Справа № 186/207/20
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 грудня 2020 року м. Дніпросправа № 186/207/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку

письмового провадження

в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2020 року (головуючий суддя Янжула С.А.) про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради

третя особа, яка не заявляє

самостійних вимог щодо

предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє

самостійних вимог щодо

предмета спору, на стороні відповідача головний державний виконавець Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кайдаш Юлія Юріївна

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області із позовом до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради (далі Відповідач), за участю третіх осіб: ОСОБА_2 (далі Третя особа-1), головного державного виконавця Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Дніпро) Кайдаш Юлії Юріївни (далі Третя особа-2), у якому просив:

- визнати протиправними дії представника Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради;

- скасувати постанову серії ІД №0018225 від 21 жовтня 2019 року про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) у вигляді штрафу в розмірі 300 грн;

- закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю у діях події та складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року по справі №186/207/20 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року по справі №186/207/20 рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року змінено, виключивши абзац другий із резолютивної та мотивувальної частини таке речення: «Оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позову у повному обсязі, з нього підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 гривень на користь держави»; у решті рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року залишено без змін.

15 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами Позивач вказав про те, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2020 у справі №160/12303/19 визнано протиправними та нечинними рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради №512 від 11 квітня 2011 року «Про затвердження тарифів вартості послуг паркування на майданчиках для платного паркування транспортних засобів у м. Дніпрі» та рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради, якими вносилися зміни та доповнення в рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради №512 від 11 квітня 2011 року «Про затвердження тарифів вартості послуг паркування на майданчиках для платного паркування транспортних засобів у м. Дніпрі», у той час як рішення судом першої інстанції у даній справі приймалось з урахуванням положень рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради №512 від 11 квітня 2011 року «Про затвердження тарифів вартості послуг паркування на майданчиках для платного паркування транспортних засобів у м. Дніпрі».

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року у справі №186/207/20 за нововиявленими обставинами - відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради №512 від 11 квітня 2011 року «Про затвердження тарифів вартості послуг паркування на майданчиках для платного паркування транспортних засобів у м. Дніпрі» та рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради, якими вносилися зміни та доповнення в рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради №512 від 11 квітня 2011 року «Про затвердження тарифів вартості послуг паркування на майданчиках для платного паркування транспортних засобів у м. Дніпрі» втратили чинність 26 серпня 2020 року з моменту набрання законної сили постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2020 у справі №160/12303/19, а не з моменту їх прийняття, тому на момент вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП 21 жовтня 2019 року, вказані рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради було чинними та підлягали виконанню.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги, викладені у заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема тим, що у разі визнання протиправним нормативно-правовий акт не може застосовуватися як за період до, так і за період після встановлення судом його протиправності, тому рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради №512 від 11 квітня 2011 року «Про затвердження тарифів вартості послуг паркування на майданчиках для платного паркування транспортних засобів у м. Дніпрі» та рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради, якими вносилися зміни та доповнення в рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради №512 від 11 квітня 2011 року «Про затвердження тарифів вартості послуг паркування на майданчиках для платного паркування транспортних засобів у м. Дніпрі» слід вважати протиправними та нечинними з моменту їх прийняття.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд в задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити.

Мотивуючи відзив Відповідач вказав про те, що перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок у тлумаченні правових норм, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, яка існувала на час вирішення справи, але про існування якої заявнику стало відомо після ухвалення судового рішення, тобто, в даному випадку, скасування 26 серпня 2020 року постановою суду апеляційної інстанції рішень виконавчого комітету Дніпровської міської ради не може вважатись нововиявленою обставиною, так як, на момент прийняття рішення судом першої інстанції у даній справі, такої постанови Третього апеляційного адміністративного суду у справі №160/12303/19 не існувало.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Суд апеляційної інстанції зазначає про те, що стаття 361 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює перелік вичерпних підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами з тим, щоб відповідно до принципу юридичної визначеності забезпечити стабільність судових рішень, але водночас надати можливість виправити судові рішення, неправосудність яких зазвичай обумовлена обставинами, незалежними від суду.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Тобто, судове рішення, яке набрало законної сили, зокрема може бути переглянуто на підставі істотних для справи обставин, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що нововиявлена обставина - це юридичний факт, який передбачений нормами права і тягне виникнення, зміну або припинення правовідносин; юридичний факт, що має істотне значення для вирішення конкретної справи; юридичний акт, який існував на момент звернення заявника до суду з позовом і під час розгляду справи судом; юридичний факт, який не міг бути відомий ані особі, яка заявила про це в подальшому, ані суду, що розглядав справу, оскільки, якби нововиявлена обставина була відома суду під час постановлення судового рішення, вона б обов`язково вплинула на остаточні висновки суду.

Згідно ч. 4 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Тобто, обставини, що виникли чи змінилися після прийняття судом рішення, зокрема обставини, на які посилається заявник в своїй заяві, не можуть визнаватися нововиявленими.

Частиною 3 ст. 361 КАС України передбачено, що перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами в разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час розгляду справи, не допускається, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність фізичної особи.

В постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 22 травня 2015 року за № 7 «Про узагальнення судової практики розгляду адміністративними судами заяв про перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» зазначено, що в адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження.

На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення, суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто, перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення

Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

З аналізу вищевикладеного випливає те, що істотними обставинами справи можуть бути такі, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це передусім, ті, що взагалі не були предметом розгляду по даній адміністративній справі в адміністративному суді у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі суду, особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи. Істотними для справи обставинами вважаються такі факти і події, які мають юридичне значення для взаємовідносин сторін, що звернулись до суду з метою розгляду спірної ситуації, тобто ці факти існували вже під час розгляду спірної ситуації в суді, але не були і не могли бути відомі ні особам, які беруть участь у справі, ні суду, який розглядав її та вирішував спір по суті.

З матеріалів справи встановлено, що Позивач вважає нововиявленою обставиною визнання постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2020 у справі №160/12303/19 протиправними та нечинними рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради №512 від 11 квітня 2011 року «Про затвердження тарифів вартості послуг паркування на майданчиках для платного паркування транспортних засобів у м. Дніпрі» та рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради, якими вносилися зміни та доповнення в рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради №512 від 11 квітня 2011 року «Про затвердження тарифів вартості послуг паркування на майданчиках для платного паркування транспортних засобів у м. Дніпрі».

Колегія суддів звертає увагу на те, що прийняття Третім апеляційним адміністративним судом постанови від 26 серпня 2020 у справі №160/12303/19 не є нововиявленою обставиною в розумінні вищевикладених правових норм, оскільки така постанова суду апеляційної інстанції не існувала ані на момент звернення ОСОБА_1 до суду з позовом, ані на момент прийняття рішення Першотравенським міським судом Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року у даній справі.

При цьому, суд першої інстанції правильно вказав про те, що відповідно до ч. 2 ст. 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Із зазначеного слідує, що рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради №512 від 11 квітня 2011 року «Про затвердження тарифів вартості послуг паркування на майданчиках для платного паркування транспортних засобів у м. Дніпрі» та рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради, якими вносилися зміни та доповнення в рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради №512 від 11 квітня 2011 року «Про затвердження тарифів вартості послуг паркування на майданчиках для платного паркування транспортних засобів у м. Дніпрі» втратили свою чинність саме 26 серпня 2020 року.

Приймаючи рішення по суті заявлених апеляційних вимог, колегія суддів бере до уваги те, що на дату виникнення спірних відносин у цій справі, а також на час розгляду даної справи в суді першої інстанції, у тому числі на час прийняття Першотравенським міським судом Дніпропетровської області рішення від 23 березня 2020 року, правове регулювання визначення вартості 1 години паркування на майданчику для платного паркування за адресою: вул. Глінки-вул. Харківська здійснювалось на підставі положень рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради №512 від 11 квітня 2011 року «Про затвердження тарифів вартості послуг паркування на майданчиках для платного паркування транспортних засобів у м. Дніпрі», яке було чинним та підлягало застосуванню.

Поряд із зазначеним, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в межах спірних правовідносин позовні вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на незгоді останнього із встановленими рішеннями виконавчого комітету Дніпровської міської ради тарифами вартості послуг паркування на майданчиках для платного паркування транспортних засобів у м. Дніпрі, тобто, підставою позову, у даному випадку, не були рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради «Про затвердження тарифів вартості послуг паркування на майданчиках для платного паркування транспортних засобів у м. Дніпрі» та рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради, якими вносилися зміни та доповнення в рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради №512 від 11 квітня 2011 року «Про затвердження тарифів вартості послуг паркування на майданчиках для платного паркування транспортних засобів у м. Дніпрі».

Натомість, Позивач обґрунтовував неправомірність прийняття Відповідачем спірної постанови у даній справі тим, що: транспортним засобом керував не Позивач, а його брат ОСОБА_2 ; в місці для паркування була відсутня розмітка синього кольору, що на думку останнього, свідчить про його безоплатність.

При цьому, згідно ч. 6 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

З аналізу наведеного слідує те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для перегляду рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року по справі №186/207/20 за нововиявленими обставинами.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для перегляду рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року по справі №186/207/20 за нововиявленими обставинами, що свідчить про відсутність підстав для скасування такої ухвали.

Доводи апеляційної скарги Позивача висновків суду першої інстанції не спростовують, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2020 року у справі №186/207/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов