Справа № 380/3485/20
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2020-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/3485/20 пров. № А/857/10289/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Святецького В.В.,

Ільчишин Н.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 року (прийняте в порядку спрощеного позовного провадження у м. Львові суддею Кухар Н.А.; складене у повному обсязі 24 липня 2020 року) в адміністративній справі № 380/3485/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фескор» до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними і скасування рішень про коригування митної вартості,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2020 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Фескор» (далі - ТОВ Фескор», Товариство, позивач) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості за №№ UA209000/2019/210067/2 та UA209000/2019/210068/2 від 21.12.2019 (далі також - Рішення про коригування митної вартості товарів).

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що між ТОВ «Фескор» та компанією «Interclot.ZO.J» (Польща) укладено контракт № 4FS-INT від 21.08.2019 та додаткову Угоду № 1 від 19.09.2019. За умовами цього контракту Продавець продає, а Покупець купляє вживані одяг, взуття, речі (секонд хенд). Кількість і асортимент Товару вказуються в інвойсах.

На виконання вказаного контракту ТОВ «Фескор» до митного оформлення подано митні декларації з документами на підтвердження митної вартості придбаних товарів. Позивач зазначає, що під час митного оформлення товару митному органу надано усі документи, які передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України (далі - МК України). Вказані документи не містять жодних розбіжностей щодо кількості, найменування, якості та ціни задекларованих товарів, повністю відображають митну вартість товару, а тому у митного органу не було правових підстав для витребування у декларанта додаткових документів. Галицькою митницею ДМС прийнято оскаржувані рішення, відповідно до яких митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у п. 2-3 статті 53 МК України та застосовано резервний метод визначення митної вартості товару. Зокрема, відповідач, вказує на те, що в п.2.1 договору перевезення (замовник надає перевізнику заяву, проте при митному оформленні ця заявка не надавалась); подана до митного оформлення CMR, оформлена з порушенням вимог Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, а саме: незаповнена гр.5 та 21 CMR. Відповідно до вимог ст.6 Закону України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» від 01.08.2006 № 57 та ст. 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева.19 травня 1956); СMR надана до митного оформлення неналежної якості; в документах відсутні інформація щодо ступеня зносу товару; в інвойсі, який слідував з товаром зазначено одяг та інші речі вживання без конкретизації по позиціях щодо цін товару по вагових показників.

Позивач не погоджується з такими рішеннями відповідача, вважає безпідставно скоригованою митну вартість товарів, оскільки наданих відповідачу документів було достатньо для підтвердження достовірності заявленої митної вартості товарів за основним методом. При цьому відповідачем не вказано, яких саме документів не надано та не зазначено, яким чином це впливає на правильність визначення митної вартості.

Ствердив, що для підтвердження транспортних витрат до митного оформлення подано інвойс та Договір про транспортне перевезення. На його думку вказані документи є достатньою підставою для підтвердження транспортних витрат в складі митної вартості задекларованого товару у відповідності до положення ч.2 ст. 53 Митного кодексу України.

У самих рішеннях про коригування митної вартості зазначено лише номер та дату митної декларації, яка стала джерелом інформації для коригування. Такий підхід до формування оскаржуваних рішень про коригування митної вартості прямо суперечить положенням законодавства, що є самостійною підставою для їх скасування.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржила Галицької митниці Держмитслужби, яка вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; з порушенням норм матеріального права; за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; а обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, були недоведеними належними та допустимими доказами, внаслідок чого вказане рішення повинне бути скасоване. Тому просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час здійснення митного контролю за поданими митними деклараціями, по яких прийнято спірні рішення про коригування митної вартості, було встановлено ряд невідповідностей, які вказані у цих рішеннях та запропоновано декларанту подати додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів. Однак декларант додаткових документів не подав, у зв`язку з чим було відмовлено у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю. Вважає, що оскаржені рішення про коригування митної прийняті з дотриманням вимог чинного законодавства та не підлягають скасуванню. Не погоджується з висновком суду першої інстанції, що контролюючому органу позивач надав повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару. Зазначає, що митна вартість не могла бути визначена за основним методом. Ці обставини судом першої інстанції досліджені не були.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, то колегія суддів вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, між ТОВ «Фескор» та компанією «Interclot.ZO.J» (Польща) укладено контракт № 4FS-INT від 21.08.2019 та додаткову Угоду № 1 від 19.09.2019, за умовами якого Продавець зобов`язується передати Покупцю одяг, взуття, речі, що були у користуванні, згідно з Інвойсом (далі - Товар).

На виконання цього контракту ТОВ «Фескор» до митного оформлення подало митні декларації ВМД ІМ 40 № UA209140/2019/705418 та ВМД ІМ 40 № UA209140/2019/705425 за кодами товарів 63090000 «Одяг, що був у користуванні, для подальшого використання несортований з текстильних матеріалів (SecondHand) - 1-ї, 2-ї, 3-ї категорії: футболки, сорочки, блузки, светри, штани, шкарпетки, верхній одяг, куртки, джинсовий одяг, верхній зимовий одяг. Ступінь зношеності не перевищує 25 %». Задекларована вартість за одиницю 1,2 USD; за кодом «взуття, що було у користуванні, для подальшого використання, зимове, весняно-осіннє та літнє, 1-ї, 2-ї, 3-ї категорії. Ступінь зношення не перевищує 25%». Задекларована вартість за одиницю 1,22 USD; за кодом «Речі вживані несортовані, з текстильних матеріалів в асортименті: ковдри, дорожні пледи, білизна, скатертини, фіранки та ін. Ступінь зношеності не перевищує 25 %».

До митних декларацій позивач додав документи на підтвердження митної вартості товарів, а саме: сертифікати якості, рахунки-фактури (інвойси), автотранспорті накладні, декларації походження товару, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 19/1/397 від 14.11.2019, зовнішньоекономічний договір (контракт) 4FS-INT від 21.08.2019, доповнення до зовнішньоекономічного договору від 21.08.2019, заяви про включення товарів до зеленого переліку відходів, сертифікат дезінфекції.

Під час митного оформлення декларантом заявлено митну вартість згідно з п. 1 ч. 1 ст. 57 МК України за основним методом (ціна договору) по ціні 1,2 USD.

Галицька митниця Державної митної служби України заявила вимогу про надання додаткових документів згідно з переліком ч. 3-4 ст. 53 Митного кодексу України, зокрема: зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (відповідно до п. 5.1 контракту); якщо рахунки сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації вказаного товару; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прайс-листи, транспортні (перевізні документи), якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (рахунок на оплату транспортування від продавця товару українському перевізнику); висновки про якісні та вартісні характеристики товарів підготовлені спеціальними експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, копії митної декларації країни відправлення.

Також декларанту роз`яснено можливість надати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Позивач додаткових документів не надав.

Не погоджуючись із заявленою митною вартістю, Галицька митниця ДМС прийняла рішення про коригування митної вартості товарів, якими провела такі коригування митної вартості: за кодом товару встановлена вартість за одиницю 1,4401 USD; за кодом товару встановлена вартість за одиницю 1,4401 USD та прийняла рішення про коригування митної вартості UА 209000/2019/210067/2 та UА 209000/2019/210068/2 від 21.12.2019; за резервним методом по ціні 1,4401 USD.

Підставою для коригування митної вартості було вказано таке: п.2.1 договору перевезення (замовник надає перевізнику заяву, проте при митному оформленні дана заявка не надавалась); подана до митного оформлення CMR, оформлена з порушенням вимог Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, а саме: незаповнена гр.5 та 21 CMR. Відповідно до вимог ст.6 Закону України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» від 01.08.2006 року за № 57 та ст. 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева.19 травня 1956); СMR надана до митного оформлення неналежної якості; в документах відсутні інформація щодо ступеня зносу товару; в інвойсі, який слідував з товаром зазначено одяг та інші речі вживання без конкретизації по позиціях щодо цін товару по вагових показників.

У оскаржуваних рішеннях зазначено, що декларант на вимогу митного органу не надав додаткових документів, а також вказано про проведення консультацій у порядку передбачено ст. 57 Митного кодексу України.

Зазначено, що неможливо застосувати методи визначення митної вартості, зокрема, методу 2а (ст. 59 МК України) та методу 2б (ст. 60 МК України) з причини відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичності та подібні (аналогічні) товари, методи 2в (ст. 62 МК України) та методу 2г (ст. 63 МК України) з причин відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів. Джерелом інформації для визначення митної вартості відповідно до оскаржуваних рішень слугували митні декларації: UA209140/2019/186802 від 01.10.2019. Коригування не проводилось.

Також Галицька митниця ДМС прийняла картки відмови в прийнятті митних декларацій.

Декларант звернувся до митниці у порядку ч. 7 ст. 55 МК України про випуск товарів у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х МК України.

Вважаючи вказані рішення про коригування митної вартості товарів необґрунтованими, безпідставними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що позивач подав до митного органу повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару, а відповідач не довів, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за першим методом (ціною договору). Наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, зокрема, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 49 Митного кодексу (МК) України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частин першої, другої статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII вказаного Кодексу та вказаною главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані зокрема: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

А стаття 53 МК України регулює перелік та порядок подачі документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

Так, відповідно до приписів цієї статті у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

За змістом цих норм митний орган може витребувати від декларанта додаткові документи лише у разі, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, є ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

При цьому митний орган повинен вказати конкретні факти та обставини, які викликали такі сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувати необхідність перевірки цих відомостей та вказати перелік документів, які необхідно надати для усунення цих сумнівів чи розбіжностей.

Якщо наданих відомостей недостатньо для підтвердження задекларованої митної вартості товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити ці складові та які документи необхідно подати для підтвердження відповідних складових.

Разом з тим відсутність у рішеннях про коригування митної вартості товарів підтверджень того, що надані декларантом для митного оформлення товару документи є недостатніми чи викликають сумнів у достовірності поданої інформації, та які документи повинні це підтвердити чи спростувати, свідчить про протиправність рішень щодо застосування іншого, ніж основний, методу визначення митної вартості товарів.

Водночас витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

За приписами статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний:

1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;

3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування;

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право зокрема:

1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, зокрема у разі: неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.

Зокрема, статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 вказаного Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями вказаної статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

У разі якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово проінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень зазначеної статті, та про використаний при цьому метод (стаття 64 МК України).

Відповідно до частини першої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Тобто, згідно норм МК України, митним органом при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів повинна бути зазначена послідовність застосування методів визначення митної вартості та причини, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Верховний Суд у постанові від 21.12.2018 у справі № 815/1670/17 висловив правову позицію про те, що в силу частини другої статті 55 МК України та вимог Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, рішення про коригування митної вартості товару повинно містити обґрунтування причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, а також обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Зазначення в рішенні лише формальних посилань на неможливість перевірки задекларованої митної вартості суперечить наведеним вимогам законодавства.

А наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає органу доходів і зборів право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з цим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

А відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій зокрема у постанові від 29.01.2019 у справі № 815/6827/17 (провадження № К/9901/59766/18).

Згідно із пунктом 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, (графа 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості») посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 МК України з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Тобто, у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Всупереч цьому, у графах 33 рішень «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості», джерелом інформації для коригування митної вартості вказано лише номер і дата митної декларації: МД UA209140/2019/186802 від 01.10.2019.

Тобто, ці рішення не відповідають вимогам, встановленим частиною другою статті 55 МК України та Правилам заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598.

Верховний Суд у постанові від 05.02.2019 у справі № 816/1199/15 вказав, що сама лише інформація з бази даних ЄАІС ДФС про вантажну митну декларацію, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно було імпортовано до України. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.

Крім того, у постанові від 14.08.2018 у справі № 821/1617/17 Верховний Суд зазначив, що відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України - прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

З огляду на зазначене, формально нижчий рівень митної вартості імпортованих позивачем товарів від рівня митної вартості іншого митного оформлення (зокрема, митних декларацій, на які покликався відповідач в оскаржуваних рішеннях і які були використані ним як джерело інформації для здійснення коригування) не може розцінюватися як заниження останнім митної вартості та не є перешкодою для застосування методу визначення митної вартості товару, обраного декларантом, і не може бути безумовною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за визначеним в декларації митної вартості основним методом та достатнім доказом для обґрунтування скоригованого відповідачем значення митної вартості.

У постанові Верховного Суду від 21.12.2018 у справі № 815/1670/17 суд вказав, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Судом встановлено, що при поданні до митного оформлення декларацій ТОВ «Фескор» додавались такі документи: сертифікати якості, рахунки-фактури (інвойси), автотранспорті накладні, декларації походження товару, зовнішньоекономічний договір №4FS-INT від 21.08.2019, доповнення до зовнішньоекономічного договору від 19.09.2019, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №19/1/397 від 14.11.2019, заяви про включення товарів до зеленого переліку відходів, сертифікат дезінфекції та знезараження, копії митних декларацій.

Задекларована митна вартість визначалась декларантом на підставі положень контрактів №4 F-INT від 21.08.2019 та положень відповідного інвойсу № 29/10/2019 від 17.12.2019, № 30/10/2019 від 17.12.2019, інвойси на підтвердження транспортних витрат U 125 -264 від 21/12/2019, U125-265 від 21.12.2019, договір на перевезення FES/11/2019. Також вартість товару відображена у митних деклараціях країни відправлення, що долучались при поданні первинних митних декларацій. Вказані документи не містять жодних розбіжностей щодо кількості, найменування, якості та ціни задекларованих товарів.

В оскаржуваних рішеннях відповідач, як на підставу для витребування додаткових документів, вказує на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі продажу товару.

На вимогу органу доходів і зборів додаткових документів не надав (зокрема банківські платіжних документів, бухгалтерських документів які б містили інформацію щодо термінів та способів оплати товару, прайс листів виробника, висновків експертних організацій, транспортні перевізні документи, копію митної декларації країни відправлення). З цього приводу суд зазначає, що згідно з п. 5.2 контрактів оплата за товар, проданий за цим Контрактом, повинна здійснюватися переказом грошових коштів на рахунок Продавця на умовах передоплати або за фактично поставлений товар.

За положеннями ст. 53 МК України банківські платіжні документи можуть підтверджувати митну вартість товарів лише в тому випадку, якщо на момент митного оформлення товару декларантом оплачено рахунок за такий товар. При цьому відсутність в поданих декларантом документах відомостей щодо термінів оплати, не підтверджує неможливість визнання задекларованої митної вартості за ціною договору, та не може бути обґрунтуванням для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів. Дана обставина сама по собі не є доказом, що обґрунтовує митну вартість товару. Тобто строк оплати за товар не впливає на визначення митної вартості товару.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 803/46/16.

Щодо зауважень митного органу в оскаржуваних рішеннях про те, що в п.2.1 договору перевезення (замовник надає перевізнику заяву, проте при митному оформленні дана заявка не надавалась) суд зазначає таке.

З метою перевезення вантажу автомобільним транспортом по території України, 27 серпня 2019 року між ТОВ «Фескор» та ТОВ «Еконо ЛТД» укладено Договір № 27082019 про перевезення.

Так, п. 2.1 даного договору передбачено, що відповідно до умов цього Договору Перевізник зобов`язується здійснювати перевезення довіреного йому вантажу автомобільним транспортом по території України, а також у міжнародному сполученні, відповідно до умов Заявок Замовника, а Замовник зобов`язується сплатити погоджену Сторонами провізну плату.

Відповідач вважає, що цей пункт договору свідчить про обов`язок при митному оформленні подавати заявку Замовника.

Проте, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що таке твердження відповідача є необґрунтованим, оскільки відповідно до п.5 ч.10 ст.58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті зокрема: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Слід зазначити, що представником позивача до митного оформлення було подано міжнародну товарно транспортну накладну (CMR) серії А № 757308 від 13.12.2019. З товарно транспортної накладної (CMR) серії А № 757308 від 13.12.2019, контракту № 4-FS-INT від 21.08.2019, інвойсу № 30/12/2019 року від 17.12.2019 та інвойсу №29/12/2019 встановлено умови поставки EXW GB Wishaw відповідно до умов міжнародної торгівлі INCOTERMS. На підтвердження вартості перевезення додано договір транспортного перевезення FES/11.2019, інвойс U125-264 від 21.12.2019 та інвойс U125-265 від 21.12.2019.

Виконання умов контракту обома сторонами, а також відсутність зауважень один до одного з боку сторін, свідчить про досягнення між ними взаємної згоди щодо істотних умов такого договору, а також про досягнення взаємної згоди про те, що поставка товару здійснюється згідно інвойсу (специфікацій).

Суд зазначає, що сторони самостійно вправі визначати форму, зміст договору та комерційних документів. Отже, з огляду на засаду свободи підприємницької діяльності та на принцип свободи договору, митним органам заборонено втручатися у діяльність сторін договору шляхом неврахування наданих до митного оформлення відомостей у якості інвойсу (специфікацій) з причин наявності чи відсутності у них певних відомостей та реквізитів чи неналежної їх форми складення.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що декларант дотримав вимоги щодо подання усіх обов`язкових документів для підтвердження задекларованої митної вартості.

З приводу доводів апелянта про те, що «подана до митного оформлення CMR, оформлена з порушенням вимог Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, а саме: незаповнена гр.5 та 21 CMR, подана до митного оформлення CMR, оформлена з порушенням вимог Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, а саме: незаповнена гр.5 та 21 CMR. Відповідно до вимог ст.6 Закону України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» від 01.08.2006 за № 57 та ст. 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева.19 травня 1956); СMR надана до митного оформлення неналежної якості, суд зазначає таке.

Статтею 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19.05.1956) (далі Конвенція) ратифікованої Законом України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» встановлено обов`язкові реквізити вантажної накладної (CMR), зокрема, вантажна накладна містить такі дані: a) дата і місце складання вантажної накладної; b) ім`я та адреса відправника; с) ім`я та адреса перевізника; d) місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки; e) ім`я та адреса одержувача; f) прийняте позначення характеру вантажу і спосіб його упакування та, у випадку перевезення небезпечних вантажів, їх загальновизнане позначення; g) кількість вантажних місць, їх спеціальне маркування і нумерація місць; h) вага вантажу брутто чи виражена в інших одиницях виміру кількість вантажу; і) платежі, пов`язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладання договору до доставки вантажу); j) інструкції, необхідні для виконання митних та інших формальностей; к) заява про те, що перевезення здійснюється, незалежно від будь-яких умов, згідно з положеннями дійсної Конвенції.

Суд звертає увагу відповідачу на те, що CMR заповнюється відправником вантажу, на підставі інструкцій і вказівок, які він отримує від транспортно-експедиторської компанії. Відправник несе солідарну відповідальність за правильність заповнення CMR.

Згідно п. 2.1 контракту №4FS-INT від 21.08.2019 товар, що підлягає продажу за цим Контрактом поставляється Покупцю на митну територію України в кількості, що визначена в Інвойсі, тобто, поставку здійснює продавець, висловлені відповідачем зауваження до таких документів є некоректними.

Крім цього у межах цієї справи, з врахуванням умов поставки за контрактами, оцінці та дослідженню підлягає не господарська операція щодо поставки товару на митну територію України, а його вартість.

При цьому зауваження недоліки у заповненні СМR не є такими, що можуть мати значення для визначення митної вартості товару, з врахуванням умов поставки за контрактом, чи впливають на неї.

Суд вважає, що зазначені положення щодо незазначених чи частково зазначених відомостей у вантажній декларації не підпадають під ознаки визначені приписами ч. 3 ст. 53 МК України, оскільки не вказують на наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Щодо зауважень митного органу в оскаржуваних рішеннях про те, в документах відсутні інформація щодо ступеня зносу товару; в інвойсі, який слідував з товаром зазначено одяг та інші речі вживання без конкретизації по позиціях щодо цін товару по вагових показників» суд зазначає таке.

Судом встановлено, що до митного оформлення було надано митному органу, зокрема інвойси № 29/12/2019 та № 30/12/2019 від 17.12.2019.

Ці інвойси супроводжували експортові специфікації від 17.12.2019 у яких містилася інформація, щодо виду ввезеного товару, його кількість (виражено в кг) та відповідно вартості.

Суд погоджується з твердженнями представника позивача про те, що такі документи не містять розбіжностей, ознак підробки, відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена.

Відтак, в цій частині будь-які розбіжності в документах відсутні, а позивачем надано до оформлення інвойси, які супроводжували експертові специфікації від 17.12.2019 в яких містилася інформація, щодо виду ввезеного товару, його кількості та вартості.

Дослідивши подані письмові докази суд дійшов висновку, що подані позивачем при митному оформленні відомості підтверджені документально та визначені кількісно; достовірність заявлених у при митному оформленні даних не спростована відомостями від компетентних органів інших країн щодо не підтвердження обставин купівлі-продажу відповідного товару за контрактами, або що видані позивачу документи є фіктивними, недійсними чи за своїм змістом не відповідають дійсним обставинам, про які вказав декларант.

З огляду на викладене сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Разом з тим ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатньою підставою для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Що стосується решти доводів апеляційної скарги, то такі висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак відповідно до п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 таке не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч приписами частини другої статті 77 КАС України, не довів обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості імпортованого товару, інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, не встановлено, а надані позивачем документи містили всі числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митних деклараціях.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 року в адміністративній справі № 380/3584/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Святецький
Н. В. Ільчишин