Справа № 949/1126/20
Суддя: Сидоренко З.С.
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №949/1126/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2020 року Дубровицький районний суд Рівненської області в складі

головуючого - судді Сидоренко З.С.,

при секретарі судових засідань Пінчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубровиця в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, Інспектора Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області старшого лейтенанта поліції Перепелиці Ігоря Олександровича про про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів Головного управління Національної поліції в Рівненській області, Інспектора Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області старшого лейтенанта поліції Перепелиці Ігоря Олександровича та просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАА №870892 від 12.09.2020 року;

- провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, ч. 1 ст. 126 КУпАП та за ч. 5 ст. 121 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги мотивує тим, що 12 вересня 2020 року інспектором Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області ст.лейтенантом поліції Перепелицею І.О. відносно нього винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №870892, якою він визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 126, ч. 1 ст. 126 та ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Однак вказана постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Так, 12 вересня 2020 року о 15 год. 20 хв. керуючи його автомобілем ОСОБА_2 , рухалася по вул. Воробинська в м. Дубровиця на автомобілі Volkswagen Caddy, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить йому. В автомобілі знаходився він, а також ще один пасажир ОСОБА_3 . Згодом водій ОСОБА_2 здійснила з`їзд з вулиці Воробинська в напрямку "Lavazza". Всі пасажири вийшли з автомобіля. Одразу за ними під`їхав екіпаж поліції на службовому авто. До них підійшов співробітник патрульної поліції та вимагав від нього пред`явити йому документи, а саме водійське посвідчення та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу у зв`язку з порушенням ПДР України. Він працівнику поліції пояснив, що під час руху транспортного засобу жодних порушень ПДР не було. Крім того, за кермом був не він, а ОСОБА_2 . При цьому попросив надати докази порушення ПДР та назвати підставу для перевірки документів. На його зауваження інспектор поліції не реагував та після зупинки його транспортного засобу, висловлювання звинувачення у його бік, поліцейський ОСОБА_4 одразу виніс постанову не розглянувши справу по суті. Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, не було вирішено клопотання, не були досліджені докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи та свідки, які знаходилися з ним в автомобілі, хоч останні самі на цьому наполягали. Також поліцейським Перепелицею І.О. відмовлено у наданні клопотання про перенесення розгляду справи.

Своїми діями ОСОБА_4 грубо порушив вимоги ст.ст. 278, 279 та 280 КУпАП, а також його право на захист, яке закріплене як ст. 268 КУпАП так і ст.ст. 59, 63 Конституції України.

У постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №870892 від 12.09.2020 року зазначено, що він керував транспортним засобом будучи особою, яка позбавлена права керування транспортним засобом, не пред`явив для перевірки реєстраційні документи на транспортний засіб та був не пристебнутий.

Однак він надав інспектору інформацію з мобільного додатку Єдиного державного веб-порталу електронних послуг "Дія" про його посвідчення водія, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Volkswagen Caddy, д.н.з. НОМЕР_1 . Після отримання вказаної інформації, інспектор поліції сказав, що рішенням суду його позбавлено права керування транспортним засобом. Проте він йому повідомив, що рішення суду, яким його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік скасоване постановою Рівненського апеляційного суду від 17.03.2020 року. Та цей факт інспектор залишив поза увагою.

Крім того, законодавець чітко визначає, що суб`єктом, сфера дії на якого поширюється дія ПДР України, зокрема п. 2.1 (а), 2.1 (б) та 2.3 (в) ПДР, є саме водій. Однак він не був водієм у розумінні ПДР України на момент зупинки його працівниками поліції та складання постанови, оскільки не керував транспортним засобом, відтак дія ПДР на нього не поширюється, а тому він не зобов`язаний був виконувати вимогу інспектора патрульної поліції щодо надання підтверджуючих документів.

Відтак, працівником поліції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено суб`єкта відповідальності, тобто особи, яка безпосередньо несе адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії або бездіяльності. Про те, щоб вчинок можна було б кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами вчинення саме ним порушення ПДР та не доведено, що він є суб`єктом відповідальності за вказані правопорушення.

Тому вважає, що його незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення, які він не вчиняв. Адже навіть не керуючи транспортним засобом, він довів, що має право керування ним, що було підтверджено належними документами та у законний спосіб.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив задоволити у повному обсязі.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Рівненській області та відповідач інспектора Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області Перепелиця І.О. в судове засідання не з`явилися без поважних причин та не повідомили про причину своєї неявки. Клопотань про розгляд справи без їхньої участі до суду не надходили.

Вислухавши позивача, свідка, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з вимогами ч. 2 вказаної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №870892 від 12.09.2020 року, винесеної інспектором Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області Перепелицею І.О., позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126, ч. 1 ст. 126 та ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. (а.с.8).

В оскаржуваній постанові вказується, що 12 вересня 2020 року об 14 год. 38 хв. в м. Дубровиця по вул. Воробинська водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом будучи особою, яка позбавлена права керування транспортним засобом Дубровицьким районним судом, не пред`явив для перевірки реєстраційні документи на транспортний засіб, був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив вимоги п. 2.1 (а), п. 2.1 (б), п. 2.3 (в) ПДР України, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126, ч. 1 ст. 126 та ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Копія постанови надіслана позивачу рекомендованим листом за вих.№ 6624 від 15.09.2020 року, про що на постанові міститься відмітка.

Так, відповідно до Правил дорожнього руху України, зокрема: п. 2.1 водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії,

б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон);

п. 2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

в) на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Як встановлено ч. 5 ст. 121 КУпАП, порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 4 ст. 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно положень ст. 222 вказаного Кодексу, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: серед інших про порушення правил, що забезпечують безпеку руху транспорту та правил користування засобами транспорту (ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126, ч. 4 ст. 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Згідно п. 2 розділу III "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі", затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 07.11.2015 року № 1395 (далі Інструкція), постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, в тому числі, ч.5 ст. 121 КУпАП та ст. 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 4 розділу III Інструкції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП.

За змістом п. 5, 9 розділу III Інструкції поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Крім того, у відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 10 розділу III Інструкції передбачено, що поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналогічні вимоги щодо оцінки доказів закріплені ст. 252 КУпАП України.

Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, суд звертає увагу на встановлену у судовому засіданні обставину справи з приводу того, що автомобіль, яким, як зазначено в оскаржуваній позивачем постанові, він керував, на момент приїзду працівників поліції стояв на з`їзді з вулиці Воробинська в напрямку кафе "Lavazza" при тому що за кермом була інша особа - ОСОБА_2 , а позивач, який був пасажиром та ще один пасажир ОСОБА_3 знаходились неподалік від автомобіля.

У судовому засіданні допитана в якості свідка пасажир вказаного вище автомобіля ОСОБА_3 підтвердила, що саме ОСОБА_2 була водієм автомобіля, який належить ОСОБА_1 та яким, згідно оскаржуваної постанови, керував останній.

Водій, згідно Правил дорожнього руху України, це особа, яка керує транспортним засобом та тільки на особу, яка є водієм поширюватися дія п. 2.1 (а), п. 2.1 (б) та п. 2.3 (в) ПДР.

Оскільки в судовому засіданні підтверджено, що позивач був пасажиром, а не водієм, відтак дія вказаних пунктів ПДР, порушення яких інкримінується позивачу, на нього не поширюється, а тому були відсутні підстави для перевірки його документів.

Однак, з пояснень як позивача, так і свідка встановлено та знайшло своє підтвердження у судовому засіданні те, що інспектору поліції, на його вимогу, позивачем ОСОБА_1 пред`являлися документи, а саме: водійське посвідчення та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу в електронному вигляді з мобільного додатку Єдиного державного веб-порталу електронних послуг "Дія".

Згідно п.п. 6, 7 Порядку застосування електронного посвідчення водія та електронного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2019 року № 956, е-посвідчення та е-свідоцтво пред`являються власником транспортного засобу на смартфоні без додаткового пред`явлення посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виготовлених на бланках, а також документа, що посвідчує особу.

Поліцейський проводить перевірку достовірності пред`явлених особою е-посвідчення та е-свідоцтва за допомогою технічних засобів, зокрема з використанням унікального електронного ідентифікатора (QR-коду) та відомостей з єдиної інформаційної системи МВС.

Отже, дії ОСОБА_1 щодо пред`явлення електронного посвідчення водія та електронного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу були правомірними.

Крім того, як вбачається з наявної у матеріалах справи копії постанови Рівненського апеляційного суду від 17.03.2020 року, постанову Дубровицького районного суду Рівненської області від 11.02.2020 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік скасовано, а провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Дана постанова набрала законної сили 17 березня 2020 року.

Отже, позивач ОСОБА_1 не є особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами.

Будь-яких належних і допустимих доказів, які б спростовували вищевказані пояснення позивача та свідка, суду надано не було та не зазначено джерел їх здобуття.

Із зазначеного вище слідує, що інспектор поліції Перепелиця І.О. не надав оцінки поясненням позивача, зокрема тим, що він не знаходився за кермом автомобіля, не врахував пояснення присутніх на місці свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на яких він вказував та які повністю підтвердили цю обставину, при цьому пред`явив інспектору посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу з мобільного додатку Єдиного державного веб-порталу електронних послуг "Дія" та надав інформацію про те, що він не позбавлений права керування транспортними засобами, натомість, без будь-яких належних і допустимих доказів, фактично з надуманих підстав, прийшов до висновку, що позивачем порушено п. 2.1 (а), п. 2.1 (б), п. 2.3 (в) ПДР України, та в порушення вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП без всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин прийняв рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 та ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Крім того, встановлено, що розгляд справи відбувався з порушенням вимог "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі", затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 07.11.2015 N 1395, та ст. 268 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Це означає, що ч. 2 ст. 77 КАС України встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються, а повідомлені позивачем обставини справи відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує.

Отже, в адміністративних справах щодо оскарження рішень та дій суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Така презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Крім того, ч. 3 ст. 79 КАС України зобов`язує відповідача надати всі наявні у нього докази разом із поданням відзиву, тим більше, що такі вимоги (про надання документів) вказані в ухвалі суду про відкриття провадження у справі, а тому, в даному випадку, суд відповідно до ч. 5 ст. 77, ч. 3 ст. 205, ст. 286 КАС України безумовно зобов`язаний розглянути справу на підставі тих доказів, які надані суду сторонами.

Таким чином, інспектором патрульної поліції при вирішенні питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не були зібрані належні та допустимі докази, які б могли підтвердити факт порушення позивачем правил дорожнього руху та невідповідність його пояснень дійсним обставинам справи.

Зі змісту п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23.12.2005 року №14 слідує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності буде відповідати вимогам ст. 283 КУпАП тоді, коли в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначено мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є в справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Недотримання відповідачем процедурних приписів законодавства України про адміністративні правопорушення, передбачених, зокрема, ст.ст. 278, 279 КУпАП, тягне недоведеність з боку суб`єкта владних повноважень правомірності оскаржуваної у цій справі постанови з огляду на ненадання доказів, які б у достатній мірі і беззаперечно свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення та є підставою для скасування оскаржуваної постанови інспектора поліції.

Варто зазначити, що презумпція невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень. Таку позицію констатував і Європейський суд з прав людини, зокрема у справі "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126, ч. 4 ст. 126 та ч. 5 ст. 121 КУпАП, є недоведеним.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, яка передбачає обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки, відповідачем не було дотримано вимог чинного законодавства щодо порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також з урахуванням тієї обставини, що будь-які належні докази, які б свідчили про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, суду надані не були, та що всі сумніви щодо доведеності вини позивача слід тлумачити на його користь, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача щодо скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованими та доведеними, і підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 5, 9, 243, 246, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, Інспектора Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області старшого лейтенанта поліції Перепелиці Ігоря Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задоволити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАА №870892 від 12.09.2020 року.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, ч. 1 ст. 126 КУпАП та за ч. 5 ст. 121 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду..

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п. 15 п. 1 Розділу VІІ Перехідних Положень КАС України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення суду складено 22 грудня 2020 року.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Голова Дубровицького

районного суду Сидоренко З.С.