Справа № 205/3643/20(2-а/205/106/20)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2020-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 грудня 2020 року м. Дніпросправа № 205/3643/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Кругового О.О.,

за участю секретаря судового засідання Іотово А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2020 р. (суддя Остапенко Н.Г.) в адміністративній справі № 205/3643/20 за позовом ОСОБА_1 до заступника командира роти 4 батальйону 3 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Студьонова Павла Вікторовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати незаконною та скасувати постанову серії ГАА № 817323 від 10.04.2020, винесену заступником командира роти 4 батальйону 3 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом Студьоновим Павлом Вікторовичем, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилалась на недотримання порядку прийняття спірної постанови та на відсутність у її діях складу правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 89 КУпАП.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2020 р. задоволено.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку Управлінням патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, скаржник просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Скаржник вказує, що спірна постанова відповідає вимогам, встановленим пунктом 5 розділу 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19, визначений статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає, визначеного частиною першою цієї ж статті, обов`язку позивача довести ті обставини, па яких ґрунтуються його вимоги. Позивач не надав жодних доказів, які спростовували б факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 89 КУпАП. Зазначає, що у справах про адміністративні правопорушення характерним є специфічний вид доказу - безпосередні спостереження осіб, уповноважених на складання протоколу (постанови) про адміністративне правопорушення і на проведення адміністративного розслідування, які фіксуються.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

У судовому засіданні позивач просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Інші учасники процесу, належним чином повідомлені про день, місце і час розгляду справи у спосіб, визначений статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України, до суду уповноважених представників не направили, про причини неприбуття не повідомили.

Відповідно до частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі частини 4 статті 229 цього ж Кодексу фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку із неявкою сторін.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Перевірка оскарженого рішення суду першої інстанції здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 квітня 2020 р. заступником командира роти 4 батальйону 3 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом Студьоновим П.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ГАА № 817323, згідно якої до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8 500 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 89 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Згідно цієї постанови 10 квітня 2020 р. о 17:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 здійснила порушення «Правил утримання тварин» та залишила своїх двох собак на призволяще, через що виникла загроза життю та здоров`ю ОСОБА_2 та її родині (а.с. 7).

Не погодившись із постановою відповідача, позивач оскаржила її в судовому порядку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач не довів суду правомірності прийнятого рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 72 Кодексу адміністративного судочинства України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 73 Кодексу адміністративного судочинства України). Речовими доказами є предмети матеріального світу, які своїм існуванням, своїми якостями, властивостями, місцезнаходженням, іншими ознаками дають змогу встановити обставини, що мають значення для справи (Стаття 96 Кодексу адміністративного судочинства України). Крім того, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет) (стаття 99 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) також визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, вихованням громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 89 КУпАП жорстоке поводження з тваринами - знущання над тваринами, завдання побоїв або вчинення інших насильницьких дій, що завдали тварині фізичного болю, страждань і не спричинили тілесних ушкоджень, каліцтва чи загибелі, залишення тварин напризволяще, у тому числі порушення правил утримання тварин, - тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією тварини, якщо перебування тварини у власника становить загрозу для її життя або здоров`я. Ті самі дії, вчинені стосовно двох і більше тварин, або групою осіб, або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за таке саме порушення, пропаганда жорстокого поводження з тваринами.

З огляду на заперечення позивачем факту вчинення зазначеного адміністративного правопорушення, обов`язок доведення законності прийняття оскарженої постанови покладається на суб`єкта владних повноважень, який має надати докази, що у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність складу адміністративного правопорушення, вчиненого позивачем.

Спірна постанова, як і протокол про адміністративне правопорушення, не містять будь-яких посилань на засоби фото-, відеофіксації чи інші докази, на підставі яких можливо перевірити правомірність прийняття суб`єктом владних повноважень цього рішення.

Під час розгляду апеляційної скарги позивач повідомила суду, що вона не є власником домоволодіння, на території якої утримуються тварини. Собаки також їй не належать. Жодних дій щодо тварин, які могли свідчити про жорстке поводження або неналежне їх утримання нею не вчинялись. Позивач пояснила також, що поліцейський не пропонував їй надати пояснення, процесуальних прав, як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, не роз`яснював. Про те, що її визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, вона дізналась зі змісту спірної постанови.

Скаржник стверджує, що безпосередні спостереження осіб, уповноважених на складання протоколу (постанови) про адміністративне правопорушення і на проведення адміністративного розслідування, є належним "специфічним" доказом.

Проте, Верховний Суд у постанові від 15.04.2020 у справі № 489/4827/16-а зазначив, що під час складення постанови у справі про адміністративне правопорушення інспектор патрульної поліції діяв як службова особа, свідчення якого не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для скасування спірної постанови, оскільки принцип презумпції винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, посилаючись на належні та допустимі докази (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Зважаючи на те, що доводи апеляційної інстанції висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2020 р. в адміністративній справі № 205/3643/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 22 грудня 2020 р. і касаційному оскарженню не підлягає відповідно до частини 3 статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя Т.С. Прокопчук

суддя О.О. Круговий