянути заперечення. При необхідності, для виявлення дійсного стану речей і розбору заперечень того, хто здає (приймає) справи і посаду, розпорядженням командира частини (з`єднання) призначається службове розслідування, яке повинно бути закінчено в двотижневий строк.

Відповідно до пункту 9.1.8. Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, акт і відомості наявності та якісного стану матеріальних засобів підписуються тим, хто приймає, і тим, хто здає справи та посаду, а також членами комісії, які проводили інвентаризацію матеріальних засобів і перевірку господарської діяльності військової частини (служби). Відомості, крім вказаних осіб, підписуються також особами, які прийняли матеріальні засоби на подальше зберігання.

Акти затверджуються: при прийманні та здаванні справ і посади командиром та старшиною підрозділу - вищим командиром (начальником);

Пунктом 9.1.9. Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України встановлено, рішення щодо усунення зазначених у акті приймання та здавання справ і посади недоліків повинно бути прийнято вищим начальником не пізніше 10-денного строку. У тому випадку, коли за результатами нестачі проводиться службове розслідування, рішення про притягнення винуватого до відповідальності повинно бути прийнято не пізніше місячного строку з дня закінчення розслідування. Особа, яка здає справи і посаду, відбуває до нового місця служби після затвердження акта про приймання і здавання справ і посади вищим начальником, а в тому випадку, коли виявлена нестача - після прийняття щодо них відповідного рішення.

Відповідно до пункту 9.1.10. Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, безпосередні начальники несуть відповідальність за організацію і якісне проведення приймання та здавання справ і посади підпорядкованими їм посадовими особами.

Розділом XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260 (далі - Порядку) визначено проведення виплат грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дії командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_3 ) генерал-лейтенанта ОСОБА_5 щодо невиконання наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача ЗСУ №46 від 29.01.2020 року про звільнення позивача у запас за пунктом «Б» (стан здоров`я), ненаданню повної відпустки згідно частини 3 глави ХХХІ Наказу Міністерства Оборони України від 26.06.2018 №260 із наступним виключенням із списків особового складу військової частини.

Оцінюючи правомірність рішення відповідача, суд керувався критеріями, закріпленими у ст.2 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд з`ясовує, чи використане повноваження, надане суб`єкту владних повноважень, з належною метою; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи.

07.03.2019 на адресу управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » надійшло повідомлення з управління Служби безпеки України в Рівненській області від 04.03.2019 з вих. №21/880дск (вх. №529дск) про скасування допуску до державної таємниці позивачу згідно розпорядження УСБУ в Рівненській області від 04.03.2019 №29д.

З метою виконання вимог пункту 84 «Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року №939 (зі змінами) (далі Порядок 939), 12.03.2019 тимчасово виконуючим обов`язки командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » полковником ОСОБА_6 за вищевказаним фактом здійснено повідомлення позивачу, що відображено у повідомленні військової частини НОМЕР_3 від 11.03.2019 з вих. №501/851, відповідно до якого, позивач 12 березня 2019 року ознайомився з зазначеним повідомленням, про що свідчить власноручно поставлений ним підпис.

З метою виконання вимог Порядку 939, оперативним командуванням « ІНФОРМАЦІЯ_1 » повторно 10.09.2019 надіслано пакет документів на адресу УСБУ в Рівненській області, стосовно оформлення ОСОБА_1 допуску до державної таємниці за вих. №501/1528дск. За результатами розгляду отриманих документів, 10.10.2019 за вих. №21/4380дск УСБУ в Рівненській області на адресу управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » направлена відмова у наданні допуску до державної таємниці позивачу, яка надійшла 17.10.2019 та зареєстрована за №2115дск.

Про відмову у наданні допуску до державної таємниці 21.10.2019 тимчасово виконуючим обов`язки помічника командувача військ начальника управління охорони державної таємниці та захисту інформації управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » підполковником ОСОБА_7 повідомлено ОСОБА_1 про що той поставив власноручно підпис у бланку повідомлення.

Дані обставини встановлені у рішенні Рівненського окружного адміністративного суду від 15.07.2020 у справі №460/3753/19 що набрало законної сили.

Відповідно до вимог підпункту 8 пункту 116 Положення зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо подальшого їх службового використання допускається в разі скасування допуску до державної таємниці - до вирішення питання подальшого проходження військової служби.

Згідно вказаним вимогам законодавства, 02.01.2020 за вих. №501/5/13 військовою частиною НОМЕР_3 на ім`я начальника Кадрового центру Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, направлено службовий матеріал на позивача до зарахування у розпорядження командувача Сухопутних військ Збройних Сил України.

Станом на 23.01.2020 в управлінні оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » інформація щодо реалізації даних службових матеріалів була відсутня, у зв`язку з чим, 24.01.2020 тимчасово виконуючим обов`язки начальника штабу першого заступника командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » полковником ОСОБА_8 здійснено доповідь начальнику штабу першому заступнику командувача Сухопутних військ Збройних сил України з вих. №501/5/1/94.

24.01.2020 командувачем Сухопутних військ Збройних Сил України генерал - лейтенантом ОСОБА_9 видано наказ командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 24.01.2020 №26, який надійшов на адресу управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 07.02.2020 та зареєстрований за вх. №824.

Як вбачається із змісту пункту 11 параграфу 4 даного наказу, начальника 233 загальновійськового полігону оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_1 , згідно вимог підпункту 8 пункту 116 Положення №1153/2008, увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командувача Сухопутних військ Збройних Сил України з 24.01.2020 та визначено утримувати останнього у списках особового складу та на всіх видах забезпечення в управлінні оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », у зв`язку із скасуванням допуску до державної таємниці до вирішення питання дальшого проходження служби. Зміст зазначеного наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України, 25.01.2020 засобами електронного зв`язку АСУ «Дніпро» за вих. № 501/5/1/100 доведений до військових частин, що стосується позивача, у тому числі до військової частини НОМЕР_2 , про що свідчить копія даної телеграми з військової частини НОМЕР_2 , яка надійшла адресу 25.01.2020 та зареєстрована за вх. №204.

В ході опрацювання зазначеної телеграми тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_2 майором ОСОБА_10 (ТВО згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 07.02.2020 №34), накладено резолюцію «Начальнику штаба до керівництва».

Разом з тим, оперативним командуванням « ІНФОРМАЦІЯ_1 », засобами поштового зв`язку скеровано до військової частини НОМЕР_2 наказ командувача СВ ЗСУ (по особовому складу) від 24.01.2020 №26, який 18.02.2020 надійшов до адресата та зареєстрований за вх. №356.

Відповідно до витягу із наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 29 січня 2020 року №46, який надійшов на адресу оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 07.02.2020 та зареєстрований за вх. №826, полковника ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командувача Сухопутних військ Збройних Сил України, колишнього начальника 233 загальновійськового полігону оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби у запас за підпунктом «Б» (за станом здоров`я).

Зазначений наказ скеровано на адресу військової частини НОМЕР_2 та 18.02.2020 надійшов до адресата і зареєстрований за вх. №354. Цього ж дня, з кадрового центру Збройних Сил України на адресу військової частини НОМЕР_2 надійшов цей же наказ та зареєстрований за вх. №342. На даному наказі наявна резолюція позивача з відміткою начальнику штабу в наказ.

Так, з метою виконання вищезазначених наказів відповідачем - 1 видано накази «Про прийняття та здавання справ і посади командира військової частини НОМЕР_2 » від 07.02.2020 №86 та «Про внесення змін в наказ командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 »» від 07 лютого 2020 року №86» від 19.02.2020 №117.

Зі змісту зазначених наказів командувача оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » вбачаться, що відповідно до вимог статей 61-65 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, у зв`язку зі здаванням справ і посади командира військової частини НОМЕР_2 позивачем, зарахованим у розпорядження командувача Сухопутних військ Збройних Сил України з 24.01.2020 наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 24.01.2020 (по особовому складу) №26, встановлено порядок прийому здачі посади командира військової частини НОМЕР_2 .

В ході реалізації зазначених вище наказів 19.02.2020 підписані Акти про здачу посади позивачем та прийому посади відповідачем - 2 та рапорти до них.

В подальшому командиром військової частини НОМЕР_2 видано наказ (по стройовій частині) від 19.02.2020 №44 згідно якого, позивача, командира військової частини НОМЕР_2 , зарахованого у розпорядження командувача Сухопутних військ Збройних Сил України та утримання у списках особового складу та на всіх видах забезпечення в управлінні військової частини НОМЕР_3 наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) №26 від 24.01.2020, вважати, що посаду і справи здав і вибув до нового місця служби м. Рівне та з 19.02.2020 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

З метою вибуття ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_3 для подальшого проходження військової служби та на підставі наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 24.01.2020 №26 останньому відповідачем - 2 надано припис військової частини НОМЕР_2 від 19.02.2020 №9 та грошовий, речовий атестати проте, позивач дані документи відмовився отримувати та до військової частини НОМЕР_3 не вибув.

За даним фактом командиром військової частини НОМЕР_2 відповідачем - 2 через засоби електронного зв`язку АСУ «Дніпро» здійснено доповідь на ім`я командира військової частини НОМЕР_3 з вих. №229 від 20.02.2020 та №233 від 21.02.2020.

В ході опрацювання зазначених доповідей, на виконання усної вказівки тимчасово виконуючого обов`язки начальника управління персоналу заступника начальника штабу управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » полковника ОСОБА_11 начальник адміністративного відділу секретар військової ради управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » майор ОСОБА_12 25.02.2020 здійснив усну доповідь щодо не прибуття для подальшого проходження військової служби до управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » позивача про що цього ж дня, полковник ОСОБА_13 доповів по команді начальнику штабу першому заступнику командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Враховуючи наявні підстави у відповідності до вимог Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.11.2018 № 604, здійснено доповідь №251 від 25.02.2020 про факт неприбуття до військової частини для проходження військової служби військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_3 (ППД, м. Рівне) ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » позивача.

Окрім цього, 26.02.2020 відповідачем - 2 у приміщенні службового кабінету та в присутності заступника командира з матеріально технічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_14 , старшого помічника начальника штабу з кадрів і стройової частини військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_15 та начальника фінансово економічної служби головного бухгалтера працівника Збройних Сил України військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_16 в черговий раз запропоновано позивачеві отримати припис військової частини НОМЕР_2 на вибуття для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_3 , речового, грошового та служби ракетно-артилерійського озброєння атестатів, які позивач повторно відмовився отримувати, про що складено Акт про відмову в отриманні припису на вибуття для подальшого проходження служби від 26.02.2020 та подано доповідь на ім`я начальника управління підготовки заступника командувача військ з підготовки оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 26.02.2020 №260.

Станом на 26.02.2020 ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_3 не прибув. За даним фактом відповідачем - 1 відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України від 24 березня 1999 року (зі змінами) та на підставі наказу «Про призначення службового розслідування» від 27 лютого 2020 року №131 призначено проведення службового розслідування, яке завершене 25.03.2020 про що свідчить наказ відповідача - 1 від 25.03.2020 №183 «Про результати службового розслідування». З даним наказом та матеріалами службового розслідування ОСОБА_1 25.03.2020 ознайомлений, що засвідчується особистим підписом останнього.

Позивач жодних заперечень, зауважень, скарг відносно матеріалів службового розслідування не подавав, а сам наказ про його результати не оскаржував.

Враховуючи вищевикладене з урахуванням матеріалів службового розслідування суд дійшов висновку, що позивачу на момент прийняття рішення щодо його звільнення (19.02.2020) було відомо про існування наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 24 січня 2020 року №26 з яким він свідомо не ознайомлювався, оскільки отримавши на адресу військової частини НОМЕР_2 18.02.2020 та розглянувши три документи, а саме: витяг із наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 24.01.2020 № 26 від військової частини НОМЕР_3 (вхідний від 18.02.2020 № 356), витяг із наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 29.01.2020 № 46 від військової частини НОМЕР_3 (вхідний від 18.02.2020 № 354) та витяг із наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 29.01.2020 № 46 від Кадрового центру Збройних Сил України (вхідний від 18.02.2020 № 342) позивач, перебуваючи на посаді командира військової частини НОМЕР_2 наклав резолюцію лише на останній документ, з відміткою «начальнику штабу в наказ».

Разом з тим, як вбачається з тексту наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 29.01.2020 № 46 полковника ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командувача Сухопутних військ Збройних Сил України, колишнього начальника 233 загальновійськового полігону оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби у запас за підпунктом «Б» (за станом здоров`я).

Окрім цього, згідно пункту 3 глави І Порядку підставою для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є штат військової частини (установи, організації), накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою.

Відповідно абзацу 4, пункту 7, глави І Порядку, виплата грошового забезпечення в разі вибуття військовослужбовців до нового місця служби за строк із дня, наступного за днем виключення зі списків особового складу військової частини, і до дня прийняття посади здійснюється за новим місцем служби в розмірі, встановленому за попереднім місцем служби, після зарахування їх на грошове забезпечення до цієї військової частини.

Згідно абзацу 5, пункту 8 глави І Порядку, грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).

На момент отримання наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 29.01.2020 № 46 про звільнення полковника ОСОБА_1 з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я), полковник ОСОБА_1 , на підставі наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 24.01.2020 №26, вважається таким, що перебуває у розпорядженні командувача Сухопутних військ ЗСУ з утриманням у списках особового складу військової частини НОМЕР_3 з 24.01.2020.

Згідно вимог пункту 3 глави XXXI Порядку 260, ОСОБА_1 має право на надання відпустки із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплату грошового забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплату грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, але до військової частини НОМЕР_3 не прибув.

А тому, питання щодо надання позивачу відпустки могло бути вирішено відповідно до вимог статті 10-1 Закону України № 2011-XII та Положення після прибуття позивача для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_3 .

Посилання позивача щодо протиправних дій відповідачем 1, а саме видачі наказу №117 від 19 лютого 2020 року, яким внесені зміни до виконаного наказу №86 від 07.02.2020 року, суд зазначає наступне.

Наявними матеріалами справи, представниками відповідача в повній мірі доведено, що відповідач-1 діяв в межах своїх повноважень та зміни у наказ були внесені у строки дії наказу №86 від 07.02.2020, відповідно до пункту 62, 64 Статуту та розділу 9 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, а саме таке рішення було прийняте відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України та є обґрунтованими і підставними.

Не відповідають дійсності також і доводи позивача, про те, що індивідуальний акт наказ ОСОБА_5 № 86 від 07.02.2020 вичерпав свою дію виконанням та визначенням строку 18 лютого 2020 року, тому Наказ №117 від 19 лютого 2020 року про внесення змін до наказу № 86 від 07.02. 2020 року суперечить вимогам законодавства.

Так, згідно п. 4 Витягу з Наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 07.02.2020 року № 86 «Про прийняття та здавання справ і посади командира військової частини НОМЕР_2 » голові комісії з 10 лютого 2020 року було надано розпорядження подати на затвердження командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » до 19 лютого 2020 року акти про прийняття і здавання.

Відповідно до Постанови Верховного Суду від 08.10.2018 року у справі №927/490/18, прийменник «до» з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь.

Також відповідно до пункту 64 Статуту установлюються такі терміни для прийняття і здавання посад: командира бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) - не більше ніж 10 днів. Закінченням прийняття (здавання) посади вважається дата затвердження старшим командиром (начальником) відповідного акта. Датою затвердження Акту старшим командиром та здачі посади є що стверджує та не заперечує позивач 19.02.2020.

Отже, останнім днем чинності Наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 07.02.2020 року № 86 від 07.02. 2020 року є саме 19 лютого 2020 року. Іншого позивачем не доведено та вказаного твердження не спростовано.

Таким чином, внесення змін до вказаного наказу саме 19 лютого 2020 року не суперечить вимогам законодавства.

Отже з огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про правомірність дії Відповідача - 1 ОСОБА_5 .

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дії командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_4 та зобов`язання вчинити дії, а саме щодо невиконання наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача ЗСУ №46 від 29.01.2020 року про звільнення позивача у запас за пунктом «Б» (стан здоров`я), ненаданню повної відпустки згідно частини 3 глави ХХХІ Наказу Міністерства Оборони України від 26.06.2018 №260 із наступним виключенням із списків особового складу військової частини та зобов`язати надати позивачу відпустку із наступним виключенням із списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.02.2020 позивач написав рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_4 про надання повної відпустки згідно до Наказу Міністерства Оборони від 26.06.2018 № 260 (Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам), де у частині 3 глави ХХХІ (виплата грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби) зазначено, що у разі звільнення за станом здоров`я надається відпустка із наступним виключенням із списків особового складу військової частини, але в усному порядку підполковником ОСОБА_4 у використанні відпустки позивачу було протиправно відмовлено і наказ про його звільнення не виконаний.

Однак, відповідно до вимог підпункту 8 пункту 116 Положення зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади для вирішення питання щодо подальшого їх службового використання допускається в разі скасування допуску до державної таємниці до вирішення питання подальшого проходження військової служби.

У зв`язку із скасуванням допуску до державної таємниці згідно наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 24.01.2020 №26, ОСОБА_1 , командира військової частини НОМЕР_2 оперативного командування захід увільнено від займаної посади та зараховано в розпорядження командувача Сухопутних військ Збройних Сил України з 24.01.2020 та утриманням у списках особового складу та на всіх видах забезпечення в управлінні оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_3 ) до вирішення питання подальшого проходження військової служби.

Даний наказ отриманий військовою частини НОМЕР_2 відповідно до п. 2.9.10 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Генерального штабу Збройних сил України №124 від 07.04.2017 за допомогою електронної пошти автоматизованої системи управління «Дніпро» вих. №501/5/1/100 від 25.01.2020 (вхідний №204 від 25.01.2020), тому не відповідають дійсності доводи позивача, що витяг з наказу №26 від 24.01.2020 надійшов до військової частини НОМЕР_2 лише 18.02.2020.

На виконання вимог вищезазначеного наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України, наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №44 від 19.02.2020 позивача було виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та всіх видів забезпечення з направленням для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_3 (м. Рівне).

Позивачу видано припис №9 від 19.02.2020 про вибуття із військової частини НОМЕР_2 для подальшого проходження служби у військовій частині НОМЕР_3 .

Проте, всупереч наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 24.01.2020 №26, позивач відмовився отримувати даний припис та надав рапорт щодо надання йому відпустки за 2020 рік, який у зв`язку із виданням наказу на вибуття до іншої військової частини залишився без реалізації, про що було здійснено письмове роз`яснення позивачеві, від отримання якого він теж відмовився.

На момент отримання наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 29.01.2020 №46 про звільнення позивача з військової служби у запас за підпунктом «Б» (за станом здоров`я) який надійшов до військової частини НОМЕР_2 18.02.2020 через АСУ «Дніпро» (вхідний №354 від 18.02.2020), позивач вважається таким, що перебуває у розпорядженні командувача Сухопутних військ Збройних Сил України з 24.01.2020 з утриманням у списках особового складу управління оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_3 ).

Про це свідчить сам наказ начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 29.01.2020 №46, на який посилається позивач, згідно якого полковника ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командувача Сухопутних військ Збройних сил України звільнено у запас за підпунктом «Б» ( за станом здоров`я)

Тобто наказ командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 24.01.2020 №26 (про зарахування позивача у розпорядження командувача Сухопутних військ Збройних сил України) передував наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 29.01.2020 №46 (про звільнення у запас), що спростовує доводи позивача про те, що наказ від 29.01.2020 №46 суперечить наказу від 24.01.2020 №26.

Позивач посилається на те, що в параграфі 4 Наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 24.01.2020 № 26 звернення та видача наказу відбувалося до підполковника, яким він не являється, що не дало можливості тимчасово виконуючому обов`язки командира військової частини НОМЕР_2 майору ОСОБА_10 виконати даний наказ.

Однак, до відзиву була надана копія витягу з наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 24.01.2020 №26, де звернення відбувалося до полковника ОСОБА_1 .

У наказі командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 24.01.2020 №26 було допущено технічну помилку, а саме хибно вказано військове звання позивача «підполковник». На момент отримання даного наказу, позивач перебував у військовому званні «полковник». Проте, це не було підставою для його невиконання чи подвійного тлумачення. У Витягу з наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 24.01.2020 №26 чітко зазначено посаду, прізвище та ініціали позивача. Наказ командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 24.01.2020 №26 був адресований саме до військової частини НОМЕР_2 , що в свою чергу дозволило ідентифікувати адресата Наказу №26 ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 37 Статут підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Проте позивачем цього не було зроблено, що свідчить про правильне розуміння та осмислення Наказу №26 останнім.

Крім того, позивач підписав акт прийому передачі посади командира військової частини НОМЕР_2 саме 19.02.2020 та відповідачем - 2 прийнято справи і посаду командира військової частини НОМЕР_2 відповідно до Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України та в межах строків, встановлених Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 07.02.2020 № 86.

Того ж дня, позивачу видано припис №9 від 19.02.2020 про вибуття із військової частини НОМЕР_2 для подальшого проходження служби у військовій частині НОМЕР_3 , від отримання якого він відмовився.

20.02.2020 року за вих. № 229 військовою частиною НОМЕР_2 через засоби АСУ «Дніпро» здійснено доповідь на Командира військової частини НОМЕР_3 щодо відмови відповідачем від отримання припису.

26.02.2020 позивач відмовившись від отримання припису повторно надав рапорт щодо надання йому відпустки за 2020 рік, який у зв`язку із виданням наказу на вибуття до іншої військової частини залишився без реалізації, про що йому було здійснено письмове роз`яснення.

Згідно пункту 3 глави І Порядку, підставою для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є штат військової частини (установи, організації), накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою.

Згідно абзацу 4, пункту 7, глави І Порядку, виплата грошового забезпечення в разі вибуття військовослужбовців до нового місця служби за строк із дня, наступного за днем виключення зі списків особового складу військової частини, і до дня прийняття посади здійснюється за новим місцем служби в розмірі, встановленому за попереднім місцем служби, після зарахування їх на грошове забезпечення до цієї військової частини.

Згідно абзацу 5, пункту 8 глави І Порядку, грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).

Згідно вимог пункту 3 глави ХХХІ Порядку, на який посилається позивач, останньому надається право на надання відпустки із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплати грошового забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплату грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, проте для реалізації даного права позивачу слід було звернутися не до командира військової частини НОМЕР_2 , а до командира військової частини НОМЕР_3 , тому командир військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_4 не вчиняв жодних протиправних дій відносно позивача.

Суд зазначає, що Розділ XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260 не визначає порядок надання відпусток, а лише проведення виплат грошового забезпечення військовослужбовцям.

Право військовослужбовців на відпустки врегульовано статтею 10-1 Закону України № 2011-XII та порядок надання відпусток визначено Положенням.

Частина 2 пункту 181 Положення встановлює, у разі переміщення військовослужбовця по службі невикористана ним відпустка (частина відпустки) надається за новим місцем військової служби.

Згідно Наказу Командувача сухопутних військ Збройних Сил України №204 від 28.03.2020 «Про результати службового розслідування», порушень у діях посадових осіб військової частини НОМЕР_2 щодо відмови 19 лютого 2020 року у наданні полковнику ОСОБА_1 повної відпустки за 2020 рік не виявлено у зв`язку із тим, що зазначене питання не відноситься до компетенції посадових осіб військової частини НОМЕР_2 , так як станом на 19.02.2020 полковник ОСОБА_1 вже був виключений зі списків військової частини НОМЕР_2 та направлений до управління оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_3 ), до якої він на даний час не прибув, що унеможливлює надання йому повної відпустки за 2020 рік та виконання Наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 29.01.2020 № 46 щодо звільнення з військової служби у Збройних Силах України встановленим порядком з урахуванням вимог пункту 3 розділу ХХХІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ, затвердженої наказом міністерства оборони України від 07.06.2018 р. №260.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_4 про визнання дій протиправними та не підлягають до задоволення.

За правилами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За правилами п. 2, п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Зважаючи на викладене, з огляду на відсутність протиправності дій відповідачів, суд вважає належним і достатнім способом захисту порушеного права позивача саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинення певних дій.

Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 24.01.2020 №26, ОСОБА_1 , командира військової частини НОМЕР_2 оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 увільнено від займаної посади та зараховано в розпорядження командувача Сухопутних військ Збройних Сил України з 24.02.2020 та утриманням у списках особового складу та на всіх видах забезпечення в управлінні оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_3 ) до вирішення питання подальшого проходження військової служби. Начальник Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України беручи до уваги свідоцтво про хворобу №150 від 02.12.2019 непридатність позивача до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, рапорту позивача про звільнення з військової служби у запас за підпунктом Б пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, за станом здоров`я та поданих відповідачем 1 передбачуваних Положенням документів своїм наказом від 29.01.2020 № 46 вже прийнято рішення щодо подальшого проходження військової служби позивачем, а саме про звільнення з військової служби у запас за станом здоров`я.

Відповідно до вимог статті 10-1 Закону України № 2011-XII у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

З огляду на встановлені обставин в їх сукупності суд вважає за необхідне зобов`язати командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_4 внести зміни до пункту 2 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 19 лютого 2020 року №44 та виключити позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 з врахуванням вимог наказу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 29 січня 2020 року, як такого що звільнений з військової служби у запас за підпунктом "Б" (за станом здоров`я) пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з 19 лютого 2020 року та нарахувати та виплатити позивачеві грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2020 рік відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260.

Суд зауважує, що визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

На думку суду, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування правомірності своїх дій та оскаржуваних рішення та доручення виконано та доведено своїх правомірність й обґрунтованість з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

А тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову частково.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Відповідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) до командувача військ ОК " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (вч НОМЕР_1 ) генерал-лейтенанта ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ), командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_4 (с. Мала Любаша Костопільського району Рівненської області, 35009, код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити частково.

Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_4 внести зміни до пункту 2 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 19 лютого 2020 року №44 та виключити позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 з врахуванням вимог наказу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 29 січня 2020 року, як такого що звільнений з військової служби у запас за підпунктом "Б" (за станом здоров`я) пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з 19 лютого 2020 року.

Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_4 нарахувати та виплатити позивачеві грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2020 рік відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_4 (с. Мала Любаша Костопільського району Рівненської області, 35009, код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 23 грудня 2020 року.

Суддя В.В. Щербаков