Справа № 370/784/17
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2020 року м. Київ № 370/784/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенко О.Д., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправними дій та зобов"язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державної міграційної служби України та просить суд:

зобов"язати вчинити дії щодо скасування та знищення унікального номеру запису в реєстрі у Єдиному державному демографічному реєстру та виведення ОСОБА_1 з реєстру, та повернути форму 1П для знищення;

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що звернувся до Макарівського відділення Вишгородської об`єднаної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області задля продовження субсидії. Як зазначає позивач під час оформлення документів від нього обманним шляхом отримано паспортні дані та примушено заповнити заяву форми 1П, що призвело у подальшому до внесення відповідачем відомостей позивача до Єдиного державного демографічного реєстру (далі ЄДДР) та присвоєння останньому унікального номеру запису в реєстрі (далі УНЗР), що на думку позивача з огляду на релігійні переконання порушує його законні права та інтереси.

Засобами поштового зв`язку 07.10.2020 до суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач позовних вимог не визнає та зазначає, що відповідно до положень Конституцією України ніхто не може бути увільнений від свої обов`язків перед державою або відмовитись від виконання законів за мотивами релігійних переконань.

Крім того відповідач звернув увагу, що оскільки позивач із заявою щодо оформлення документів оформлення яких передбачається із застосуванням засобів реєстру до територіальних підрозділів відповідача не звертався, а тому УНЗР на його ім`я не формувався. Самі ж відомості, як зазначає відповідач, видаленню чи знищенню після їх внесення до ЄДДР не підлягають.

З огляду на наведені обставини відповідач просить суд у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 19.04.2017 провадження у вказаній справі відкрито.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 06.11.2019 суд вирішив замінити первісного відповідача Макарівське відділення Вишгородської об`єднаної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на належного Державну міграційну службу України.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 06.11.2019 дану справу було передано на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 провадження у прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у порядку письмового провадження).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 263 КАС України визначено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Як встановлено матеріалами справи, 03.10.2020 позивачем подано до Макарівського районного суду Київської області суду заяву про збільшення позовних вимог, однак вказаним судом заяву розглянуто не було.

Так, розглянувши дану заяву суд зазначає наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 167 КАС України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; найменування суду, до якого вона подається; номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі; зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника; підстави заяви (клопотання, заперечення); перелік документів та інших доказів (за наявності), що додаються до заяви (клопотання, заперечення); інші відомості, які вимагаються цим Кодексом.

Враховуючи, що зазначена заява за своїм змістом та формою не відповідає вимогам ч. 1 ст. 167 КАС України, суд залишає таку заяву без розгляду.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані, суд вважає, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 громадянин України ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Мінським РУ ГУ МВС України в м. Києві 04.01.1996.

Відповідно до відмітки у паспорті на сторінці 7, позивач від 20.12.2007 має право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номеру.

На сторінці 8 паспорта також наявна відмітка Макарівського відділення Вишгородської об`єднаної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, відповідно до якої, що позивач з 16.12.2016 має право здійснювати будь-які платежі на підставі серії та номера паспорта.

Судом встановлено, що позивач звернувся до Макарівського відділення Вишгородської об`єднаної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області для продовження житлової субсидії.

Як вбачається із повідомлення фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків встановленої форми відповідно до додатку 8 Положення про реєстрацію фізичних осіб платників податків форми № 1П, позивач зазначив свої паспортні дані.

Заявою від 30.12.2016 позивач повідомив Вишгородську об`єднану податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області та Державну фіскальну службу у Київській області про відмову від обліку за серією та номером паспорту, а також відмову від ідентифікаційного номеру та просив знищити інформацію із реєстрів та баз даних, заборону передачі інформації до ЄДДР та присвоєння позивачу УНЗР.

Також відповідно до заяви від 28.02.2017, позивач звернувся до Макарівського відділення Вишгородської об`єднаної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області та Вишгородської об`єднаної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області з вимогою оформити йому субсидію для відшкодування витрат на придбання скрапленого газу, за раніше встановленими формами обліку, за його ім`ям без ідентифікаційного номеру від якого він відмовився без присвоєння йому будь-яких інших ідентифікаторів та без збору і обробки інформації щодо нього.

Листом від 23.01.2017 № 10-14/159/14/10-08 Макарівське відділення Вишгородської об`єднаної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області відмовило позивачу у задоволенні заяви.

Листами від 16.01.2017 № 639/є/99-99-08-02-01-14 та 24.03.2017 № 4046/є/99-99-08-02-01-14 Державна фіскальна служба відмовила позивачу у задоволенні заяв зазначивши, що на сьогодні ПК України передбачається два способи ведення обліку фізичних осіб платників податків в Державному реєстрі: за реєстраційними номерами облікових карток платників податків або за прізвищем, ім`ям, по батькові та серією і номером паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта). Відтак, контролюючі органи не мають повноважень щодо ведення обліку платників податків у іншому порядку, за іншими формами, способами або видами.

Вважаючи зазначені відмови протиправними позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20 листопада 2012 року № 5492-VI (далі - Закон № 5492-VI ) визначено правові та організаційні засади видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина. Реєстр та майнові права інтелектуальної власності на створені на замовлення уповноважених суб`єктів для функціонування Реєстру об`єкти інтелектуальної власності належать державі. Відчуження, передача чи інше використання, ніж визначено цим Законом, Реєстру, його структурних складових та майнових прав інтелектуальної власності забороняються. Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування (частина перша статті 4 Закону № 5492).

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону № 5492 внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних». У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України від 01.06.2010 № 2297 «Про захист персональних даних» (із змінами і доповненнями) (далі - Закон № 2297), суб`єкт персональних даних має право: пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 15 Закону № 2297 передбачено, що персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі: припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з вимогами ст. 4 Закону України від 20.11.2012 № 5492 «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі - Закон № 5492) Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру.

Внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних».

У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним (ст. 10 Закону № 5492).

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону № 5492 для внесення інформації до Реєстру та для оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених), обміну документів за зверненням заявника формується заява-анкета, зразок якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що здійснює формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в установленому порядку.

Згідно з п. 1 ч. 1, 2 ст. 13 Закону № 5492 до документів, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, належить, паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну; тимчасове посвідчення громадянина України; посвідчення водія; посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон; посвідка на постійне проживання; посвідка на тимчасове проживання; картка мігранта; посвідчення біженця; проїзний документ біженця; посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту; проїзний документ особи, якій надано додатковий захист.

Отже, зазначені документи оформляються виключно із застосуванням засобів ЄДДР, до якого вноситься інформація щодо ідентифікації осіб, які звернулися для оформлення таких документів (автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі).

Ні положеннями Закону № 5492, ні Порядку ведення Єдиного державного демографічного реєстру та надання з нього інформації, взаємодії між уповноваженими суб`єктами, а також здійснення ідентифікації та верифікації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 року № 784, підстав та механізму скасування, видалення та знищення УНЗР не передбачено.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів вбачається, що фізична особа, зокрема, позивач, фактично має право на поновлення або виправлення інформації, але не скасування (вилучення) її, в зв`язку з релігійними переконаннями, відмовою від паспорту та подальшого знищення документу.

Щодо позовних вимог в частині скасування та знищення номеру УНЗР у Єдиному державному демографічному реєстру та виведення його з реєстру, суд зазначає наступне.

Пунктами 5, 6 ч. 2 ст. 8 Закону № 2297 визначено, що суб`єкт персональних даних має право пред`являти вмотивовану вимогу володільцю персональних даних із запереченням проти обробки своїх персональних даних; пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач звернувся до податкового органу для продовження субсидії.

Відповідно до ч. 3 Положення про порядок призначення житлових субсидій затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848 (далі Положення) житлова субсидія є безповоротною адресною державною соціальною допомогою мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях (будинках) і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, оплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком. Суми призначеної, але не виплаченої у зв`язку із смертю одержувача житлової субсидії виплачуються одному із членів домогосподарства, з урахуванням яких призначалася субсидія.

Відповідно до умов зазначеного Положення для отримання житлових субсидій, особа подає заяву про призначення та надання житлової субсидії у грошовій формі та декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії форма яких затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 02.05.2018 № 604.

Суд звертає увагу, що за своєю формою зазначені документи не передбачають необхідність надання позивачем згоди на обробку персональних даних, а також такі документи не належать до документів, оформлення яких передбачається Законом № 5492 із застосуванням засобів ЄДДР.

Також позивач зазначає, що для продовження отримання субсидії його було зобов`язано заповнити заяву форми П1 на підставі якої, як зазначає позивач, його відомості було внесено до ЄДДР та присвоєно УНЗР.

Відповідно до ч. 1 розділу 8 Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків фізична особа, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, зобов`язана особисто подати до відповідного контролюючого органу Повідомлення за формою № 1П (додаток 8), яке є водночас заявою для обліку в окремому реєстрі Державного реєстру, та пред`явити паспорт або документ, на підставі якого оформлюється паспорт вперше. У разі зміни прізвища, імені чи по батькові особа, крім паспорта, пред`являє свідоцтво про шлюб (за наявності), свідоцтво про розірвання шлюбу (за наявності), свідоцтво про зміну імені (за наявності).

Відповідно до форми та змісту зазначеної заяви не вбачається заяви про згоду позивача на обробку персональних даних та внесення відповідних відомостей до ЄДДР та присвоєння йому УНЗР, а сама заява за своєю суттю є заявою на внесення до окремого реєстру Державного реєстру за прізвищем, ім`ям, по батькові і серією та номером діючого паспорта громадянина України.

Крім того відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначено, що УНЗР щодо позивача не формувався.

Також суд звертає, що позивач неодноразово звертався до податкових органів, однак не звертався із запитами до органів відповідача, які можуть надати таку інформацію.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що підстав для внесення відомостей про позивача до ЄДДР та присвоєння йому УНЗР у працівника податкового органу не було, також з аналізу наявних у матеріалах справи доказів та пояснень, наданих відповідачем, суд приходить до висновку, що відомості до ЄДДР щодо позивача не вносились, а останній помилково вважає, що подання заяви форми № П1 для обліку в окремому реєстрі Державного реєстру фізичних осіб - платників податків за прізвищем, ім`ям, по батькові і серією та номером діючого паспорта громадянина України є внесенням відомостей до ЄДДР, доказів протилежного учасниками справи не подано.

З огляду на безпідставність та необґрунтованість зазначеної вимоги, а також зважаючи на відсутність відомостей про позивача в ЄДДР, суд відмовляє у задоволенні зазначеної вимоги.

Щодо вимоги про повернення заяви у формі № 1П для знищення, суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу, що позивач помилково прийшов до висновку, про внесення його відомостей до ЄДДР при поданні заяви форми П1, оскільки заява форми П1 є заявою для осіб, які через свої релігійні переконання бажають для здійснення платежів використовувати прізвище, ім`я, по батькові і серією та номером діючого паспорта громадянина України.

Суд також зазначає, що позивач неодноразово звертався до податкових органів про надання йому дозволу здійснювати платежі за прізвищем, ім`ям, по батькові без серії та номеру паспорту, і саме у задоволенні таких вимог податкові органи відмовляли позивачу.

Належним способом захисту таких порушених прав було б звернення позивача до відповідного адміністративного суду з позовом про визнання дій податкового органу протиправними та зобов`язання вчинити певні дії щодо надання йому дозволу здійснювати платежі за прізвищем, ім`ям, по батькові без серії та номера паспорту, яке повинно було би розглядатись, як окрема адміністративна справа.

Оскільки ж у даному спорі вимоги заявлені до Державної міграційної служби, яка є неналежним відповідачем щодо такої вимоги суд відмовляє у задоволенні адміністративного позову у цій частині.

За приписами ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на зазначене та беручи до уваги докази, які наявні в матеріалах справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні вимог слід відмовити..

Керуючись ст.ст. 9, 14, 72-77, 90, 143, 194, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Головенко О.Д.