Справа № 640/23062/20
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 грудня 2020 р. Справа № 640/23062/20

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Волинець В.М.,

представника відповідача: Пасічник Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Державної служби геології та надр України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, за участі третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Ортус" про визнання протиправною та скасування постанови

в с т а н о в и в :

28.09.2020 року Державна служба геології та надр України звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва з адміністративним позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначили, що Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження № 62838218 з примусового виконання виконавчого листа Вінницького окружного адміністративного суду №120/1486/20-а від 10.08.2020 року про збов`язання Державну службу геології та надр України надати ТОВ «Компанія Ортус» спеціальний дозвіл на користування надрами без проведення аукціону з метою видобування вапняків (каменю пиляльного) на ділянці «Кар`єрна» Дмитрашків-Трудівського родовища, що розташована на території Піщанської селищної ради Піщанського району Вінницької області в 0,5 км. на північний схід від с.Дмитрашківка, терміном на 20 років.

Вказали, що 02.09.2020 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби у виконавчому провадженні №62838218 винесено постанову про накладення на боржника штрафу за невиконання рішення суду без поважних підстав.

Представник позивача вважає, що оскільки 04.09.2020 року Сьомий апеляційний адміністративний суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної служби геології та надр України на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18.06.2020 року, державний виконавець порушив вимоги статті 38 Закону України «Про виконавче провадження» та протиправно виніс постанову про накладення штрафу.

Вищевикладені обставини зумовили позивача звернутись з цим позовом до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 01.10.2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду по суті на 12.10.2020 року.

12.10.2020 року на адресу Окружного адміністративного суду м.Києва надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечив щодо задоволення адміністративного позову. Зокрема вказав, що 17.08.2020 року Державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62838218. Пунктом 2 цієї Постанови зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

На переконання представника відповідача, обов`язок щодо інформування державного виконавця про виконання рішення суду та про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій покладений на боржника.

Разом з тим, на момент винесення постанови про накладення на боржника штрафу, інформації про виконання рішення суду, або про неможливість його виконання з зазначенням поважних причин та підтверджуючих доказів боржником не надано. Крім того, сторони виконавчого провадження не повідомляли державного виконавця про виникнення обставини, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій чи відкладення проведення виконавчих дій.

Оскільки рішення суду залишилось невиконаним, 02.09.2020 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на позивача у розмірі 5100 грн.

Враховуючи вищевикладене, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 22.10.2020 року, в порядку ст. 29 КАС України, адміністративний позов Державної служби геології та надр України передано на розгляд до Вінницького окружного адміністративного суду.

11.12.2020 року матеріали адміністративного позову № 640/23062/20 надійшли на адресу Вінницького окружного адміністративного суду.

Автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено головуючого суддю по справі Дончика Віталія Володимировича.

Ухвалою суду від 14.12.2020 року адміністративну справу №640/23062/20 прийнято до свого провадження та призначено її до розгляду на 24.12.2020 року. Цією ж ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ТОВ «Компанія Ортус».

У судовому засіданні 24.12.2020 року представник відповідача просила відмовити у задоволенні адміністративного позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник позивача та третьої особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до приписів частини 4 статті 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

При цьому, частина 3 статті 268 КАС України говорить, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З огляду на викладене та враховуючи те, що для цієї справи пріоритетним є її швидке вирішення, а також достатність письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, суд вважає за можливе розглянути адміністративну справу за вказаної явки в судове засідання учасників справи.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини.

17.08.2020 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62838218 з примусового виконання виконавчого листа №120/1486/20-а, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом 10.08.2020 року. Пунктом 2 цієї Постанови вказано боржнику про необхідність виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

02.09.2020 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про накладення на Державну службу геології та надр України штрафу у розмірі 5100 грн. за невиконання рішення суду без поважних підстав.

11.09.2020 року на адресу Міністерства юстиції України надійшла заява боржника від 09.09.2020 року про зупинення виконавчого провадження, оскільки 04.09.2020 року Сьомим апеляційним адміністративним судом відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної служби геології та надр України на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18.06.2020 року.

На переконання представника позивача, оскільки 04.09.2020 року Сьомий апеляційний адміністративний суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної служби геології та надр України на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18.06.2020 року, державний виконавець порушив вимоги статті 38 Закону України «Про виконавче провадження», положення якої визначають обов`язок державного виконавця зупинити виконавче провадження в разі прийняття апеляційної скарги до розгляду, та протиправно виніс постанову про накладення штрафу.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Згідно статті 1 зазначеного Закону виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з пунктом 9 частини 3 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до частини 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, 17.08.2020 року на адресу відповідача надійшла заява ТОВ «Компанія Ортус», у якій останній просив прийняти до примусового виконання виконавчий лист №120/1486/20-а від 10.08.2020 року, виданий Вінницьким окружним адміністративним судом.

17.08.2020 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62838218 з примусового виконання виконавчого листа №120/1486/20-а.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. п. 1, 16 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Частиною 4 цієї статті визначено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до ч.6 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Разом з тим, статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Тобто, правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу.

Як вже встановлено судом, постановою державного виконавця від 17.08.2020 року боржнику вказано про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

Враховуючи, що у встановлений виконавцем строк боржник не надав повідомлення та відповідні докази на підтвердження виконання судового рішення або повідомлення про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення/відкладення вчинення виконавчих дій, 02.09.2020 року державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника штрафу за невиконання рішення без поважних причин.

Натомість, обґрунтовуючи протиправність постанови про накладення штрафу, позивач посилається на частину 1 статті 38 Закону України «Про виконавче провадження», якою визначено, що виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню). Враховуючи те, що 04.09.2020 року Сьомий апеляційний адміністративний суд відкрив апеляційне провадження за скаргою Державної служби геології та надр України на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18.06.2020 року, на думку позивача, державний виконавець порушив вимоги статті 38 Закону України «Про виконавче провадження» та протиправно виніс постанову про накладення штрафу.

Суд враховує такі доводи позивача, та погоджується з тим, що прийняття до провадження Сьомим апеляційним адміністративним судом апеляційної скарги Державної служби геології та надр України до свого провадження, в розумінні положень ст. 38 Закону України "Про виконавче провадження", може слугувати підставою для зупинення виконавчого провадження, про те, це не свідчить про протиправність оскаржуваної постанови, з огляду на наступне.

Частиною 4 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Отже, обов`язок щодо інформування державного виконавця про виконання рішення суду та про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій покладений на сторін виконавчого провадження.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, покладений на боржника обов`язок, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин повідомити виконавця, не виконано, натомість лише 11.09.2020 року на адресу Міністерства юстиції України надійшла заява боржника про зупинення виконавчого провадження, у зв`язку з відкриттям 04.09.2020 року Сьомим апеляційним адміністративним судом апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державної служби геології та надр України на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18.06.2020 року.

Більше того, сам лише факт відкриття апеляційного провадження не є підставою для визнання постанови про накладення штрафу від 02.09.2020 року протиправною, оскільки, як вже вказувалось судом, застосування такого заходу реагування у зв`язку із невиконання судового рішення у встановлений строк без поважних причин є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу.

Оскільки, у встановлений виконавцем строк на виконання рішення суду інформації, станом на 02.09.2020 року, щодо його виконання та про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, на адресу відповідача не надходило, останній виконав свій обов`язок та правомірно наклав на позивача стягнення у вигляді штрафу.

Окремо, суд наголошує, що згідно хронологічної послідовності обставин справи, станом на час прийняття оскаржуваної постанови, обставини, з якою позивач пов`язує обов`язок державного виконавця зупинити виконавче провадження, не існувало.

Частиною 2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Положеннями ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах Алпатов та інші проти України, Робота та інші проти України, Варава та інші проти України, ПМП Фея та інші проти України), якими було встановлено порушення п.1 ст.6, ст.13 Конвенції та ст.1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з положеннями статті 129-1 Конституції України.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статті 8 Конституції України принципу верховенства права.

Крім того, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши обґрунтованість ключових доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову належить відмовити повністю.

З урахуванням положень ст. 139 КАС України підстави для відшкодування витрат зі сплати судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення у повному обсязі виготовлене 24.12.2020 року.

Суддя Дончик Віталій Володимирович