Справа № 320/10061/20
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2020-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Костюк Л.О. та Файдюка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року про передачу за підсудністю справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 03 вересня 2020 року № 31 про відмову в перерахунку пенсії за віком відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати страховий стаж з 01 серпня 2019 року по 31 липня 2020 року та провести перерахунок і виплату пенсії за віком відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року вказаний адміністративний позов переданий за підсудністю до Донецького окружного адміністративного суду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо територіальної підсудності справи. Скаржник вказує на те, що місцем його реєстрації є м. Макіївка, яке відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р належить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Також просив звернути увагу, що був змушений покинути зареєстроване місце проживання і на цей час фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває за вказаною адресою на обліку як внутрішньо переміщена особа. ОСОБА_1 вважає, що поданий ним адміністративний позов підсудний саме Київському окружному адміністративному суду.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області до суду не надходив.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України справа розглядається у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Приймаючи рішення про передачу справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 за підсудністю, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 зареєстрованим місцем проживання позивача з 04 серпня 2000 року є: АДРЕСА_2 ,.

Суд першої інстанції також врахував, що згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 02 березня 2017 року № фактичним місцем проживання/перебування позивача є: АДРЕСА_1 . Однак зазначив, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не належить до визначеного законом переліку документів, до яких вноситься інформація про зареєстроване місце перебування особи. У зв`язку з цим прийшов до висновку, що справу належить передати за підсудністю до Донецького окружного адміністративного суду за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 .

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Якщо така особа не має місця проживання (перебування) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.

Зазначена норма передбачає, що право вибору суду, який буде вирішувати адміністративний позов, належить саме позивачу. Лише у разі відсутності в позивача місця проживання (перебування) в Україні справу має вирішувати адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з вимогами про визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 03 вересня 2020 року № 31 про відмову в перерахунку пенсії за віком відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язання вчинити дії щодо зарахувати страховий стаж та перерахунку і виплати пенсії.

Отже, у межах цієї справи ОСОБА_1 оскаржує індивідуальний акт Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у зв`язку з чим має право самостійно обрати суд для розгляду і вирішення спору: за власним зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) або за місцезнаходженням відповідача.

Користуючись правом, наданим йому ч. 1 ст. 25 КАС України, ОСОБА_1 обрав для звернення з адміністративним позовом суд за місцем свого фактичного проживання, а саме - Київський окружний адміністративний суд.

На підтвердження фактичного проживання за адресою, що зазначена в позовній заяві, позивач надав копію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 02 березня 2017 року № , згідно з якою фактичним місцем його проживання/перебування є: АДРЕСА_1 .

Також колегія суддів враховує, що позивач перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області, що додатково підтверджує його фактичне проживання на території, що належить до територіальної підсудності саме Київського окружного адміністративного суду.

Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на те, що доводи ОСОБА_1 щодо проживання у м. Буча Київської області є у достатній мірі обґрунтованими.

Відсутність доказів реєстрації місця проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 не є підставою для висновку про те, що справа не підсудна Київському окружному адміністративному суду.

Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Такі ж гарантії закріплені у ч. 1 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Крім того, у ч. 2 ст. 2 вказаного Закону додатково зазначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Положення ч. 1 ст. 25 КАС України у сукупності з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вказують на те, що адміністративний позов може бути поданий фізичною особою до адміністративного суду як за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, так і за місцем його фактичного проживання, перебування або знаходження.

Колегія суддів наголошує на тому, що згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 12 липня 2011 року № 9-рп/2011 принцип територіальності забезпечує територіальне розмежування компетенції судів загальної юрисдикції і зумовлений потребою доступності правосуддя на всій території України.

Відмова в розгляді справи судом за місцем фактичного проживання фізичної особи - позивача, навіть якщо воно не збігається з адресою зареєстрованого місця проживання, не узгоджується із метою запровадження принципу територіальності судоустрою - забезпечення доступності правосуддя та сприяння захисту прав і свобод.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що адміністративний позов ОСОБА_1 був поданий з додержанням правил територіальної підсудності, а підстави для його передачі на розгляд до Донецького окружного адміністративного суду - відсутні.

Отже, доводи апеляційної скарги позивача спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в ухвалі про передачу справи за підсудністю, та є підставами для її скасування.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення без додержанням норм процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року про передачу справи за підсудністю - скасувати.

Справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - направити до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді Л.О. Костюк

В.В. Файдюк