Справа № 295/5962/19
Суддя: Маслак В. П.
Дата ухвалення: 2020-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 295/5962/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2020 рокум.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого судді Маслак В.П.,

при секретарі судових засідань Рабчинській Я.В.,

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Козирєва І.М.,

представника відповідача Галіцької А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Житомирській області, територіального підрозділу Богунського районного відділу у м.Житомирі Управління державної міграційної служби в Житомирській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та рішення про примусове повернення з України -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду з адміністративним позовом та просить:

- визнати протиправними дії працівників Управління державної міграційної служби України в Житомирській області в особі Богунського районного відділу у м.Житомирі, які полягають у застосуванні до нього заходів адміністративної відповідальності за перебування в Україні та прийняття рішення про повернення з України;

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення;

- визнати нечинним та скасувати рішення №7 Богунського районного відділу у м.Житомирі Управління державної міграційної служби в Житомирській області від 21.02.2019р. про примусове повернення ОСОБА_1 як іноземця;

- зобов`язати внести відповідні зміни до стор. 47 паспорту громадянина Азербайджан ОСОБА_1 про скасування рішення №7 від 21.02.2019р. про примусове повернення з України.

В обґрунтування позову представник ОСОБА_1 посилається на те, що до відповідальності притягнуто громадянина республіки Азербайджан, який не володіє українською мовою, зміст документів, у яких підписався не розуміє, перекладач не залучався. В протоколі, на підставі якого було винесено оскаржувану постанову, і в тексті самої постанови відсутнє значення про місце складення протоколу. Також, інформація, вказана в протоколі про адміністративне правопорушення, є неповною та не дозволяє ідентифікувати особу, яка притягається до адміністративної відповідальності. Прийняте рішення про примусове повернення з України направлене на штучне насильницьке роз`єднання сім`ї позивача.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Пояснив, що в Україні проживає приблизно 20 років, та займається підприємницькою діяльністю. З діями посадових осіб Управління державної міграційної служби України в Житомирській області позивач не погоджується, оскільки йому не було роз`яснено дій що відбуваються, в тому числі що розглядається питання про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Представник позивача підтримав позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив про відсутність перекладача під час прийняття рішення про примусове повернення з України.

Представник відповідача заперечував проти позовних вимог. Пояснив, що позивач нелегально перебуває на території України та доказів того, що потребує додаткового захисту до дня винесення рішення про примусове повернення з України не надав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, показання свідка ОСОБА_2 , суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

Встановлено, що громадянин ОСОБА_1 прибув в Україну 10.04.2014р. через КПП «Київ (Жуляни)» по паспорту НОМЕР_1 від 29.03.2014р. дійсного до 28.03.2024р., мета поїздки приватна, що підтверджується паспортом, (оригінал оглянуто в судовому засіданні) та поясненнями позивача в судовому засіданні.

Матеріали справи свідчать, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 06.11.2007р. перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (а.с.10).

В зареєстрованому шлюбі у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась донька ОСОБА_4 (а.с.11).

Провідним спеціалістом Богунського районного відділу у м.Житомирі Управління державної міграційної служби в Житомирській області Зінченко І. М. 21.02.2019р. складено протокол про адміністративне правопорушення відносно громадянина Азербайджану ОСОБА_5 за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме перебування більше 90 днів на протязі 180 днів, що є порушенням вимог п.п.2,9 Порядку продовження терміну перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012р. №150 (а.с.12).

З даним протоколом позивач ознайомлений, про що свідчить його підпис, а також в протоколі є відмітка, що "вину визнає, виїхати не може по сімейним обставинам». В судовому засіданні позивач підтвердив, що підпис в протоколі від 21.02.2019р. біля прізвища ОСОБА_6 належить йому.

Вимогами ч. 1 ст. 203 КУпАП передбачена відповідальність за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Постановою начальника Богунського районного відділу у м.Житомирі Управління державної міграційної служби в Житомирській області Новаковського С.Ю. від 21 лютого 2019 року на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. в дохід держави за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП (а.с. 13).

Зі змісту зазначеної постанови вбачається, що 21.02.2019р. у м.Житомирі було виявлено громадянина Азербайджану ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців на території Україні, а саме, перебував в Україні більше 90 днів на протязі 180 днів, що є порушенням вимог п.п.2,9 Порядку продовження терміну перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012р. №150 (а.с.13).

Копію даної постанови отримано позивачем по справі, про що свідчить його підпис.

Провідним спеціалістом Богунського районного відділу у м.Житомирі Управління державної міграційної служби в Житомирській області Зінченко І.М. прийнято рішення №7 про примусове повернення за межі України громадянина Азербайджану ОСОБА_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 02.03.2019 року, оскільки перебував на території України понад встановлений законом термін (а.с. 14).

Копія рішення №7 про примусове повернення з України громадянина Азербайджану ОСОБА_1 (а.с.49) містить підпис та запис останнього, що «перекладача не потребує».

Як встановлено судом позивач у вказаний в оскаржуваному рішенні термін до 02.03.2019р. територію України не покинув. Проте скористався правом на його оскарження шляхом звернення з позовом до суду. Однак, за цей час до органів та підрозділів міграційної служби із заявою та документами, необхідними для продовження законного терміну перебування на території України він не звертався, доказів протилежного суду не надано.

Згідно пунктом 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року № 405/2011 (далі - Положення), Державна міграційна служба України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Пунктом 4 Положення визначено, що Державна міграційна служба України відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого, здійснює оформлення і видачу іноземцям та особам без громадянства запрошень для в`їзду в Україну, документів для тимчасового перебування або постійного проживання в Україні, а також виїзду за її межі, студентських квитків студентам із числа іноземців та осіб без громадянства, вилучає ці документи та проставляє в документах, що посвідчують особу іноземців та осіб без громадянства, відмітки про заборону в`їзду в Україну в передбачених законодавством випадках; приймає рішення про скорочення строку перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні, видворення, у тому числі у примусовому порядку, іноземців та осіб без громадянства з України, заборону в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, це іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні

За правилами статті 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 року № 251 затверджений Порядок визначення механізму оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (далі - посвідки) іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання.

Посвідка на тимчасове проживання видається строком до одного року з можливістю його продовження щоразу на один рік на підставі заяви іноземця чи особи без громадянства та документів, зазначених у підпункті 4 пункту 6 цього Порядку, які подаються до територіального органу або підрозділу ДМС не пізніше ніж за 15 днів до закінчення строку дії посвідки.

Згідно із частиною 2 статті 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Частиною 5 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до статті 26 Закону Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до частини 1 статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

- де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

- де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Вказаний перелік підстав, є вичерпний та такий, який не підлягає розширенню.

Проте, позивачем не доведено що він попадає під дію зазначених вище підстав щодо заборони примусового повернення його до країни походження .

Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150 (далі - Інструкція) терміни "примусове повернення" та "примусове видворення" означають систему адміністративно-правових заходів, спрямованих на примушування іноземців, які незаконно перебувають в Україні, покинути територію України всупереч їх волі і бажанню.

Положеннями пунктів 4-6 розділу І Інструкції встановлено, що іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Як встановлено судом та не заперечується позивачем, ним порушено законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, зокрема правил перебування в Україні.

Відтак, відповідач в даному випадку діяв у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством і підзаконними нормативно-правовими актами.

Разом з тим, доводи позову зводяться до того, що позивач має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, а тому відповідач повинен був врахувати обставини його сімейного стану під час прийняття оскаржуваного рішення.

Стосовно вказаного твердження доцільно наголосити на тому, що чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і не звільняють особу від відповідальності за вчинення порушення міграційного законодавства України.

Факт батьківства позивача не спростовує встановлені відповідачем порушення в його діях. Окрім того, позивачу не заборонено в`їзд в Україну, а отже після владнання необхідних законодавчих формальностей щодо законності перебування в Україні він матиме змогу повернутися до своєї сім`ї.

Посилання позивача на те, що рішення про примусове повернення було оголошено позивачу без перекладача як на підставу скасування такого рішення суд відхиляє, оскільки відсутність перекладача не свідчить про протиправність рішення.

Так, відповідно п.2 розділу 2 Інструкції перекладач надається іноземцю у разі його вимоги. Слід відмітити, що оскаржуване рішення №7 про примусове повернення з України підписане позивачем та останній відмовився від перекладача, про що наявний запис «перекладача не треба».

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного суду від 23.01.2020 р. у справі №343/2242/16-а.

Також суд звертає увагу на покази свідка ОСОБА_2 , яка пояснила, що оскаржуваний протокол та рішення про видворення вона складала за своїм робочим місцем (адреса АДРЕСА_1 ), за участі ОСОБА_7 , особу якого було встановлено за допомогою паспортного документу, права та обов`язки позивачу було роз`яснено, від перекладача відмовився, про що розписався.

Відповідно до ч. 4 ст. 90 КАС України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Житомирській області, територіального підрозділу Богунського районного відділу у м.Житомирі Управління державної міграційної служби в Житомирській області є необґрунтованим, безпідставним та таким що задоволенню не підлягає в повному обсязі.

Керуючись Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23 квітня 2012 року № 353/271/150, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за № 806/21119, ст.ст. 2, 5, 6, 30, 72-77, 139, 241, 246, 255, 288, 295, 297, 382, п.п. 10, 15.5 Розділу «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Cуддя В. П. Маслак