Справа № 460/4500/20
Суддя: В.В. Щербаков
Дата ухвалення: 2020-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 грудня 2020 року м. Рівне №460/4500/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щербакова В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

Приватного підприємства "Ремтехбуд"
доГоловного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство "Ремтехбуд" звернулось до суду з позовною заявою (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 23.07.2019 р., № від 23.07.2019 р., № від 23.07.2019 р.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою суду від 30 липня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі № 460/4500/20. Розгляд справи вирішено провести за правилами загального позовного провадження.

У зв`язку із неприбуттям в судове засідання представників сторін, ухвалою суду від 19 листопада 2020 року у справі №460/4500/20 вирішено перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Згідно з позовною заявою позовні вимоги ґрунтуються на тому, що відповідач зробив висновки, які призвели до нарахування податкового зобов`язання з податку на прибуток та податку на додану вартість з відповідними фінансовими санкціями, за наслідком того, що на переконання ревізорів господарські операції позивача з ТОВ «Екомедтех» були нереальними, а відтак, сплачені позивачем на користь ТОВ «Екомедтех» за товарно-матеріальні цінності та послуги грошові кошти не можуть бути віднесені до витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість. При цьому, на думку позивача відповідач жодних обґрунтованих доказів нереальності господарських операцій між Приватним підприємством "Ремтехбуд" та ТОВ «Екомедтех» не навів. Також позивач вказує на те, що відповідач обґрунтовуючи донараховані податкові зобов`язання в акті позапланової виїзної перевірки № 1344/17-00-14-01/30351971 від 04.07.2019 р. посилався на відкриті кримінальні провадження № 0000088 та 000010, проте як вказує позивач кримінальне провадження № 0000088 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.09.2016 року по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України закрито на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з набранням чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність по даній статті, а кримінальне провадження № 0000101, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 листопада 2016 року по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.212, ч.1 ст.205 КК України закрито на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з набранням чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність по даній статті. Навіть, якщо припустити, що ТОВ «Екомедтех» неналежним чином вело облік трудових ресурсів чи допускало інші порушення у своїй господарській діяльності або оподаткуванні, то на переконання сторони позивача, це не давало податковому органу правових підстав виключати суми коштів зі складу витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість Приватного підприємства "Ремтехбуд", як сумлінного платника податку, фактично понесені ним витрати, а тим більше, кваліфікувати отримані від ТОВ «Екомедтех» товари та послуги, як такі що не були реально отримані, з донарахуванням відповідної суми податку на прибуток та податку на додану вартість та із застосуванням фінансових санкцій. Сторона позивача доводила, що висновки відповідача ґрунтуються не на первинних документах бухгалтерського та податкового обліку, а на власній суб`єктивній оцінці перевіряючих про неспроможність здійснення контрагентом позивача тих чи інших операцій з огляду на відсутність у нього якихось матеріальних, трудових чи інших ресурсів, які, знову ж таки, лише на їхню суб`єктивну думку, є необхідною передумовою для здійснення саме таких господарських операцій. Також сторона позивача підтверджувала реальність здійснених господарських операцій первинними документами, виписками банку, товарно-транспортними накладними щодо придбаного товару та послуг в ТОВ «Екомедтех» . За сукупністю наведених обставин, сторона позивача просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно з відзивом на позов, сторона відповідача позов не визнає. В обґрунтування заперечень покликається на те, що позивач в охопленому перевіркою періоді мав взаєморозрахунки з ТОВ «Екомедтех», які мали вплив на визначення фінансового результату до оподаткування та з податку на додану вартість. Разом з тим, відповідач зазначає, що позивачем в товарно-транспортних накладних не вказано номер та дату видаткової накладної, вид будівельних матеріалів, не наведено будь-якої іншої інформації для ідентифікації товару, що перевозився. Також відповідач вказує, що до перевірки не представлено журнал в`їзду/виїзду автомобілів на територію, не представлено журналу складського обліку, не надано відомостей про матеріально-відповідальних осіб, що приймають/видають ТМЦ. Відповідно до вищевказаного стверджувалось відповідачем, що задекларовані позивачем господарські операції із придбання товарів та послуг у даного контрагента були нереальними. За сукупністю наведених обставин, сторона відповідача просила в позові відмовити.

Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Відповідно до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78, 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, статті 77 Податкового кодексу України та на підставі направлень виданих Головним управлінням ДФС у Рівненській області, посадовими особами Головного управління ДФС у Рівненській області була проведена позапланова виїзна документальна перевірка Приватного підприємства "Ремтехбуд".

Результати перевірки оформлені актом позапланової виїзної перевірки № 1344/17-00-14-01/30351971 від 04.07.2019 р.

На підставі акту позапланової виїзної перевірки № 1344/17-00-14-01/30351971 від 04.07.2019 р. Головним управлінням ДФС у Рівненській області прийняті податкові повідомлення-рішення № від 23.07.2019 р., № від 23.07.2019 р., № від 23.07.2019 р.

Вказані податкові повідомлення-рішення винесені на підставі висновків акту перевірки про порушення Приватним підприємством "Ремтехбуд" п. 44.1 п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та доповненнями), а саме встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування на суму 945800,00 грн. та заниження податкового зобов`язання з податку на прибуток за 2016 р. на суму 159323 грн. та порушено п.185.1 ст.185, п.198.1, 198.3, 198.6 ст.198, п.101.10 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та доповненнями), відповідно до якого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 366186,00 грн.

Встановлено, що Приватне підприємство "Ремтехбуд" і ТОВ «Екомедтех» здійснювали документальне оформлення купівлі-продажу товарно-матеріальних цінностей згідно договору № б/н від 03.06.2016 р. та видаткової накладної № РН-11805 від 27.12.2016 р. на суму 248530,00 грн., видаткової накладної № РН-11786 від 26.12.2016 р. на суму 275000,00 грн., видаткової накладної № РН-11689 від 30.11.2016 р. на суму 330140,93 грн., видаткової накладної № РН-11756 від 30.11.2016 р. на суму 100445,22 грн., видаткової накладної № РН-11665 від 30.10.2016 р. на суму 80335,54 грн., видаткової накладної № РН-11650 від 30.09.2016 р. на суму 120978,52 грн., видаткової накладної № РН-11613 від 27.07.2016 р. на суму 55651,20 грн., видаткової накладної № РН-11499 від 31.03.2016 р. на суму 48224,93 грн., видаткової накладної (повернення) № 1 від 15.04.2016 р. на суму 48224,93 грн., видаткової накладної № РН-11612 від 27.07.2016 р. на суму 100656,00 грн.

Також, як встановлено в акті перевірки та не заперечується сторонами, що транспортування товарно-матеріальних цінностей здійснювалося у відповідності до договору № б/н від 03.01.2016 р. укладеного між Приватним підприємством "Ремтехбуд" (Замовник) в особі директора ОСОБА_1 і ПП «Інформаційно консалтингова група» (Виконавець) в особі директора Бондарця С.Д. та у відповідності до товарно-транспортних накладних №000-6180 від 10.10.2016 р., № 000-6220 від 01.11.2016 р., №000 6241 від 14.11.2016 р., № 000-6260 від 05.12.2016 р., № 000-6300 від 10.12.2016 р., №000-6315 від 14.12.2016 р.

Крім того встановлено, що у відповідності до укладених між Приватним підприємством "Ремтехбуд" і ТОВ «Екомедтех» договору № б/н від 01.03.2016 р. будівельного підряду, договору № б/н від 22.02.2016 р. будівельного підряду, договору № б/н від 02.02.2016 р. будівельного підряду, договору № б/н від 02.06.2016 р. будівельного підряду, договору № б/н від 01.06.2016 р. будівельного підряду, договору № б/н від 03.06.2016 р. будівельного підряду, договору № б/н від 17.05.2016 р. будівельного підряду, договору № б/н від 17.10.2016 р. будівельного підряду, ТОВ «Екомедтех» надало будівельні послуги для Приватного підприємства "Ремтехбуд" згідно акту приймання виконаних будівельних робіт від 11.11.2016 р. на загальну суму 119584,80 грн., акту приймання виконаних будівельних робіт від 23.11.2016 р. на загальну суму 106702,86 грн., акту приймання виконаних будівельних робіт від 11.11.2016 р. на загальну суму 133297,14 грн., акту приймання виконаних будівельних робіт від 29.06.2016 р. на загальну суму 21000,00 грн., акту приймання виконаних будівельних робіт від 30.06.2016 р. на загальну суму 56200,00 грн., акту приймання виконаних будівельних робіт від 30.06.2016 р. на загальну суму 50000,00 грн., акту приймання виконаних будівельних робіт від 29.06.2016 р. на загальну суму 21000,00 грн., акту приймання виконаних будівельних робіт від 30.06.2016 р. на загальну суму 35920,00 грн., акту приймання виконаних будівельних робіт від 30.06.2016 р. на загальну суму 82000,00 грн., акту приймання виконаних будівельних робіт від 30.06.2016 р. на загальну суму 56200,00 грн., акту приймання виконаних будівельних робіт від 31.03.2016 р. на загальну суму 36600,00 грн., акту приймання виконаних будівельних робіт від 31.03.2016 р. на загальну суму 48984,00 грн., акту приймання виконаних будівельних робіт від 22.03.2016 р. на загальну суму 99880,00 грн., акту приймання виконаних будівельних робіт від 31.03.2016 р. на загальну суму 95210,80 грн.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що за придбані товарно-матеріальні цінності та послуги Приватне підприємство "Ремтехбуд" сплатило для ТОВ «Екомедтех» кошти у сумі 2 197 117,01 грн.

Таким чином, на спростування висновків відповідача в частині, що стосується господарських операцій з ТОВ «Екомедтех», позивачем надано суду посвідчені копії документів, якими такі операції оформлені, зокрема позивачем надано договори, видаткові накладні, акти, товарно-транспортні накладні; на підтвердження оплати - банківські виписки; на підтвердження обліку - оборотно-сальдові відомості; на підтвердження формування податкового кредиту з ПДВ - податкові накладні та податкові декларації з податку на додану вартість.

Щодо посилань відповідача на порушення заповнення товарно-транспортних накладних, зокрема що не вказано номер та дату видаткової накладної, вид будівельних матеріалів, не наведено будь-якої іншої інформації для ідентифікації товару, що перевозився, а також що позивачем не представлено журнал в`їзду/виїзду автомобілів на територію, не представлено журналу складського обліку, не надано відомостей про матеріально-відповідальних осіб, що приймають/видають ТМЦ, суд наголошує на тому, що вказані недоліки не є підставою для визнання відповідачем господарських операцій позивача такими, що не відбулися.

Щодо інформації, наведеної відповідачем в акті позапланової виїзної перевірки № 1344/17-00-14-01/30351971 від 04.07.2019 р., як на підставу для зняття з витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість сум коштів, сплачених позивачем постачальнику ТОВ «Екомедтех», а саме посилання відповідача на відкриті кримінальні провадження № 0000088 та 000010 спростовується позивачем, зокрема кримінальне провадження № 0000088 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.09.2016 року по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України закрито на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з набранням чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність по даній статті, а кримінальне провадження № 0000101, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 листопада 2016 року по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.212, ч.1 ст.205 КК України закрито на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з набранням чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність по даній статті.

Проаналізувавши усі надані стороною позивача первинні документи, суд відзначає, що вони відповідають домовленостям сторін, зафіксованим у договорах і за своїм змістом засвідчують факти передачі від постачальників до покупця - позивача у справі товарів та послуг, тобто свідчать про здійснення конкретних господарських операцій. При цьому, суд прийшов до висновку, що ці документи також відповідають і вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", які ставляться до підприємств у частині здійснення облікової політики, та містять необхідні для первинних документів дані в достатній мірі для ідентифікації господарських операцій, визначення їх змісту, вартості та інших істотних обставин їх здійснення. Суд акцентує увагу на тому, що у всіх видаткових накладних та актах наданих послуг, наведено інформацію про учасників відповідної господарської операції, тобто вказано найменування, коди, місцезнаходження юридичних осіб - учасників відповідних господарських операцій тощо, а самі первинні документи підписані від імені таких юридичних осіб (містять особистий підпис відповідальних осіб) та засвідчені відтисками їх печаток. Окрім того, обґрунтуванням спрямування намірів позивача і його контрагентів на реальне виконання умов укладених договорів поставки слугує й факт здійснення розрахунків за придбані товари.

Суд звертає увагу на те, що предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на коригування фінансового результату до оподаткування та податкового кредиту. Відтак, не можуть бути безумовним свідченням правомірності висновків податкового органу результати аналізу фінансової та податкової звітності контрагента позивача, які, тим більше, не стосуються такого платника податків.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд вважає за необхідне врахувати наступні вимоги чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства.

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування податком на прибуток приватних підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №998-XIV від 16.07.1999 бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються, зокрема, на принципі відповідності доходів і витрат. Для визначення фінансового результату звітного періоду необхідно порівняти доходи звітного періоду з витратами, що були здійснені для отримання цих доходів. При цьому доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення незалежно від дати надходження або сплати коштів.

Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" затверджено наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248 (П(С)БO 16), визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності.

Згідно із п.6 П(С)БO 16 витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Разом з тим, за правилами пункту 7 П(С)БO 16, витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати ж, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

За правилами пункту 10 П(С)БO 16, собівартість реалізованих товарів визначається за Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 "Запаси".

За вимогами пункту 11 собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

А відповідно до пункту 12, - до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу вироблюваної продукції, купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, викладеному в пункті 11 цього Положення (стандарту).

При цьому, не включаються до собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) такі адміністративні витрати, як податки, збори та інші передбачені законодавством обов`язкові платежі, окрім тих податків, зборів та обов`язкових платежів, що включаються до виробничої собівартості продукції, робіт, послуг.

Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід" затверджено наказом Міністерства фінансів України № 290 від 29.11.1999, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України14.12.1999 року за №860/4153 (П(С)БO 15).

За правилами п.5 П(С)БO 15 дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена. Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

А відповідно до п.8 П(С)БO 15 дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, інших активів) визнається в разі наявності всіх наведених нижче умов: покупцеві передані ризики й вигоди, пов`язані з правом власності на продукцію (товар, інший актив); підприємство не здійснює надалі управління та контроль за реалізованою продукцією (товарами, іншими активами); сума доходу (виручка) може бути достовірно визначена; є впевненість, що в результаті операції відбудеться збільшення економічних вигод підприємства, а витрати, пов`язані з цією операцією, можуть бути достовірно визначені.

За правилами пункту 21 П(С)БO 15 дохід відображається в бухгалтерському обліку в сумі справедливої вартості активів, що отримані або підлягають отриманню.

У відповідності до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

-дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

-дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна має містити наступні обов`язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата виписування податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу);

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

У відповідності до п.201.10, ст.201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отримання та оприбуткування позивачем придбаних у ТОВ «Екомедтех» товарів та послуг підтверджується оборотно-сальдовими відомостями. Факт використання позивачем придбаних товарів підтверджено наявними в матеріалах справи доказами.

Суд наголошує на тому, що платник податків не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Слід зазначити, що при провадженні своєї діяльності позивач не зобов`язаний здійснювати перевірку легальності чи правомірності діяльності своїх контрагентів, дотримання ними законодавства України, повноваження їх представників тощо, - для цього позивачеві не надано відповідних повноважень та компетенції й він позбавлений ефективної можливості уникати чи попереджувати співпрацю із несумлінними платниками податків. У той же час, співпраця та наявність господарських відносин із особами, які допустили порушення законодавства, не свідчить автоматично про допущення порушень самим позивачем, за умови якщо ним особисто порушень закону допущено не було.

Неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб`єкта господарювання, у випадку неправомірних дій іншого, визначено й у практиці Європейського Суду з прав людини. Зокрема, у п.71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності. Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив в рішенні у справі "Бізнес Саппорт Сентр" проти Болгарії», п.23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції.

Тому, можливі допущені порушення податкового законодавства покупцем товару тягнуть негативні наслідки саме для такої особи та не впливають на права позивача, а лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (покупцями) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями чи усвідомлене сприяння зі сторони позивача таким особам в порушенні податкового законодавства, може слугувати підставою для застосування й до позивача відповідних правових наслідків.

Таким чином, висновки про ймовірне порушення податкового законодавства контрагентом позивача чи іншими особами не можуть самі по собі й автоматично підтверджувати порушення податкового законодавства позивачем, а позивач як платник податку не повинен нести наслідків невиконання своїми контрагентами вимог закону.

Суд акцентує увагу також на тому, що відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та "Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

В той же час, відповідачем під час розгляду даної адміністративної справи не наведено об`єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, не надано доказів узгодженості дій позивача з недобросовісними платниками податків (постачальником чи іншими особами у ланцюгу постачання) з метою незаконного отримання податкової вигоди, як і не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Відповідач не подав жодних доказів на підтвердження того, що позивач у справі діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які, можливо, допускав його контрагент, або що його діяльність спрямована на здійснення операцій, пов`язаних з податковою вигодою, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов`язань, зокрема й у випадках, коли такі операції здійснюються через посередників.

З огляду на наведене, за результатами судового розгляду справи суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області № від 23.07.2019 р., № від 23.07.2019 р., № від 23.07.2019 р. не відповідають критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим в частини другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства, порушує права та законні інтереси платника податків, які підлягають до судового захисту шляхом скасування відповідних рішень суб`єкта владних повноважень.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Приватного підприємства "Ремтехбуд" (проспект Миру, 8, кв.33,м. Рівне,33028, ) до Головного управління ДФС у Рівненській області (вул. Відінська,12,м. Рівне,33023, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № від 23.07.2019, № від 23.07.2019, № від 23.07.2019.

Стягнути на користь Приватного підприємства "Ремтехбуд" (проспект Миру, 8, кв.33,м. Рівне,33028, ідентифікаційний код 30351971) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Рівненській області (вул. Відінська,12,м. Рівне,33023, ) судовий збір у розмірі 21020,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 23 грудня 2020 року.

Суддя В.В. Щербаков