Справа № 640/6290/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Васильченко І.П.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2020 року Справа № 640/6290/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Сакевич Ж.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 травня 2020 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України,

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги;

- зобов`язати Міністерство оборони України здійснити виплату одноразової грошового допомоги ОСОБА_1 , згідно Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови КМУ № 975 від 25.12.2013 у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності І групи (з 19.11.2018, що становить 704 800,00 грн.).

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 травня 2020 року в задоволенні адміністративного позову було задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано п. 15 рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду І групи внаслідок захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації аварії на ядерному об`єкті, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21.12.2018 № 133;

- зобов`язано відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановлення інвалідності І групи, згідно із Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013, у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність.

У задоволенні позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що право особи на одноразову грошову допомогу не може підлягати часовим обмеженням і залежати від того чи пройшов дворічний термін з часу первинного огляду і встановлення інвалідності (меншого відсотка втрати працездатності), оскільки першочергово є встановленим той факт, що особа отримала незворотні негативні зміни стану здоров`я внаслідок перебування на військовій службі.

Разом з тим, суд зазначив, що позивач був військовозобов`язаною особою, а не військовослужбовцем строкової служби (проходив службу на посаді старшого оперативного чергового відділу бойового чергування Центрального командного пункту Генерального штабу Збройних Сил України), а відтак тримісячний строк давності виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманою під час проходження військової служби інвалідністю на нього не розповсюджується.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову, якою відповідні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог позивач посилається на те, що станом на час встановлення позивачу інвалідності діяла постанова КМУ від 19.08.1992 № 488, що передбачала отримання страхової суми від НАСК «Оранта» в порядку державного обов`язкового особистого страхування, але Міноборони не відомо, чи отримував позивач відповідну виплату.

При цьому, апелянт наполягає на тому, що до спірних правовідносин не може бути застосовано постанова КМУ № 975.

Крім того, апелянт вказує, що позивач був саме звільнений з військової служби, а не був військовозобов`язаною особою, як таке встановлено судом першої інстанції.

Також апелянт зазначає, що законодавством передбачено можливість отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі в разі зміни групи інвалідності лише впродовж 2-х років після первинного встановлення інвалідності, але в даному випадку позивач такий строк пропустив.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2020 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , інвалід І групи, безпосередньо брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 20.02.2009.

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії КИ-1 № 004890 від 22.02.2005 позивачу під час первинного огляду встановлено ІІІ групу інвалідності, яка настала внаслідок захворювання, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації аварії на ядерному об`єкті.

У подальшому згідно довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ № 0984724 від 23.11.2018 позивачу при повторному огляді було встановлено з 19.11.2018 групу інвалідності І-А, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації аварії на ядерному об`єкті.

Позивач звернувся до Київського міського військового комісаріату із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням І групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.

До вказаної заяви позивач додав копії відповідних документів, які були надіслані КМВК до Міністерства оборони України.

Розглянувши вказані документи, Міністерство оборони України своїм рішенням, оформленим протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21.12.2018 № 133, відмовило позивачу у призначені одноразової грошової допомоги.

Підставами для відмови відповідачем зазначено, що ОСОБА_1 звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України від 04.04.2006 № 3597-IV «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги; первинна інвалідність встановлена йому до 01.01.2014, тобто до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому він не має права на одержання одноразової грошової допомоги.

Позивач, вважаючи порушеним своє право на призначення і отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності І групи, звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-ХІІ), постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі Порядок № 975).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону № 2232-ХІІ.

Згідно зі статтею 41 Закону № 2232-ХІІ у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-ХІІ.

Вперше порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги запроваджений з 01.01.2014 шляхом доповнення Закону № 2011-ХІІ статтею 16-3 (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 № 5040-VI).

З метою реалізації норм статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок № 975.

Пунктом 3 Порядку № 975 у редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

- у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

- у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії (далі також - МСЕК).

Згідно з пунктом 8 Порядку № 975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Відповідно до частини четвертої статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ, яка набрала чинності з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017, частину четверту статті 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим, яким передбачено, що в разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 2232-XII проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону №2232-ХІІ існують такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу.

Отже, строкова служба є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.

Частина шоста статті 16 Закону № 2011-XII є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходять строкову військову службу, зокрема:

- особливі суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовці строкової військової служби;

- визначений час настання інвалідності - період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби;

- відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби.

Висновки суду апеляційної інстанції.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що моментом виникнення права на отримання грошової допомоги є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент встановлення позивачу І групи інвалідності, оскільки саме щодо виплати ОГД у зв`язку зі встановленням вказаної групи він звернувся до відповідача з відповідною заявою і саме з цього приводу виникли правовідносини, що є спірними в цій справі.

Разом з тим, законодавством, чинним на дату установлення позивачу І групи інвалідності та станом на час виникнення спірних правовідносин, передбачено обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності може бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, дворічним строком.

При цьому, такий строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності.

Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду.

Передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності застосовуються, починаючи з 01.01.2014, а зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01 січня 2014 року чи після).

Тож, особи, стан здоров`я яких погіршиться після спливу двох років з часу первинного встановлення факту ушкодження здоров`я, втрачають право на виплату ОГД.

Таким чином, дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, а наслідок, який спричинило ушкодження здоров`я після дворічного строку, відповідно до рішення МСЕК (встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності) для обчислення строку самостійного правового значення не має.

Враховуючи викладене, дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту рішення компетентного органу (МСЕК), яким вперше встановлено ступінь ушкодження здоров`я особи внаслідок травми або захворювання.

Такий підхід (застосування дворічного строку) має на меті гарантування принципу правової визначеності для особи та запобігання можливих помилок з боку суб`єктів (органів МСЕК), які встановлюють причинно-наслідковий зв`язок між отриманою травмою або захворюванням та ступенем зумовленого ними погіршення стану здоров`я, визначивши, що лише протягом дворічного проміжку часу це можливо встановити достовірно.

Аналогічні правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі Судової палати Касаційного адміністративного суду від 02.12.2020 у справі № 1.380.2019.006957 та, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, є обов`язковими для врахування колегією суддів при вирішенні цього спору.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги та усуваючи неповноту з`ясування судом першої інстанції обставин цієї справи, колегія суддів звертає встановила, що позивач проходив військову службі і наказом Міністра оборони від 29.06.2004 № 414 був звільнений з військової служби, а наказом від 23.07.2004 № 49 виключений зі списків особового складу /т.1 а.с.18-19/.

22.02.2005 позивачу вперше встановлено інвалідність ІІІ-ї групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при ліквідації аварії на ЧАЕС, а 19.11.2018 позивачу довічно встановлено І-у групу інвалідності внаслідок цього ж захворювання /т.1 а.с.13-14/.

Отже, з моменту встановлення позивачу інвалідності вперше до моменту встановлення йому іншої групи інвалідності (зміни стану його здоров`я) сплив дворічний строк, що виключає правові підстави для призначення йому ОГД у розмірі, що передбачений законодавством при встановленні І-ї групи інвалідності.

При цьому, апеляційний суд відзначає, що саме такі обставини стали підставою для відмови Міноборони позивачу у призначенні спірної допомоги, а саме рішенням Комісії Міноборони позивачу було відмовлено у призначенні спірної ОГД як інваліду І групи у зв`язку зі спливом дворічного строку після первинного встановлення йому інвалідності /т.1 а.с.21/.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні достатні правові підстави для виплати позивачу ОГД у зв`язку зі встановленням йому інвалідності І-ї групи, а тому позов у цій справі задоволенню не підлягає.

При цьому, аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. .

Таким чином, апеляційна скарга Міністерства оборони України підлягає задоволенню, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 травня 2020 року скасуванню, а позов залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 травня 2020 року скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 22 грудня 2020 року.

Головуючий суддя

Судді: