Справа № 160/13871/20
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії,-
28.10.2020 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати позивачу пенсію за рішенням суду по справах №208/7592/16 та 208/1029/17 з урахуванням ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відшкодувати позивачу моральні збитки в розмірі 100000гр. так як невиконання посадовою особою Пенсійного фонду своїх посадових обов`язків (спрямувати діяльність управління на виконання вимог Конституції України-невиконана ст. 24 Законів України невиконан закон України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати) і позивач неотримав кошти які належать йому згідно чинного Українського законодавства;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відшкодувати позивачу кошти на придбання канцелярських товарів та виготовлення копій документів для подання позовної заяви в сумі 29 грн. ФОП який надав ці послуги працює на спрощеній системі оподаткування і позивач не може надати товарний чек з бездіяльності чи навмисних дій керівництва Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позивач був змушений звернутися до суду.
В обгрунтування позовних вимог позивачем вказано, що 22.10.20 він отримав відповідь Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 13.10.2020 з відмовою перерахувати доплату на виконання рішення суду з урахуванням ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходу в зв`язку з порушенням строків їх виплати». Відмова відповідача у виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати на підставі рішення суду по справах №208/1029/17 та №208/7592/17 порушує ст. 24 Конституції України відносно позивача.
11.12.2020 до суду засобами електронного зв`язку від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити позивачеві у задоволенні його позовних вимог посилаючись на те, що 29.09.2020 ОСОБА_1 звернувся до відповідача стосовно доплати по перерахунку його пенсії на виконання рішень суду по справах № 208/7592/16 та № 208/1029/17.
Щодо постанови Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 22 червня 2017 року по справі № 208/1029/17 (провадження № 2а/208/148/17) за позовом ОСОБА_1 , якою зобов`язано Кам`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (правонаступник Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області) з 01 грудня 2016 здійснити перерахунок призначеної пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням положень ст. 46 Конституції України, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом, та виплатити недоплачені суми пенсійних виплат, Головне управління зазначило, що постановою Верховного Суду у складі Колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.11.2019 по справі № 208/1029/17 (2-а/208/148/17) адміністративне провадження № К/9901/8054/18 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22.06.2017 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 по справі № 208/1029/17 було вирішено: постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 червня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року по справі № 208/1029/17 скасувати; у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 по справі № 208/1029/17 відмовлено в повному обсязі.
Таким чином, позовні вимоги Позивача в частині перерахунку пенсії за віком за рішенням суду по справі №208/1029/17 з урахуванням статті 3 Закону України "Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати " безпідставні та задоволенню не підлягають.
Щодо моральної шкоди відповідачем вказано, що позивачем не надано детального опису, обгрунтування розміру моральної шкоди, та доказів на обгрунтування даної позовної вимоги. Відсутність такого опису із зазначенням саме яких страждань піддався позивач та яку моральну шкоди необхідно відшкодувати, ставить під сумнів, чи є розмір таких відшкодувань обгрунтованим і пропорційним до предмета спору.
Виходячи з положень частини 6 статті 162, статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд адміністративної справи здійснено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини.
З матеріалів справи вбачається, що 29.09.2020 позивач звернувся до начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просив перерахувати ОСОБА_1 доплату на виконання рішень суду з урахуванням ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» так як позивач отримав пенсію в розмірі мінімального прожиткового мінімуму лише в травні 2018, з-за невиконання посадовими особами обов`язків керівником Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
«Відділом з питань призначення та перерахунків пенсій №6 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області постанову Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 10.07.2017 по справі №208/7592/16 провадження №2а/208/292/16 виконано, здійснено перерахунок призначеної пенсії з урахуванням положень ст. 46 Конституції України, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом, та виплачено недоплачені суми пенсійних виплат.».
Позивач вважаючи, що його право на доплату по перерахунку пенсії на виконання рішення суду за жовтень та грудень 2016 порушено, звернувся до суду для захисту своїх порушених прав та законних інтересів.
Суд надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.
Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 22.06.2017 по справі №208/1029/17 провадження №2а/208/148/17 позовні вимоги ОСОБА_1 до Камянського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області про зобов`язання вчинити певні дії було задоволено. Зобов`язано Кам`янське об`єднане Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області з 01 грудня 2016р. здійснити перерахунок призначеної пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням положень ст.46 Конституції України, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом, та зобов`язати виплатити недоплачені суми пенсійних виплат. В іншій частині позову, відмовлено.
Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.11.2019 по справі №208/1029/17(2-а/208/148/17) адміністративне провадження №К/9901/8054/18 здійснено заміну відповідача у справі, Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 червня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року скасовано. Ухвалено нове рішення. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.
Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 10 липня 2017 №208/7592/16 провадження №2а/208/292/16 зобов`язано Кам`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області за жовтень 2016 здійснити ОСОБА_1 перерахунок призначеної пенсії з урахуванням положень ст. 46 Конституції України враховуючи розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом, та виплатити недоплачені суми пенсійних виплат.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.12.2017 №208/7592/16 постанову Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 10.07.2017 №208/7592/16-а (2-а/208/292/16) залишено без змін.
Відповідно до роз`яснень Кам`янського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 02.05.2018 №Б 6254-18 позивачу було повідомлено про те, що за даними електронної пенсійної справи, розмір пенсійної виплати після перерахунку за рішенням судів складає:
-з 01.10.2016 по 31.10.2016-1130,00 грн., з 01.12.2016 по 30.04.2017 1247,00 грн., з 01.05.2017 по 30.09.2017 1312,00 грн., з 01.10.2017 по 31.05.2018 1452,00 грн. Доплату по перерахунку пенсії на виконання рішень суду позивач отримає в травні 2018 разом з основним розміром пенсії. Виплата у травні, з врахуванням утримання 50 відсотків розміру пенсії, складає 2555,30 грн., з яких: 726,00 грн. розмір пенсії, 1829,30 грн. доплата за жовтень 2016 та з 01.12.2016 по 30.04.2018.
29.09.2020 позивач звернувся до начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просив перерахувати ОСОБА_1 доплату на виконання рішень суду з урахуванням ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» так як позивач отримав пенсію в розмірі мінімального прожиткового мінімуму лише в травні 2018 з-за невиконання посадовими особами обов`язків керівником Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
«Відділом з питань призначення та перерахунків пенсій №6 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області постанову Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 10.07.2017 по справі №208/7592/16 провадження №2а/208/292/16 виконано, здійснено перерахунок призначеної пенсії з урахуванням положень ст. 46 Конституції України, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом, та виплачено недоплачені суми пенсійних виплат.».
Щодо нарахування компенсації втрати частини доходів за рішеннями суду по справах №208/7592/16 та № 208/1029/17 з урахуванням статті 3 Закону України "Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 року (далі за текстом - Закон №1058-ІV), яка регламентує виплату пенсій за минулий час, передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Відповідно до ч.2 ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992оку № 2262-XII (далі за текстом - Закон № 2262-XII), нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ від 19.10.2000 року (далі за текстом - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. №159 (далі - Порядок № 159).
Відповідно до положень ст. ст. 1 та 2 Закону № 2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Згідно положень п.2 та 3 Порядку № 159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, серед яких, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
У п.4 Порядку закріплено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст. 3 вказаного вище Закону).
Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи був виплачений нарахований дохід, та чи виплачений він із порушенням строків, чи нараховувався і виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Суд вважає безпідставними посилання у відзиві представника відповідача на відсутність підстав для виплати позивачу компенсації, передбаченої Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати" з причин того, що відповідачем на виконання постанов Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 10 липня 2017 року по справі № 208/7592/16 та від 22.06.2017 по справі № 208/1029/17 (з урахуванням набрання законної сили рішенням суду) нараховано ОСОБА_2 пенсію за жовтень 2016 року та з грудня 2016 року та виплачено в повному обсязі у строки, передбачені законодавством, оскільки основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 55 Закону №2262-XII, ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Водночас, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.
З огляду на зазначене, такі доводи представника відповідача не можуть вважатися достатніми та належними доказами не порушення відповідачем прав позивача.
Використане у ст. 3 Закону № 2050-ІІІ та п. 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Водночас, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст. 13 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права висловлений Верховним Судом України у постановах від 11 липня 2017 року (справа № 21-2003а16), та Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року (справа № 336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№ 523/1124/17), від 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17), від 18 липня 2018 року (справа № 490/6755/15-а) та від 12.02.2019 (справа №814/1428/18).
Таким чином, несвоєчасне нарахування сум пенсії відбулось у зв`язку з неправомірним нарахуванням пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що встановлено постановами Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 10 липня 2017 року по справі № 208/7592/16 та від 22.06.2017 по справі № 208/1029/17 (з урахуванням набрання законної сили рішенням суду), тобто з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, у зв`язку з чим позивач має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати.
Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Стаття 6 КАС України встановлює, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Як свідчить позиція Європейського Суду у справі Yvonne van Duym v. Home Office (Case 41/74 van Duym v. Home Office), принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в цьому випадку це встановлення компенсації за порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (в даному випадку, пенсії), держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати є протиправною, та, оскільки відповідач своєчасно не виплатив суму пенсії на користь позивача в жовтні 2016 та з грудня 2016 по лютий 2018, порушені права позивача підлягають захисту шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати позивачу пенсію за рішенням суду по справах №208/7592/16 та 208/1029/17 з урахуванням ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача відшкодувати моральні збитки - 100000 грн. - завдані бездіяльністю та навмисними діями керівництва відповідача, що фактично позбавили позивача коштів для існування, що принижує гідність фізичної особи позивача та його життя постійно знаходиться під загрозою, оскільки позивачеві потрібно купувати всі необхідні ліки, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 Цивільного кодексу України).
Також і відповідно до п.3 Постанови Пленум Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами та доповненнями) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психологічних тощо) яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Як встановлено зі змісту даного позову, позивач зазначає, що внаслідок навмисних дій посадових осіб відповідача позивач був позбавлений коштів для існування, що принизило його гідність та його життя постійно знаходилося під загрозою через необхідність придбання ліків, а тому він зазнав моральної шкоди у розмірі 100000 грн., однак на підтвердження наведених обставин позивачем жодних доказів суду надано не було.
Окрім того, позивачем не було надано і доказів на підтвердження приниження його гідності чи доказів погіршення стану його здоров`я, які спричинили б понесення будь-яких витрат на таке лікування, не наведено позивачем і мотивів та розрахунку, з яких він виходив при визначенні моральної шкоди у розмірі 100000 грн.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними доказами спричинення відповідачем моральної шкоди за наведеними вище критеріями її оцінки та не наведено обставин, які б свідчили про наявність причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача та спричиненням моральної шкоди позивачеві саме у розмірі 100000 грн., а тому позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача відшкодувати моральні збитки у наведеній сумі задоволенню не підлягають.
Також і не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача виплатити позивачеві кошти на канцелярські товари та виготовлення копій 22,00 грн., виходячи з наступного.
Згідно ч.1 ст.138 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою справи до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Виходячи з того, що позивачем суду не надано жодних доказів понесення ним відповідних витрат, то у адміністративного суду відсутні підстави для задоволення вказаних позовних вимог позивача.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.
Суд зазначає, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень, не надано до суду належних доказів відсутності правових підстав для не нарахування і не виплати позивачу компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати пенсії, нарахованої та виплаченої на виконання постанови рішенням суду по справах №208/7592/16 та 208/1029/17.
Таким чином, враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати позивачу пенсію за рішенням суду по справах №208/7592/16 та 208/1029/17 з урахуванням ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Розподіл судових витрат у справі не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко