Справа № 810/1385/17
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2020-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/1385/17 Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О.,

Кучми А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року (справу розглянуто у порядку письмового провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.07.2020 зобов`язано Офіс Генерального прокурора надати суду звіт про виконання судового рішення від 26.06.2017 в адміністративній справі №810/1385/17 протягом п`яти днів з дня отримання даної ухвали суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року прийнято звіт Офісу Генерального прокурора від 24.09.2020 №15/2/2-11195-17 про виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 26.06.2017 у справі №810/1385/17.

Відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 03.07.2020, поданої в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, в частині визнання протиправним та скасування пункту 2 наказу Генерального прокурора від 29.05.2020 №1392ц про поновлення позивача на посаді начальника організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією, Генеральної прокуратури України.

Відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 26.08.2020 про накладення на Генерального прокурора штрафу у сумі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 04.09.2020, поданої в порядку статей 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, про визнання протиправною бездіяльності Офісу Генерального прокурора щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та зобов`язання Офісу Генерального прокурора виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 26.06.2017 у справі №810/1385/17, починаючи з 26.06.2017 по день реального виконання цього рішення (по 30.09.2020) у розмірі 7964198,48 грн.; визнання протиправним і скасування наказу Генерального прокурора від 21.07.2020 №1780ц про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією, Генеральної прокуратури України, та органів прокуратури.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяви позивача повністю, а саме:

- визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу Генерального прокурора від 29.05.2020 №1392ц про поновлення позивача на посаді начальника організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією, Генеральної прокуратури України;

- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора від 21.07.2020 №1780ц про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією, Генеральної прокуратури України, та органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку з неподанням у встановлений строк заяви до Генерального прокурора пропереведення до Офісу Генерального прокурора та намр у зв`язку з цим пройти атестацію з 03.08.2020;

- зобов`язати Офіс Генерального прокурора виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 26.06.2017 у справі №810/1385/17, починаючи з 27.06.2017 по день реального виконання цього рішення (по 30.09.2020) у розмірі 7 964 198,48 грн.;

- повернути справу до Київського окружного адміністративного суду для здійснення судового контролю за виконанням постанови суду від 26.06.2017 у цій справі Офісом Генерального прокурора щодо поновлення позивача на посаді начальника відділу.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що пункт 2 наказу Генерального прокурора від 29.05.2020 №1392ц про поновлення позивача на посаді начальника організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією, Генеральної прокуратури України, є протиправним, оскільки, на думку апелянта, його було поновлено на посаді, якої не існує, в органі, якого також не існує. Позивач вважає, що правомірним було б його поновлення в Офісі Генерального прокурора, а не в Генеральній прокуратурі України.

Позивач також вважає протиправним виданий в подальшому наказ Генерального прокурора від 21.07.2020 №1780ц про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією, Генеральної прокуратури України, та органів прокуратури. Так, апелянт зазначає, що останній було видано під час перебування позивача у відпустці, а складений головними спеціалістами відділу роботи з кадрами управління роботи з кадрами Департаменту кадрової роботи та державної служби Офісу Генерального прокурора акт про те, що 29.05.2020 ОСОБА_1 було ознайомлено з наказом Генерального прокурора від 29.05.2020 №1392-ц та одночасно поінформовано щодо внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-ІХ, яким запроваджено реформування системи органів прокуратури, містить неправидиву інформацію.

Окрім того, апелянт з посиланням на правові позиції Верховного Суду наголошує на наявності підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 26.06.2017 у справі №810/1385/17, починаючи з 27.06.2017 по день реального виконання цього рішення (по 30.09.2020) у розмірі 7 964 198,48 грн.

В прохальній частині апеляційної скарги міститься клопотання про розгляд апеляційної скарги за участі позивача.

Щодо заявленого позивачем клопотання колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю сторін у відкритому судовому засіданні.

07 грудня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Офісу Генерального прокурора, в якому відповідач повністю підтримує позицію суду першої інстанції. Відповідач вказує, що після прийняття наказу Генерального прокурора від 21.07.2020 №1780ц про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією, Генеральної прокуратури України, та органів прокуратури, між позивачем та відповідачем виникли нові правовідносини, які виходять за межі судового контролю за виконанням рішення у справі № 810/1385/17.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Генеральної прокуратури України, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 03.05.2017, просив суд:

- поновити його на посаді начальника організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України, скасувавши протиправний наказ Генерального прокурора України від 06.03.2017 №237ц;

- стягнути з Генеральної прокуратури України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з часу незаконного звільнення до дня поновлення на роботі.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 26.06.2017 у справі №810/1385/17 адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України від 06.03.2017 №237ц про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України з 07.03.2017.

Стягнуто з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 120 766,52 грн. (сто двадцять тисяч сімсот шістдесят шість грн. 52 коп.) без урахування обов`язкових податків та зборів.

Допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України з 07.03.2017.

Звернуто до негайного виконання постанову суду в частині стягнення з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 суми середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах одного місяця в розмірі 32 639,50 грн. (тридцять дві тисячі шістсот тридцять дев`ять грн. 50 коп.) без урахування обов`язкових податків та зборів.

29.06.2017 в порядку негайного виконання Київським окружним адміністративним судом було видано виконавчі листи № 810/1385/17:

- про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України з 07.03.2017,

- про стягнення з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 суми середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 120 766,52 грн. (сто двадцять тисяч сімсот шістдесят шість грн. 52 коп.) без урахування обов`язкових податків та зборів.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.08.2017 апеляційну скаргу Генеральної прокуратури України - залишено без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 26 червня 2017 року - без змін.

Постановою Верховного Суду від 05.03.2020 касаційну скаргу Генеральної прокуратури України залишено без задоволення, постанову Київського окружного адміністративного суду від 26.06.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15.08.2017 у справі №810/1385/17 за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без змін.

15.01.2020 до суду першої інстанції від Офісу Генерального прокурора надійшла заява від 13.01.2020 №15/2/2-11195-17, в якій представник Офісу Генерального прокурора Л.Горб-Павлушко просив суд роз`яснити рішення Київського окружного адміністративного суду від 26.06.2017 у справі №810/1385/17 щодо порядку його виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України, з урахуванням порядку проходження прокурорами атестації та відсутності у штатному розписі Офісу Генерального прокурора зазначеної посади.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.04.2020 у задоволенні заяви Офісу Генерального прокурора від 13.01.2020 №15/2/2-11195-17 про роз`яснення судового рішення в адміністративній справі №810/1385/17 - відмовлено.

10.04.2020 Київським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист №810/1385/17 про стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 суми середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 120 766,52 грн. (сто двадцять тисяч сімсот шістдесят шість грн. 52 коп.) без урахування обов`язкових податків та зборів.

03.07.2020 до суду першої інстанції від позивача надійшла заява про встановлення судового контролю щодо виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 26.06.2017 у справі №810/1385/17 у порядку статті 382 КАС України, в якій заявник просив суд встановити судовий контроль за виконанням вказаної постанови та зобов`язати Офіс Генерального прокурора подати у 10-денний строк звіт про виконання судового рішення.

Також в заяві від 03.07.2020 позивач в порядку статті 383 КАС України просив суд визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу Генерального прокурора від 29.05.2020 №1392ц про поновлення позивача на посаді начальника організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією, Генеральної прокуратури України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.07.2020 зобов`язано Офіс Генерального прокурора надати суду звіт про виконання судового рішення від 26.06.2017 в адміністративній справі №810/1385/17 протягом п`яти днів з дня отримання даної ухвали суду.

19.08.2020 до Київського окружного адміністративного суду від Офісу Генерального прокурора надійшли пояснення від 27.07.2020 №15/2/2-11195-17 зі змістом щодо виконання судового рішення від 26.06.2017 у справі №810/1385/17.

27.08.2020 до Київського окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява від 26.08.2020 щодо невиконання відповідачем ухвали суду від 06.07.2020, в якій позивач просить суд постановити ухвалу у порядку статті 382 КАС України, якою зобов`язати Офіс Генерального прокурора надати суду звіт про виконання судового рішення від 26.06.2017 в адміністративній справі № 810/1385/17 протягом п`яти днів з дня отримання ухвали і накласти на Генерального прокурора штраф у сумі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 продовжено Офісу Генерального прокурора процесуальний строк для надання звіту про виконання судового рішення від 26.06.2017 у справі №810/1385/17 протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали суду.

08.09.2020 до Київського окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява від 04.09.2020, в якій позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та зобов`язати Офіс Генерального прокурора виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 26.06.2017 у справі №810/1385/17, починаючи з 26.06.2017 по день реального виконання цього рішення (по 30.09.2020) у розмірі 7 964 198,48 грн.;

- визнати протиправним і скасувати наказ Генерального прокурора від 21.07.2020 №1780ц про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією, Генеральної прокуратури України, та органів прокуратури.

30.09.2020 до Київського окружного адміністративного суду від Офісу Генерального прокурора надійшов звіт від 24.09.2020 №15/2/2-11195-17 про виконання судового рішення від 26.06.2017 у справі №810/1385/17.

Розглянувши вищевказаний звіт Офісу Генерального прокурора від 24.09.2020 №15/2/2-11195-17 про виконання судового рішення, суд першої інстанції ухвалив прийняти останній.

Суд першої інстанції, приймаючи звіт Офісу Генерального прокурора від 24.09.2020 №15/2/2-11195-17 про виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 26.06.2017 у справі №810/1385/17, зазначив, що оскільки за результатами розгляду справи №810/1385/17 судом встановлено, що позивача було протиправно звільнено з посади начальника організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України, то позивач підлягає поновленню на тій самій посаді та у тому органі, з якого позивач був протиправно звільнений, а саме на посаді начальника організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України з 07.03.2017 року, що було реалізовано шляхом видання Офісом Генерального прокурора наказу від 29.05.2020 №1392-ц, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організаційною злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України з 07 березня 2017 року.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом:1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно зі статтею 14 КАС України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Питання судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано статтями 382, 383 КАС України.

Згідно із статтею 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

Питання про накладення штрафу вирішується за клопотанням позивача або за ініціативою судді у судовому засіданні з повідомленням сторін. Неприбуття у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду цього питання.

У відповідності до статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.

Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

З аналізу викладених правових норм слідує, що приписами статтей 382, 383 КАС України визначено два окремі способи судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого не на користь суб`єкта владних повноважень: зобов`язання останнього подати звіт про виконання судового рішення та можливість накладення штрафу за результатами розгляду поданого звіту, а також визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання судового рішення, що здійснюється за ініціативою позивача після розгляду справи.

Зі змісту звіту про виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 №15/2/2-11195-17 вбачається, що на виконання судового рішення від 26.06.2017 у справі №810/1385/17 наказом Генерального прокурора від 29.05.2020 №1392-ц поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника організаційно - методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організаційною злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України з 07.03.2017, а наказ Генерального прокурора України від 06.03.2017 №237-ц про звільнення скасовано. Також вказаним наказом наказано виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу (т. 5, а.с. 13).

При цьому, щодо доводів апелянта стосовно протиправності пункту 2 вищевказаного наказу Генерального прокурора від 29.05.2020 №1392ц про поновлення позивача на посаді начальника організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, з матеріалів справи вбачаєься, що в резолютивній частині постанови Київського окружного адміністративного суду від 26.06.2017 чітко вказано, на якій саме посаді має бути поновлений позивач і з якої дати, а саме: ОСОБА_1 поновлений на посаді начальника організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України з 07.03.2017.

Колегія суддів наголошує, що частиною першою статті 235 Кодексу законів про працю України прямо передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Таким чином, доводи апелянта щодо протиправності його поновлення на посаді начальника організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України, а не Офісу Генерального прокурора, є безпідставними, оскільки наказом Генерального прокурора від 29.05.2020 №1392ц позивача було поновлено саме на тій посаді, з якої було звільнено.

З наказом Генерального прокурора від 29.05.2020 №1392-ц про поновлення на роботі ОСОБА_1 ознайомлено 29 травня 2020 року, про що свідчить наданий суду першої інстанції акт, складений головними спеціалістами відділу роботи з кадрами управління роботи з кадрами Департаменту кадрової роботи та державної служби Офісу Генерального прокурора від 29.05.2020 (т.5, а.с.16).

Одночасно з ознайомленням позивача з наказом Генерального прокурора від 29.05.2020 №1392-ц про поновлення на роботі ОСОБА_1 поінформовано щодо внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-ІХ, яким запроваджено реформування системи органів прокуратури.

Так, у вищевказаному акті від 29.05.2020 зафіксовано, що ОСОБА_1 повідомлено, що згідно з пунктом 10 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положенн» Закону, прокурори Генеральної прокуратури України мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора та про намір пройти атестацію.

Також позивачу роз`яснено, що відповідно до Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 №221 (із змінами та доповненнями) особа, яку за рішенням суду поновлено на посаді прокурора або слідчого прокуратури після 15.10.2019, подає таку заяву Генеральному прокурору упродовж 5 днів після видання керівником органу прокуратури наказу про її поновлення на посаді. При цьому переведення до Офісу Генерального прокурора на посаду прокурора може бути здійснено лише за умови успішного проходження атестації. Прокурори, які не пройшли атестацію, підлягають звільненню з посади прокурора.

В акті від 29.05.2020 також зазначено, що після вищевказаної розмови і ознайомлення із наказом Генерального прокурора від 29.05.2020 №1392-ц ОСОБА_1 повідомив, що закони він знає і розуміє, прийняв рішення піти у щорічну відпустку, а про своє рішення стосовно подання заяви щодо переведення до Офісу Генерального прокурора та про намір пройти атестацію повідомить (т. 5 а.с.16).

Акт від 29.05.2020 складений та підписаний головними спеціалістами відділу роботи з кадрами управління роботи з кадрами Департаменту кадрової роботи та державної служби Офісу Генерального прокурора О. Пономаренко, Я. Гордієнко, Л. Стражко, та засвідчено печаткою.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що у вищевказаному акті від 29.05.2020 викладено непрадиву інформацію, оскільки останні є лише суб`єктивними твердженнями позивача, які не підтверджені жодним належним доказом.

В той же час, наданий відповідачем акт від 29.05.2020 є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом відповідних обставин в розумінні статтей 72-76 Кодексу адміністративного судочинства України, обставин для неможливості його врахування судом при розгляді даної справи не встановлено, а апелянтом не надано.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що в тексті апеляційної скарги апелянт сам підтверджує обставини, викладені в акті, зокрема, що О. Пономаренко запропонувала позивачу подати заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора і про намр пройти атестацію, на що відповідач відповів, що така вимога, на його думку, не грунтується на положеннях закону.

Також, з матеріалів справи вбачається, а позивачем не заперечується, що того ж дня, 29.05.2020, позивачем подано заяву про надання невикористаної щорічної відпустки тривалістю 59 днів з 01 червня 2020 року з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення, що підтведжується власноручно написаною ОСОБА_1 (т.5, а.с.14).

Наказом Генерального прокурора від 29.05.2020 №1123-вц начальнику організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організаційною злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 надано щорічну відпустку тривалістю 30 календарних днів за період роботи з 07.03.2017 р. до 06.03.2018 р. з 1 червня 2020 року та щорічну відпустку тривалістю 29 календарних днів за період роботи з 07.03.2018 р. до 06.03.2019 з 3 до 31 липня 2020 року з виплатою допомоги для оздоровлення у розмірі середньомісячної заробітної плати (т.5, а.с.15).

Також з матеріалів справи та поданого відповідачем звіту вбачається, що в подальшому наказом Генерального прокурора від 21.07.2020 №1780ц ОСОБА_1 звільнено з посади начальника організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організаційною злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку з неподанням у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора та про намір у зв`язку з цим пройти атестацію з 03 серпня 2020 року (т. 5, а.с.17).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що, враховуючи поновлення позивача на посаді на виконання судового рішення та подальше його перебування у відпустці, звільнення позивача з посади та з органів прокуратури з 03 серпня 2020 року у зв`язку з неподанням у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора та про намір у зв`язку з цим пройти атестацію згідно з наказом від 21.07.2020 №1780ц виключає подальший судовий контроль за виконанням судового рішення у справі №810/1385/17, оскільки між позивачем та відповідачем виникли нові правовідносини на підставі наказу Генерального прокурора від 21.07.2020 №1780ц, які не були предметом розгляду у межах справи №810/1385/17, а відтак не можуть бути включені до предмету судового контролю.

Так, вимога, викладена в заяві позивача від 04.09.2020, яка подана в порядку судового контролю, про визнання протиправним і скасування наказу Генерального прокурора від 21.07.2020 №1780ц про звільнення з посади начальника організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією, Генеральної прокуратури України, та органів прокуратури, може бути підставою для звернення позивача з окремим позовом про оскарження відповідного наказу про звільнення позивача від 21.07.2020 №1780ц, однак не може бути досліджена в порядку судового контролю у справі № 810/1385/17, оскільки наказ Генерального прокурора від 21.07.2020 №1780ц жодним чином не є рішенням, вчиненим суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 26.06.2017.

Суд першої інстанції вірно вказав, що виходячи з суті заяви, позивач не погоджується з наказом Генерального прокурора від 21.07.2020 №1780ц про його звільнення з посади, що є самостійним предметом позову, а не заяви про встановленню судового контролю за виконанням постанови Київського окружного адміністративного суду від 26.06.2017 по справі № 810/1385/17, оскільки в даному випадку потребує дослідження та встановлення нових фактів та обставин, на які посилається позивач у заяві від 04.09.2020, що не були предметом розгляду справи № 810/1385/17.

Відтак, колегія суддів також вважає, що вимога позивача, викладена у заяві від 04.09.2020 про визнання протиправною бездіяльності Офісу Генерального прокурора щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та зобов`язання Офісу Генерального прокурора виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 26.06.2017 у справі №810/1385/17, починаючи з 26.06.2017 по день реального виконання цього рішення (по 30.09.2020) у розмірі 7 964 198,48 грн., не належить до повноважень, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, які суд може реалізувати в порядку судового контролю за виконанням судового рішення, до яких належать, зокрема, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення тощо, про що було правильно вказано судом першої інстанції.

При цьому, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на постанови Верховного Суду від 30 квітня 2020 року у справі № 524/9275/17 та від 16 квітня 2020 року у справі №540/654/19, оскільки у вказаних справах дослідженню підлягали саме позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, що не є аналогічним в контексті спірних правовідносин.

Судом першої інстанції було вірно визначено, що чинними нормами Кодексу адміністративного судочинства не передбачено вказаного заявником виду судового контролю як зобов`язання виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу по день реального виконання цього рішення і встановлення протиправності видання наказу про звільнення з посади та з органів прокуратури після поновлення на посаді за судовим рішенням.

Таким чином, як вже було вказано вище, вимоги позивача про зобов`язання Офісу Генерального прокурора виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 26.06.2017 у справі №810/1385/17, починаючи з 26.06.2017 по день реального виконання цього рішення (по 30.09.2020) у розмірі 7964198,48 грн.; визнання протиправним і скасування наказу Генерального прокурора від 21.07.2020 №1780ц про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією, Генеральної прокуратури України, та органів прокуратури, можуть слугувати самостійними підставами для звернення до суду із відповідним позовом.

Враховуючи викладене, з огляду на видання Офісом Генерального прокурора наказу від 29.05.2020 №1392-ц, яким поновлено позивача на посаді начальника організаційно-методичного відділу Головного управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організаційною злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України з 07 березня 2017 року, а також те, що подальше звільнення позивача може бути лише окремою підставою для звернення до адміністративного суду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість прийняття звіту Офісу Генерального прокурора від 24.09.2020 №15/2/2-11195-17 про виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 26.06.2017 по справі № 810/1385/17.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування ухвали Київського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для прийняття звіту Офісу Генерального прокурора від 24.09.2020 №15/2/2-11195-17 про виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 26.06.2017 у справі №810/1385/17 та відмови у задоволенні заяв позивача.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2020 року.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

А.Ю. Кучма