Справа № 607/17012/20
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2020-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 607/17012/20 пров. № А/857/14569/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

з участю секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну громадянина Республіки Замбія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2020 року у справі №607/17012/20 (суддя Грицай К.М., час ухвалення рішення 15 год. 54 хв., м. Тернопіль) за позовом Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про примусове видворення іноземця за межі території України та затримання з метою забезпечення видворення за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області (далі - УДМС у Тернопільській області) звернулося до суду із позовом до громадянина Республіки Замбія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), в якому просило: а) примусово видворити за межі України громадянина Республіки Замбія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

б) затримати громадянина Республіки Замбія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні Державної міграційної служби України, строком на 6 (шість місяців).

Рішенням від 12 жовтня 2020 року Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області адміністративний позов задовольнив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, громадянин Республіки Замбія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що відповідно до норм Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення та ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав уважати, що іноземець або особа без громадянства ухилитимуться від виконання такого рішення.

Отже, підстави, які дають позивачу право на пред`явлення зазначених позовних вимог виникають після невиконання іноземцем у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення з України.

Зазначає, що в нього були поважні причини залишитися на території України, так як він подав документи про освіту для легалізації до ДП Інформаційно-іміджевого центру Міністерства освіти і науки України, проте у зв`язку з карантинними обмеженнями така легалізація не відбулася у встановлені строки.

Також апелянт вважає, що позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду, встановлений ч.2 ст.122 КАС України.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи відповідача про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів та просив її задовольнити.

Представник відповідача вимоги апеляційної скарги заперечив за їх безпідставністю, просив відмовити у її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином Республіки Замбія, що підтверджується паспортним документом НОМЕР_1 , виданим 30.05.2014, строком дії до 29.05.2024. В`їхав на територію України 21.09.2014 року через КПП «Бориспіль» з метою навчання в Тернопільському національному технічному університеті імені Івана Пулюя.

Громадянин Республіки Замбія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) отримав в УДМС у Тернопільській області посвідку на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_2 , терміном дії до 01.10.2015 року, яку було продовжено до 01.09.2019 року.

Однак, відповідно до наказу ТНТУ ім. І. Пулюя від 01.07.2019 року № 4/25-70 ,,Про присвоєння освітньо-кваліфікаційного рівня, видачу документів про освіту та відрахування студентів у зв`язку із закінченням навчання факультету інженерії машин, споруд та технологій», громадянин Республіки Замбія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) відрахований з числа студентів у зв`язку із закінченням навчання з 30.06.2019 року.

УДМС у Тернопільській області 12.08.2019 року прийняло рішення № 265 про скасування посвідки на тимчасове проживання громадянина Республіки Замбія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ). Згідно з вказаним рішенням посвідка на тимчасове проживання серії НОМЕР_2 була скасована, визнана такою, що підлягає вилученню та знищенню, відмітка про видачу посвідки на тимчасове проживання в паспортному документі відповідача анулюванню, а самого відповідача зобов`язано у семиденний строк з дня отримання копії рішення знятися з реєстрації місця проживання та виїхати за межі України.

Рішення УДМС у Тернопільській області від 12.08.2019 № 265 відповідач не оскаржував, проте територію України не покинув.

Таким чином, на момент виявлення посадовими особами Тернопільського МВ УДМС у Тернопільській області 14.01.2020 року громадянина Республіки Замбія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), останній перебував в Україні без законних на те підстав, порушуючи законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

За порушення правил перебування іноземців в Україні, громадянина Республіки Замбія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), 14.01.2020 року притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено штраф у розмірі 1700,00 грн, який іноземцем сплачено в повному обсязі, що підтверджується квитанцією.

Відповідач із заявою щодо продовження строку перебування на території України, надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту до територіальних органів та підрозділів ДМС України не звертався, продовжує знаходитись на території України без законних на те підстав.

З метою забезпечення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, керуючись положеннями ст. 26 Закону, 14.01.2020 року Тернопільським МВ УДМС у Тернопільській області прийнято рішення № 7 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Замбія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), яким останнього зобов`язано покинути територію України до 11.02.2020 року. Дане рішення було йому оголошено, один із примірників вказаного рішення особисто вручено відповідачу, йому роз`яснено його права та обов`язки, зобов`язано не пізніше 11.02.2020 року самостійно залишити територію України, а також попереджено про наслідки невиконання рішення № 7 про примусове повернення від 14.01.2020 року, що підтверджується його підписом. Вказане рішення відповідачем не оскаржувалось.

Повідомленням від 14.01.2020 року за № 6110.2/602-20 Тернопільським МВ УДМС у Тернопільській області прокурора Тернопільської місцевої прокуратури повідомлено про прийняття 14.01.2020 року рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Замбія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ).

Однак, громадянин Республіки Замбія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) вищевказаного рішення № 7 про примусове повернення від 14.01.2020 року не виконав, хоча ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Враховуючи, що відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв, Тернопільським МВ УДМС у Тернопільській області спільно з УДМС у Тернопільській області здійснювалась перевірки по даних міжвідомчої інтегрованої системи ДМС-АРКАН. За результатами перевірки встановлено, що громадянин Республіки Замбія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) за межі території України у строк, встановлений у рішенні № 7 про примусове повернення від 14.01.2020 року, не виїхав, що підтверджується витягом з підсистеми ДМС-АРКАН.

З доповідної записки від 06.10.2020 року головного спеціаліста сектору з організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС у Тернопільській області Порсева О. встановлено, що відповідно до інформації міжвідомчої інтегрованої системи ДМС-АРКАН відомості щодо перетину державного кордону України громадянином Республіки Замбія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), відсутні. За результатами перевірки, проведеної за наявними обліками територіальних органів ДМС України та відомчої інформаційної системи ,,Оформлення документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» ЄІАС УМП також встановлено, що відповідач громадянства не набув, посвідкою на постійне чи тимчасове проживання не документувався.

Зазначені обставини послужили підставою для звернення до суду з позовом про примусове видворення відповідача.

Задовольняючи повністю адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що відповідач незаконно перебуває в Україні, не виконав рішення про примусове повернення, не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, та є всі обґрунтовані підстави вважати, що він ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, що підтверджується його ухиленням від добровільного виїзду, відсутністю родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження, постійного місця проживання, належного фінансового забезпечення, роботи, навчання, законних джерел доходу, а також документів на повернення.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року №3773-VI (надалі Закон №3773-VI).

Так, статтею 4 Закону №3773-УІ визначено підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України. Частиною 12 статті 4 Закону (в редакції, чинній до 29.04.2018) було чітко встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання. Аналогічне положення міститься в ч. 13 ст. 4 Закону в редакції, чинній на даний час.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач навчався в Тернопільському національному технічному університеті імені Івана Пулюя, мав посвідку на тимчасове проживання, а тому на період дії такої законно перебував на території України.

П. 14 ст.1 Закону визначено, що нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

У зв`язку із закінченням навчання відповідача, УДМС у Тернопільській області 12.08.2019 року прийнято рішення № 265 про скасування посвідки на тимчасове проживання громадянина Республіки Замбія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) та зобов`язано у семиденний строк з дня отримання копії рішення знятися з реєстрації місця проживання та виїхати за межі України.

Як встановлено судами з матеріалів справи, відповідач і надалі залишався на території України без законних на це підстав, а також не виконав у добровільному порядку вимоги рішення №265.

Статтею 26 Закону №3773-VI передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки.

На виконання вказаних вище вимог закону, 14.01.2020 року Тернопільським МВ УДМС у Тернопільській області прийнято рішення № 7 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Замбія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), яким останнього зобов`язано покинути територію України до 11.02.2020 року.

Статтею 30 Закону передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, може лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Постанова Пленуму Вищого адміністративного суду від 25.06.2009 № 1 ,,Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця і особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні роз`яснює, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 288 КАС України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Адміністративні справи, визначені цією статтею, розглядаються судом за обов`язкової участі сторін у десятиденний строк з дня подання позовної заяви.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

При вирішенні питання про примусове видворення суд першої інстанції підставно врахував, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуація міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Доказів існування таких обставин матеріали справи не містять.

Проте, ретельно дослідивши інші докази у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що громадянин Республіки Замбія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства і не виконав в установлений строк без поважних причин Рішення про примусове повернення, у відповідача відсутні документи на право перебування на території України, а також відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту; підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" відсутні, а тому наявні підстави для примусового видворення відповідача за межі території України.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними покликання апелянта на необхідність знаходження на території України з метою легалізації документів про освіту, оскільки докази подання таких документів до ДП МОН України «Інформаційно-іміджевий центр» в матеріалах справи відсутні, а подання таких не надає право іноземцю порушувати законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства держави, на території якої він перебуває.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині примусового видворення громадянина Республіки Замбія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , за межі території України.

Згідно зі ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу. Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

З огляду на те, що є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, що підтверджується його ухиленням від добровільного виїзду, відсутністю родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження, постійного місця проживання, належного фінансового забезпечення, роботи, законних джерел доходу, а також документів на повернення, суд дійшов мотивованого висновку, що вважає позов в частині затримання громадянина Республіки Замбія ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) є також обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Щодо покликань апелянта на пропуск строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Так, для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Рішенням Тернопільського МВ УДМС у Тернопільській області № 7 від 14.01.2020 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Замбія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), яким останнього зобов`язано покинути територію України до 11.02.2020 року. А тому, як правильно вказує апелянт, з 12.02.2020 почався перебіг тримісячного строку звернення до суду суб`єкта владних повноважень. Проте при зверненні до суду позивач подав клопотання про поновлення такого строку, пропущеного з поважних причин та ухвалою про відкриття провадження в адміністративний справі від 08.10.2020 суд першої інстанції задовольнив клопотання про представника позивача про поновлення строку звернення до суду з позовом про примусове видворення, при цьому надавши правову оцінку обставин, якими позивач обґрунтував поважність причин такого пропуску. Так, суд першої інстанції взяв до уваги, що положеннями ч.2 ст.288 КАС України передбачено, що адміністративні справи, визначені цієї статтею, розглядаються судом за обов`язкової участі сторін, тобто учать відповідача при вирішення питання судом щодо його примусового видворення була обов`язковою. Позивач вказав на необхідність проведення пошукових дій для встановлення місця перебування відповідача, оскільки за останньою вказаною ним адресою відповідач не проживав, що підтверджується наявними в матеріалах справи доповідними записками.

Оскільки наведені обставини не залежали від волі позивача, проте вчинення дій по встановленню місця перебування іноземця були необхідними з метою виконання приписів КАС України для звернення до суду в даній категорії спорів, суд першої інстанції обґрунтовано визнав поважними причини пропуску строку звернення до суду, поновив такий строк та відкрив провадження у справі.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для встановлення фактичних обставин справи та дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, не свідчать про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 243, 288, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Республіки Замбія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2020 року у справі №607/17012/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 23.12.2020.