Справа № 240/18902/20
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/18902/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Майстренко Н.М.

Суддя-доповідач - Франовська К.С.

17 грудня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Совгири Д. І. Боровицького О. А. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

представника позивача Безсмертного В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Коростишівського районного нотаріального округу Житомирської області Чевкоти Олени Анатоліївни, начальника Коростишівськеого відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Білошицької Наталії Михайлівни про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

30 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Приватного нотаріуса Коростишівського районного нотаріального округу Житомирської області Чевкоти Олени Анатоліївни, в якому просила :

- винести судове рішення щодо зобов`язання Приватного нотаріуса Коростишівського районного нотаріального округу Чевкоти Олени Анатоліївни до виконання рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 07.02.2018, що є підставою для закликання її до спадкування за законом згідно ст. 1261 ЦК України до спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_2 (зятя) та ОСОБА_3 (дочки), які проживали однією сім`єю з 1990 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , поновити її порушене право на спадщину;

- зобов`язати визнати рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 07.02.2018 начальника Коростишівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_4 , видати їй свідоцтво про смерть її зятя ОСОБА_2 ;

- зазначити в рішенні про вчинення приватним нотаріусом Чевкотою Оленою Анатоліївною та начальником відділу державної реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_4 порушень законодавства України, а саме ст.ст. 12, 16, 1218, 1220, 1222, 1225, 1258 ЦК України, 1, 2, 3 ЦПК України, 1, 2, 3, 4, 5, 6, 34 Закону України "Про нотаріат", зазначити про факти використання підзаконних відомчих актів нотаріусом таким чином, що замість норм прямої дії закону створюють підстави для корупційних умов вчинення нотаріальних правопорушень у конкретній діяльності нотаріусів та державних реєстраторів актів цивільного стану; визнати порушенням не визнання (не виконання) рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 07.02.2018, та преюдиційності рішення, що набрало законної сили;

- постановити окремі ухвали в державні органи влади для вжиття заходів усунення причин і умов для корупції в нотаріальній сфері діяльності, що сприяють вчиненню інших незаконних дій, порушуючи захист конституційних прав, свобод і обов`язків людини і громадянина: Верховну Раду України, Кабінет Міністрів України, Міністерство юстиції України, Адміністративну комісію Коростишівської районної ради, та місцевого самоврядування;

- постановити окрему ухвалу для визначення рівня професійної підготовленості або вирішення питання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Чевкоти О.А. згідно зі ст. 10 Закону України "Про нотаріат" та перевірити рівень професійної підготовленості державного реєстратора актів цивільного стану ОСОБА_4 ;

- відкрити провадження за ч. 2 ст. 382 КК України щодо приватного нотаріуса Чевкоти О.А. та начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_4 ;

- стягнути з приватного нотаріуса Чевкоти О.А. та начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану Білошицької Н.М. витрати пов`язані з розглядом скарги, а саме судовий збір в сумі 847,20 гривень.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року у відкритті провадження в адміністративній справі за її позовом ОСОБА_1 відмовлено на підставі п.1 ч.1 ст.170 КАС України (позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства).

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, його оскаржила позивач з підстав неповного з`ясування обставини, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що виконання рішення суду - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи. Зазначає, що оскільки вона є єдиною спадкоємицею першої черги після смерті зятя ОСОБА_2 , то вчинила дії щодо вступу у спадкові права, проте нотаріус ОСОБА_5 не виконала своїх обов`язків, умисно не надала їй повної спадкової маси, приховала факт незаконних стосунків ОСОБА_6 із зятем ОСОБА_2 . Протягом двох років нотаріус ОСОБА_5 не видає свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на постанову про відмову від 27.03.2018 року.

Начальник РАЦС Білошицька Н.М. не визнала, що рішенням Коростишівського районного суду від 07.02.2018, вона ОСОБА_1 є родичко. своїй дочці та зятю, так як вони померли і умисно не видає свідоцтво про смерть зятя.

Відмовляючи у відкритті провадження у адміністративній справі, Житомирський окружний адміністративний суд не намагався навіть аналізувати справу, не надав можливості додати до справи письмові факти і пояснення.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - Безсмертний В.П. апеляційну скаргу підтримав, просив апеляційний суд встановити спадкову масу і вирішити питання по суті позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції зробив висновок, що позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а мають бути розглянуті за правилами цивільного судочинства.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Частиною 1 ст. 19 КАС України, передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Проаналізувавши наведені норми процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції вважає, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Крім цього, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не є безумовною підставою вважати, що спір є публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб`єктів владних повноважень.

З огляду на вказане, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Тобто, якщо особа вбачає порушення своїх прав у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на протиправності дій нотаріуса як спеціального суб`єкта, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, щодо відмови у видачі свідоцтва про право на спадкове майно, та начальника відділу РАЦС щодо відмови видати свідоцтво про смерть спадкодавця для реалізації права оформлення спадщини.

За таких підстав предметом судового розгляду в цій справі є не стільки дії та рішення нотаріуса як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки поновлення (захист) права власності позивача на спадщину, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Оскільки у цій справі існує невирішений спір про право, то подальше оспорювання правомірності набуття особою цього права не може здійснюватися за правилами адміністративного судочинства у зв`язку з тим, що адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права власності на об`єкт нерухомого майна. Такий спір, з урахуванням суб`єктного складу учасників справи, має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства.

Висновки суду узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду, наведеним у постанові від 28 листопада 2018 у справі № 826/11512/17.

Відтак, вірним є висновок суду першої інстанції, що спір у цій частині має приватноправовий характер, та, зважаючи на суб`єктний склад та характер правовідносин у цій справі, має вирішуватись у порядку цивільного судочинства, як наслідок, суд першої інстанції вірно відмовив у відкритті провадження в адміністративній справі.

Як встановлено, предметом позовних вимог ОСОБА_1 є визнання дій відповідачів протиправними, умисними та такими, що мають ознаки правопорушення передбаченого статтею 382 КК України.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції зазначив, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись за нормами КПК України, оскільки встановлення, що дії посадових осіб відповідача мають ознаки кримінального правопорушення встановленого статтею 382 КК України можливо виключно за правилами кримінально-процесуального законодавства.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

При цьому, пунктом 7 статті 4 КАС України передбачено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Обов`язковою ознакою публічно-правового спору, що підлягає розгляду судом в порядку адміністративного судочинства, є підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб`єкту владних повноважень та участь у публічно-правовому спорі з однієї сторони суб`єкта, наділеного владними повноваженнями, який здійснює владні управлінські функції, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватися цим суб`єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Пунктом 2 частини другої статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання визнати рішення суду та зобов`язати закликати до спадкування за законом, то апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 КАС України встановлено вичерпний перелік справ, на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів. За цією статтею такими справами є ті, що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень саме управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Ці положення не поширюють свою дію на правові ситуації, які вимагають інших форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні брати за основу суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Крім того, поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

З огляду на викладене, зазначені позовні вимоги не підлягають розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягають судовому розгляду.

На підставі викладеного, апеляційний адміністративний суд уважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у відкритті провадження у справі за позовними вимогами ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Коростишівського районного нотаріального округу Житомирської області Чевкоти Олени Анатоліївни та начальника Коростишівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Білошицької Н.М. на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції з наведених мотивів, а тому підстави для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 21 грудня 2020 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Совгира Д. І. Боровицький О. А.