Справа № 640/31146/20
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у вжитті заходів забезпечення позову

21 грудня 2020 року м. Київ № 640/31146/20

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Гарника К.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви

ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України,

Дисциплінарної комісії приватних виконавців при Міністерстві юстиції України

про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 (далі по тексту - заявник), адреса: АДРЕСА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до Міністерства юстиції України (далі по тексту - Мін`юст), адреса: 01001, місто Київ, вулиця Архітектора Городецького, будинок 13, Дисциплінарна комісія приватних виконавців при Міністерстві юстиції України (далі по тексту - Комісія), адреса: 01001, місто Київ, вулиця Архітектора Городецького, будинок 13, в якій заявник просить суд

- зупинити дію оформленого протоколом від 08 грудня 2020 року №47 рішення дисциплінарної комісії приватних виконавців при міністерстві юстиції України в частині притягнення приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області ОСОБА_1 (здійснює діяльність приватного виконавця на підставі посвідчення НОМЕР_2, виданого 01 червня 2017 року Міністерством юстиції України, РНОКПП НОМЕР_1 ) до дисциплінарної відповідальності за результатом розгляду подання про притягнення до дисциплінарної відповідальності за скаргою ОСОБА_2 у зведеному виконавчому провадженні №59995205 та застосування до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області ОСОБА_1 стягнення у вигляді зупинення діяльності на 1 місяць;

- заборонити Міністерству юстиції України (або іншим уповноваженим на це особам) вносити в Єдиний реєстр приватних виконавців України інформацію про рішення дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформлене протоколом від 08 грудня 2020 року 347, в частині притягнення приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області ОСОБА_1 (здійснює діяльність приватного виконавця на підставі посвідчення № НОМЕР_2 , виданого 01 червня 2017 року Міністерством юстиції України, РНОКПП НОМЕР_1 ) до дисциплінарної відповідальності за результатом розгляду подання про притягнення до дисциплінарної відповідальності за скаргою ОСОБА_2 у зведеному виконавчому провадженні №59995205 та застосування до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області ОСОБА_1 стягнення у вигляді зупинення діяльності на 1 місяць.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви, заявник послався на те, що він здійснює діяльність приватного виконавця, за результатами розгляду скарги на його дії при примусового виконанні зведеного виконавчого провадження №59995205, дисциплінарною комісією приватних виконавців при Міністерстві юстиції України було прийнято рішення, оформлене протоколом №47 від 08 грудня 2020 року щодо притягнення заявника до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на 1 місяць.

Про прийняте рішення заявнику було повідомлено в усному порядку на засіданні комісії 08 грудня 2020 року, станом на день звернення до адміністративного суду з вказаною заявою, заявнику примірник протоколу (рішення) №47 не вручено.

Заявник з рішенням щодо застосування до нього дисциплінарного стягнення не погоджується та має намір звернутись до суду з позовом про його оскарження.

Заяву про забезпечення адміністративного позову заявник обгрунтовує тим, що вказане рішення Комісії може завдати шкоди правам та інтересам стягувачів за виконавчими провадженнями, які перебувають в нього на примусовому виконанні, оскільки Міністерством юстиції України та дисциплінарною комісією приватних виконавців при Міністерстві юстиції України не розроблений порядок передачі виконавчих проваджень від одного приватного виконавця іншому, що зупиняє вчинення будь-яких виконавчих дій по виконавчим провадженням.

Також заявник зазначив, що отримання виконавцем основної винагороди від здійснення професійної діяльності є єдиним джерелом його доходу, ним укладено трудовий договір з помічником, а тому зупинення його діяльності, як приватного виконавця, на його переконання, матиме наслідком у тому числі зупинення діяльності помічника приватного виконавця.

Більш того, заявник послався й на те, що рішення про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності буде міститися у Реєстрі приватних виконавців, оскільки видалення зазначеного запису не передбачено законом та неможливо технічно, тому наявність зазначеного запису матиме негативний вплив на ділову репутацію виконавця.

Заперечуючи проти задоволення заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви, представник Міністерства юстиції України у письмових запереченнях послався на зловживання заявником своїми процесуальними правами, оскільки, як стверджує представник Мін`юсту, заявник вже звертався до Миколаївського окружного адміністративного суду з аналогічними заявами про забезпечення позову, у задоволенні яких останньому було відмовлено.

При цьому, у запереченнях наголошено й на тому, що заявником до Окружного адміністративного суду міста Києва також подано дві аналогічні заяви про забезпечення позову, що, на думку представника, свідчить про зловживання процесуальними правами з боку заявника.

Більш того, представник Мін`юсту послався на те, що станом на 11 грудня 2020 року витяг з протоколу засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 08 грудня 2020 року №47 на адресу заявника не направлявся, рішення комісії в дію не вводилось, у зв`язку, як стверджує представник Мін`юсту відсутнє порушене права заявника, оскільки саме по собі рішення комісії не несе для заявника жодних наслідків для його діяльності, як приватного виконавця.

На підставі викладеного, представник Мін`юсту просив відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви в повному обсязі.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Відповідно до статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову (частина 4 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України).

Слід зазначити, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Як встановлено судом за результатами позапланової невиїзної перевірки на підставі скарги ОСОБА_2 від 08 вересня 2020 року Міністерством юстиції України внесено подання про притягнення приватного виконавця ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Листом від 02 грудня 2020 року Дисциплінарна комісія приватних виконавців повідомила заявника, що 08 2020 року о 15:30 год у режимі відеоконференцзв`язку відбудеться засідання щодо розгляду вказаного подання.

Як стверджує заявник, 08 грудня 2020 року на засіданні Дисциплінарної комісії приватних виконавців розглянуто вказане подання про притягнення приватного виконавця ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, проте, до заяви про забезпечення позову не додано жодних належних та допустимих доказів того, яке саме рішення було прийнято Дисциплінарною комісією 08 грудня 2020 року за результатами розгляду подання Міністерства юстиції України.

Проте, суд зазначає, що підставою для забезпечення позову, згідно із заявою заявника, є його доводи про порушення прав та законних інтересів у зв`язку із зупиненням діяльності як приватного виконавця, а також відсутність протиправних його дій при вчиненні виконавчих дій.

Згідно з положеннями статті 39 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" дисциплінарна комісія приватних виконавців утворюється при Міністерстві юстиції України для розгляду питань притягнення приватних виконавців до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків.

Дисциплінарна комісія: розглядає подання Міністерства юстиції України, Ради приватних виконавців України про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності; у разі надходження скарг на діяльність приватних виконавців направляє їх на перевірку Міністерству юстиції України чи Раді приватних виконавців України; приймає рішення на підставі подання Міністерства юстиції України чи Ради приватних виконавців України про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.

Відповідно до статті 40 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" дисциплінарна комісія розглядає подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності та приймає рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення протягом двох місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Згідно з частиною третьою статті 41 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення робиться запис у Єдиному реєстрі при ватних виконавців України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" до дня внесення інформації про зупинення діяльності приватного виконавця до Єдиного реєстру приватних виконавців України приватному виконавцю забороняється здійснювати діяльність приватного виконавця, крім дій, пов`язаних із передаванням виконавчих документів іншому приватному виконавцю або відповідному органу державної виконавчої служби.

Наведене в сукупності свідчить про те, що внаслідок прийняття Дисциплінарною комісією приватних виконавців рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення його діяльності та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру приватних виконавців України, така особа не має права здійснювати відповідну професійну діяльність протягом установленого строку.

Як вже було зазначено судом, доданими до заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви не підтверджується, що до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення його діяльності строком на 1 місяць.

Також, заявник не навів достатніх мотивів того, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутись.

Крім того, суд ще раз наголошує, що станом на день розгляду даної заяви по суті, в матеріалах справи відсутні докази винесення рішення Дисциплінарною комісією від 08 грудня 2020 року, дію якого заявник просить зупинити.

Крім того, суд зауважує, що відомості про зупинення діяльності приватного виконавця до Єдиного реєстру приватних виконавців України вносяться на підставі наказу Міністерства юстиції України, а не рішення Дисциплінарної комісії, такого наказу, як зазначив представник Міністерства юстиції України станом на теперішній час винесено не було.

Відтак, на переконання суду, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди її правам та інтересам до ухвалення рішення у даній справі, а викладені у заяві про забезпечення позову обставини свідчать про відсутність належного обґрунтування того, що захист прав та інтересів позивача стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

У рішенні від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Тобто, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

З урахуванням зазначеного, у суду відсутні правові підстави вважати, що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 150, 151, 153-155, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею (суддями). Відповідно до частини 8 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала про відмову у забезпеченні адміністративного позову може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник