Справа № 418/3799/20
Суддя: Чехов С. І.
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справі № 418/3799/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2020 р. Міловський районний суд Луганської області

у складі:головуючого-судді Чехова С.І.

за участю секретаря Кірічевої К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Мілове адміністративний позов ОСОБА_1 до відділу прикордонної служби «Мілове» ім. В.Банних про скасування постанови № 001590 від 17 жовтня 2020 року про накладання на неї адміністративного стягнення передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся позивач ОСОБА_1 з адміністративним позовом у якому просить скасувати постанову в.о. начальника ВІПС (типА) ВПС «Мілове» ім. В.Банних капітана Франчук Тетяни Анатоліївни.

Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 17 жовтня 2020 року вона виїхав з тимчасово окупованої території, оскільки залишаючись на території непідконтрольній уряду України вона не могла повернутися до місця фактичного проживання. Вона зазначає, що відсутня можливість вільного перетину лінії розмежуваня через контрольні пункти в`їзду-виїзду зі сторони тимчасово окупованих територій. Постановою про накладання адміністративного стягнення № 001590 від 17 жовтня 2020 року її буо притягнуто до адмінстраптивної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень за ч.1 ст.204-2 КУпАП за те, що вона 17 жовтня 2020 року о 11 годині 30 хвилин під час прикордонного контролю прикордонним нарядом «Перевірка документів» у міждународному пункті пропуску через державний кордон України «Мілове» було виявлено, що вона 17 жовтня 2020 року о 07 годині в населенному пункті Ізваріне тимчасово окупованої території-населений пункт Донецьк Російської Федерації здійснила виїзд з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації, чим порушила п.3 «Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окупованій територі у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, пререміщення товарів з таких територій» затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2019 року № 815, тобто скоїла правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.204-2 КУпАП. Всі її пояснення щодо відсутності в його діях складу правопорушення були ігноровані працівниками відділу прикордонної служби «Мілове» і в жодній мірі не прийнято до уваги при складанні протоколу та винесення постанови від 17 жовтня 2020 року, що підтверджує її незаконність та необгрунтованість. Вона вважає, що діяла в стані країньої необхідності і не підлягає адміністративної відповідальності. Виновною себе не вважає постанова винесена необгрунтовано та такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з неповнотою з`ясуваня обстави, що мають значення для справи, невідповідність висновків фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

17 листопада 2020 року ухвалою суду були залучені у якості співвідповідачів Луганський прикордонний загін імені Героя України полковника Євгена Пікуса та в.о. начальника ВІПС (типА) ВПС «Мілове» ім.В.Банних капітан Франчук Т.А..

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилася, однак була належно повідомленний про час місце розгляду справи за її електронною адресою.

Представник відповідача від відділу прикордонної служби «Мілове» ім. В.Банних до судового засідання не з`явився, однак був належно повідомлений про час, місце розгляду справи. Відзиву з запереченнями надано не було.

Відповідач в.о. начальника ВІПС (тип А) відділу прикордонної служби «Мілове» ім. В. Банних капітан Франчук Т.А. до судового засідання не з`явився, однак була належно повідомлена про час, місце розгляду справи про причину неявки не повідомила.

Проти адміністративного позову надала відзив з запереченнями у якому просить у задоволенні адміністративного позову позивачу ОСОБА_1 про скасування постанови від 17.10.2020 року № 001590 про адміністративне правопорушення яке передбачене ч. 1 ст. 204-2 КУпАП відмовити за необґрунтованістю.

Заперечення обґрунтовує тим, що позовні вимоги вона не визнає і вважає, що вони не ґрунтуються на законі, є безпідставними і тому не підлягають задоволенню з наступних підстав, далі послалася на ст. 68 Конституції України відповідно якої кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Також нею було вказано на те, що позивачем порушено вимоги п.3 ст.288 КУпАП «Порядок оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, а саме «Скарга подається в орган (посадовій особі) який виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення,якщо інше не встановлено законодавством України. Скарга, що надійшла, протягом трьох діб надсилається разом із справою органу (посадовій особі) правомочному відповідно до цієї статті її розглядати». Статтею 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» слід, що в`їзд осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзд осіб, переміщення товарів з таких територій здійснюються через контрольні пункти в`їзду-виїзду. Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповану території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб,переміщення товарів із таких територій визначені Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2019 року №815 в якому визначено, що в`їзд/виїзд осіб у тому числі транспортних засобів,за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповану території та з таких територій здійснюється виключно через визначенні контрольні пункти відповідно до вимог цього Порядку. 17 жовтня 2020 року на ділянці проведення операції об`єднаних сил в межах Донецької та Луганської областей функціонували усі визначені КПВВ про що наявна інформація в інтернет виданнях та на сайтах Операції об`єднаних сил, Державної прикордонної служби, Східного регіонального управління та відповідних прикордонних загонів. 17 жовтня 2020 року окупаційною владою тимчасово окупованої території України здійснювався пропуск громадян через КПВВ «Станиця Луганська»,КПВВ «Новотроїцьке» з 07.00 до 18.30. Позивач під час перетину державного кордону України з території Російської Федерації в ППр «Мілове» пояснив, що 17.10.2020 року перетнув державного кордон України з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації через тимчасово недіючий ППр «Ізваріне», чим порушив порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 року №815 . При дачі пояснень позивач не висказував та не надавав будь яких заперечень або зауважень до змісту відібраних пояснень не надавав будь яких документів, які звільняли позивача від адміністративної відповідальності або пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. В матеріалах справи про адміністративні правопорушення наявна заява позивача про доведення його права на отримання безоплатної правової допомоги. Даною заявою позивач відмовився від правової допомоги та бажав захищати себе особисто. В матеріалах справи про адміністративне правопорушення також мається наявна пам`ятка якою до позивача доведені положення ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Під час розгляду справи про адміністративні правопорушення були враховані обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, щире розкаяння винного та накладено мінімальне стягнення передбачене ч. 1 ст. 204 -2 КУпАП. Окрім того з позовної заяви та матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що позивач порядок виїзду з тимчасово окупованих територій України знає та навмисно порушив його, чим відповідно до ст. 18 КУпАП загрожує державному та громадському порядку. Стороною відповідача було вказано, що відповідно до ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити правові невиконання стягнення. Бланк постанови про накладання стягнення затверджений наказом МВС від 18.09.2013 року № 898 «Про затвердження інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справи про адміністративні правопорушення»,в графі 3 якої зазначені правові наслідки невиконання стягнення, які не впливають на кваліфікацію дій позивача при порушення порядку виїзду з тимчасово окупованих територій України на територію Російської Федерації.

Представник від Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгена Пікуса до судового засідання не з`явився однак був належно повідомлений про час, місце розгляду справи, причину неявки до суду не повідомив. Однак проти адміністративного позову був представлений відзив з запереченнями від в.о.начальника Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгена Пікуса Андрія Байдича який просить у задоволенні адміністративного позову позивачу ОСОБА_1 відмовити. Свій відзив обґрунтовує тим, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 не визнає. Як слід з ст. 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що в`їзд осіб переміщення товарів на тимчасово окуповану території у Донецькій та Луганській областях і виїзд осіб, переміщення товарів з таких територій здійснюється через контрольні пункти в`їзду-виїзду. Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території Донецької та Луганської областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій визначений Постановою Кабінету Міністрів України № 815 від 17.07.2019 року через здійснюється виключно через визначені контрольні пункти відповідно до вимог цього порядку. 17 жовтня 2020 року на ділянці проведення операції об`єднаних сил в межах Донецької та Луганської областей функціонували усі визначені КПВВ про що наявна інформація в інтернет виданнях та на сайтах операції об`єднаних сил, Державної прикордонної служби, Східного регіонального управління та відповідних прикордонних загонів у зв`язку з чим позивач мав фізичну можливість в законний спосіб здійснити виїзд з тимчасово окупованих територій України. Позивач під час перетину державного кордону України з території Російської Федерації в пункті пропуску «Мілове» пояснив, що 17.10.2020 року перетнув державний кордон України з тимчасово окупованої територією України до Російської Федерації через тимчасово недіючий пункт пропуску «Ізваріно», чим порушив порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях. Під час надання пояснень позивач не вказував на будь які запереченя або зауважень до змісту відібраних пояснень та не надав будь яких документів, які звільняли позивача від адміністративної відповідальності або пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. В матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявна заява позивача про доведення його права на отримання безоплатної правової допомоги. Даною заявою позивач відмовляється від правової допомоги та бажав захищати себе особисто. В матеріалах справи про адміністративне правопорушення також наявна пам`ятка якою до позивача доведені положення ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення були враховані обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, щире розкаяння винного та винесено мінімальне стягнення передбачене ч. 1 ст. 204-2 КУпАП. З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що позивач знає порядок виїзду з тимчасово окупованої території України однак навмисно порушив визначений порядок.

Дослідивши матеріли справи, а саме копію постанови про накладання адміністративного стягнення № 001590 від 17.10.2020 року відносно позивача ОСОБА_1 , копію паспорта ОСОБА_2 , картку фізичної особи-платника податків, самий адміністративний позов позивача ОСОБА_1 , довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, скріншоти «Центру транспортних стратегій»,інтерфакс про роботу КПВВ, офіційну інформацію з сайту МВС а також надані відповідачами, копію письмових пояснень ОСОБА_1 , заяву про відмову у наданні правової допомоги, пам`ятку про роз`яснення ст.63 Конституції України, та ст.268 КУпАПкопію постанови про накладання адміністративного стягнення,рапорт ІПК 1-ї категорії групи ІПС ВІПС (типА0 ВПС «Мілове прапорщик ОСОБА_3 слід прийти до думки про можливу відмову у задоволення позовних вимог, оскільки:

Згідно до ч. 4 ст. 159 КАС України слід, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Однак стороною позивача були надані докази того, що сторона відповідача склала процесуальний документ такий як постанова і суд не може кваліфікувати такі дії як визнання позову з боку відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України «В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача».

Слід вважати, що сторона відповідача впевнена у правомірності свої дії при складанні процесуального документа, такого як постанова про притягнення до адміністративної відповідальності позивача.

Стаття 55 Конституції України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 2, ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені його права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Пунктом 1 ч. 1ст. 20 КАС України встановлено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП слід що, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і т.д.

Згідно ч. 1 ст. 258 КУпАП «Протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п`ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), а також статтями 202-203-1, 204-2, 204-4 (у випадках виявлення цих правопорушень у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України чи контрольних пунктах в`їзду-виїзду) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається».

Згідно п.п. 6 п. 3 розділу II Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення затвердженої наказом МВС України від 08.09.2013 року № 898, в.о. начальника ВІПС (тип А) ВПС «Мілове» ім. В.Банних капітан Франчук Т.А. мав право розглядати справу про адміністративне правопорушення та накладати адміністративне стягнення.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до змісту ст. 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018 року із змінами та доповненнями №113-IX від 19.09.2019 року слід, що в`їзд осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзд осіб, переміщення товарів з таких територій здійснюються через контрольні пункти в`їзду-виїзду. Командувач об`єднаних сил у разі реальної загрози життю та здоров`ю осіб, які перетинають лінію розмежування, має право обмежити в`їзд цих осіб на тимчасово окуповані території Донецької та Луганської областей на період існування цієї загрози. Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій визначаються Кабінетом Міністрів України. Перебування в районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях осіб, не залучених до проведення таких заходів, може тимчасово бути обмежено на період проведення таких заходів Командувачем об`єднаних сил. Законні вимоги посадових осіб, залучених до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, є обов`язковими для громадян і посадових осіб. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2019 року №815 із змінами стосовно п. 3 слід, що в`їзд/виїзд осіб, у тому числі транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти відповідно до вимог цього Порядку. Контрольні пункти функціонують без вихідних, цілодобово. Пропуск осіб, транспортних засобів та товарів через такі пункти здійснюється відповідно до режиму їх функціонування, встановленого Командувачем об`єднаних сил. Контрольні пункти не призначені для перетинання державного кордону. Рух автомобільного транспорту в межах контрольованої території від контрольних пунктів до лінії розмежування та у зворотному напрямку здійснюється лише дорожніми коридорами (автомобільними). Поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду переміщення через лінію розмежування осіб, транспортних засобів та товарів заборонено. Об`їзні шляхи навколо дорожніх коридорів (автомобільних та на залізничному транспорті) за рішенням Командувача об`єднаних сил ліквідуються (перекриваються). За рішенням Командувача об`єднаних сил у районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях у випадках, передбачених законодавством, можуть встановлюватися додаткові обмеження та/або заборони переміщення осіб, не залучених до проведення таких заходів, транспортних засобів та товарів. Виконання законних вимог уповноважених службових осіб військових формувань, правоохоронних та інших державних органів, яких залучено до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях та які здійснюють контроль в`їзду/виїзду, є обов`язковим для всіх осіб, які в`їжджають на тимчасово окуповані території та виїжджають з таких територій.

Позивач ОСОБА_1 у своєму адміністративному позові вказав, що вона діяла у стані країньої необхідності яка потягла за собою виїзд у тимчасово не діючему пункті пропуску який знаходиться на тимчасово окупованої території в Російську Федерацію. Однак її доводи нечім не обгрунтовуються в чому склалась така країня необхідність яка б звільнила її від притягнення до адміністративної відповідальності. Позивач не заперечує тому, що вона виїхала через державний кордон України з Російською Федерацією через тимчасово непрацюючий пункт пропуску «Ізваріно», не доводить спосіб та причину з якої вона опинилася на території Російської Федерації, а потім вийшов до пункту пропуску «Мілове» Україна саме з протилежної сторони з боку Російської Федерації. Під час спілкування з посадовою особою ніщо не заважало її наполягати на своїх поясненнях і приєднати їх до матеріалів справи для подальшого прийняття рішення яке б тягло за собою складання протоколу про адміністративне правопорушення під час розгляду якщо вона могла довести причину перетину кордону у тимчасово недіючому пункті пропуску. Посилання позивача на те, що вона не згодна з винесеною відносно неї постанови про притягнення до адміністративної відповідальності з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права також не чим не обгрунтовані. З фабули самої постанови в якої посадова особа описала об`єктивну сторону правопорушення з посилкою на кваліфікуючи ознаки адміністративного правопорушення, з визначенням обставин які пом`якшують відповідальність, що потягли за собою призначення адміністративного стягнення за мінімальною санкцією яка інкримінована ч.1ст.204-2 КУпАП. Переміщення на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти.

Посадова особа уповноважена згідно ст. 222-1 КУпАП розглядати справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, порушенням іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні і транзитного проїзду через її територію, невиконанням рішення про заборону в`їзду в Україну, порушенням порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї, а також з порушенням порядку в`їзду до району проведення антитерористичної операції або виїзду з нього (стаття 202, частина друга статті 203, стаття 203-1 (щодо порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, контрольному пункті в`їзду-виїзду або контрольованому прикордонному районі), статті 204-2, 204-4). Від імені органів Державної прикордонної служби України розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: начальники органів охорони державного кордону та Морської охорони Державної прикордонної служби України та їх заступники; інші посадові особи, уповноважені керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону України. Уповноважені посадові особи органів Державної прикордонної служби України можуть стягувати накладені ними штрафи незалежно від їх розміру в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон, контрольних пунктах в`їзду-виїзду та місцях їх дислокації виключно за допомогою безготівкових платіжних терміналів.

Отже з огляду на зазначене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову і вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено положеннями КУпАП, а відтак адміністративний позов ОСОБА_1 про скасування рішення суб`єкта владних повноважень не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного,керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 20, 71, 77, 86, 90, 159-163, 186 КАС України, ст.ст. 222-1, 247, 251, 258, 286 КУпАП, ст. 33, 62 Конституції України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду у десятиденний строк з дня його проголошення, шляхом направлення скарги через Міловський районний суд Луганської області.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: С.І. Чехов