Справа № 280/949/20
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2020-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 грудня 2020 року м. Дніпросправа № 280/949/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Волкової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року (суддя Артоуз О.О., повне судове рішення складено 06.04.2020) у справі №280/949/20 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області №173254 від 14.01.2020 про застосування адміінстративно-господарського штрафу у розмірі 34000грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалась на те, що підставою для винесення оскаржуваної постанови стали висновки відповідача про порушення позивачкою встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу. З такими підставами для застосування штрафу позивачка не погоджувалася вказуючи на те, що відповідачем не здійснювалося визначення вагових параметрів транспортного засобу. Зі змісту актів, довідки та розрахунку неможливо встановити будь-яких характеристик зважувального обладнання, яке було використано відповідачем при проведенні габаритно-вагового контролю, зокрема, якими саме вагами проводилося зважування транспортних засобів позивача, який відсоток похибки таких ваг, чи проходили вони періодичну повірку. Крім того позивачка звертала увагу на те, що ділянка по вул. Дорошенко у м. Мелітополі на якій проводилася перевірка відсутня, а перевірка документів позивача проводилась на короткому відрізку між вул. Г. Сагайдачного і вул. Ломоносова, яка за своїми параметрами не відповідає можливостям для встановлення пересувного пункту габаритно-вагового контролю. З цих підстав просила позов задовольнити.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд виходив із того, що посадовими особами Укртрансбезпеки у спірних правовідносинах не було доведено правильності визначення ваги транспортного засобу, не було надано доказів використання справного вимірювального обладнання. Відповідачем не враховано особливості вантажу, що перевозився, а саме подільний (сипучий) вантаж, методика вимірювання якого відсутня. Крім того, суд зазначив те, що у

спірних відносинах відповідачем не було дотримано процедуру габаритно-вагового контролю, не затримано транспортний засіб та не надано можливості провести його до встановлених нормативів.

Не погодившись з рішенням суду, заступник прокурора Запорізької області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Обгрунтовуючи підстави оскарження прокурором судового рішення, заступник прокурора Запорізької області посилається на те, що державний орган, до повноважень якого віднесено здійснення державного контролю за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства щодо габаритно-вагових стандартів транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування (у спірному випадку Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області), неналежним чином захист інтересів держави у суді не здійснює, про що свідчить не надання суду у повному обсязі необхідних доказів, які у цього державного органу існували та які доводять факт правомірності притягнення позивача до майнової відповідальності. Що стосується оскаржуваного рішення суду, то скаржник фактично посилається на те, що таке рішення не можливо визнати законним та обгрунтованим, оскільки воно суперечить положенням нормативно-правових актів, якими визначено процедури визначення вагових параметрів транспортного засобу та способів їх фіксації.

Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Щодо представництва прокурором інтересів держави у спірному випадку, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до частин третьої четвертої статті 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

Частиною першою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року№ 1697-VII передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини третьої наведеної статті прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною четвертою статті 23 Закону № 1697-VII передбачено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або у разі відсутності такого органу.

При цьому, нездійснення захисту виявляється у вольовій пасивній поведінці суб`єкта владних повноважень, за якої він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, проте, всупереч цим інтересам, за захистом до суду не звертається.

У свою чергу, здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій і рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка, водночас, є неналежною. Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, зокрема, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав.

У спірному випадку, обґрунтовуючи необхідність захисту інтересів держави, прокурор зазначає те, що державний орган, до повноважень якого віднесено здійснення державного контролю за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства щодо габаритно-вагових стандартів транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування, неналежним чином здійснював представництво держави у суді. Зокрема, не обгрунтував свою позицію щодо правомірності притягнення позивача до відповідальності, шляхом подання відповідних доказів; не оскаржив в апеляційному порядку рішення суду, яке за позицією прокурора, очевидно не узгоджується з положеннями чинного законодавства.

Враховуючи наведені норми права, приймаючи до уваги мотиви, що слугували зверненню прокурором з апеляційною скаргою, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав, передбачених статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», для представництва прокурором інтересів держави у суді, оскільки спір у цій справі стосується інтересів держави, в частині її обов`язку по ремонту та утримання доріг загального користування державного значення, а спеціально уповноважений державний орган, до повноважень якого віднесено здійснення контролю за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства щодо габаритно-вагових стандартів транспортних засобів, неналежним чином здійснював захист держави у суді, про що свідчить як відсутність вчинення дій щодо оскарження рішення суду першої інстанції так і аргументи прокурора, які, на його думку, свідчать про правомірність притягнення позивача до відповідальності.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований як фізична особа-підприємець 15.11.2018, про що зроблено запис в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за №2 101 000 0000 030663..

Основним видом діяльності позивачки є КВЕД 49.41 вантажний автомобільний транспорт.

12.12.2019 старшим держінспектором ВДК Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області Івасенко В.І.С. о 10 год. 50 хв. в м. Мелітополь на підставі направлення від 09.12.2019 №007497 проведено перевірку автомобіля RENAULT , номерний знак НОМЕР_2 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 , водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що належить ФОП ОСОБА_1 . Перевіркою встановлено порушення, відповідальність за які передбачені статтею 60 Закону України Про автомобільний транспорт: абз. 16 ч.1 перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норма понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу. За результатами перевірки складено Акт №185399. Водій від підпису та пояснень відмовився.

Також під час перевірки складено Акт №031503 від 12.12.2019 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів. Відповідно до вказаного Акту габаритно-ваговий контроль здійснено по вул. Дорошенко в м. Мелітополь. Під час контролю зафіксовано: вид вантажу - насіння соняшникове; маршрут руху із зазначенням пройденої відстані дорогами загального користування, кілометрів - Запорізька область. Мелітопольський район, с. Астраханка м. Мелітополь, 34 км; нормативно допустима повна маса - 40,0 тон, фактична 51,28 т. Водій від підпису відмовився.

Також, 12.12.2019 відповідачем складено Довідку №038503 про результати здійснення габаритно-вагового контролю.

03.01.2020 за вих. №840/26/24-20 Управлінням Укртрансбезпеки у Запорізькій області на адресу ОСОБА_1 направлено запрошення на розгляд справи про порушення транспортного законодавства, що відбудеться 14.01.2020.

14.01.2020 в.о. начальником Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області Гненним Є.В. розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт складено Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №173254, відповідно до якої до ФОП ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 34000 грн. за допущення порушення ст. 48 Закону України Про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачено абз. 16 частини першої статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт.

Правомірність та обгрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Так, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що Укртрансбезпека та її територіальні органи наділені повноваженнями здійснювати державний контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства щодо габаритно-вагових стандартів транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

З вказаними висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується та оскільки такі висновки не заперечуються сторонами, то судом апеляційної інстанції не наводиться їх правове підтвердження.

В той же час, вказуючи на неправомірність притягнення позивача до відповідальності, суд першої інстанції дійшов висновків про те, що посадовими особами Укртрансбезпеки у спірних правовідносинах не було доведено правильності визначення ваги транспортного засобу, не було надано доказів використання справного вимірювального обладнання. Відповідачем не враховано особливості вантажу, що перевозився, а саме подільний (сипучий) вантаж, методика вимірювання якого відсутня. Суд також зазначив те, що у спірних відносинах відповідачем не було дотримано процедуру габаритно-вагового контролю, не затримано транспортний засіб та не надано можливості провести його до встановлених нормативів.

З приводу таких висновків суду першої інстанції слід зазначити те, що відповідно до ст.ст.4, 29 Закону України «Про дорожній рух», ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України.

Такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів передбачено Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортними засобами та іншими самохідними машинами і механізмами, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879.

Відповідно до п.п. 4 п. 2 Порядку № 879, габаритно- ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Пунктом 16 Порядку №879 передбачено, що габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний.

У свою чергу, Порядком №879 визначено, що документальний габаритно-ваговий контроль визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу (пп.5-1 п.2 Порядку), а точний габаритно-ваговий контроль визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному або пересувному пункті (пп.11 Порядку №879).

Отже, Порядок №879 передбачає, що габаритно-ваговий контроль може бути як документальний так і точний. При цьому, Порядком №879 не передбачено обов`язку проведення габаритно-вагового контролю виключно у спосіб зважування транспортного засобу (точний контроль) при наявності необхідних даних у товарно-транспортній документації (документальний контроль).

Відповідно до п.п. 3 п. 2 Порядку № 879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги -4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь -11т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Під час проведення перевірки встановлено, що повна маса транспортного засобу становить 51,28т., при нормативно допустимих 40 т, тобто у спірному випадку було встановлено перевищення визначених законодавством габаритно-вагових норм на 11,28т., що становить 28,2%.

Вказане значення отримано з даних товарно-транспортної накладної від 12.12.2019 №510163, в якій самим перевізником визначено масу брутто (вантаж + транспортний засіб) 51,28т.

Отже, зазначені параметри вказаного транспортного засобу перевищували нормативно допустимі вагові обмеження, що було підставою вважати його великоваговим, для руху якого, за правилами ч. 4 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», повинен бути спеціальний дозвіл.

На вимогу посадових осіб Укртрансбезпеки, водій транспортного засобу, який належить позивачці, не надав передбаченого ч. 4 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» дозволу, який дає право на рух автодорогами України, виданого уповноваженим компетентним органом.

Відповідно до абз.16 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, відповідачем, з урахуванням встановлених перевіркою обставин, обґрунтовано застосовано до позивача штрафні санкції, які передбачені абз.16 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

У свою чергу, суд першої інстанції, який дійшов висновку про неправомірність застосування штрафних санкцій, не врахував визначені законодавством методи габаритно-вагового контролю, а саме документальний та точний контроль, кожний з яких є окремим видом контролю, як не врахував і того, що проведення документального габаритно-вагового контролю не передбачає обов`язку здійснення посадовими особами відповідача зважування транспортного засобу (здійснення точного габаритно-вагового контролю).

При цьому, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що під час розгляду справи позивачем не спростовувався факт перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, про які зазначено у товарно-транспортній накладній.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо неправомірності притягнення позивача до відповідальності.

Відносно висновків суду першої інстанції щодо недотримання відповідачем процедури габаритно-вагового контролю, в частині не затримання транспортного засобу та не надання можливості провести його до встановлених нормативів, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що у межах цієї справи позивачем не оскаржується така бездіяльність відповідача, а сам по собі факт не затримання транспортного засобу не впливає на правомірність оскаржуваної постанови про застосування штрафу. Крім цього, відповідно до Порядку №879 право вжиття заходів із затримання транспортного засобу надано відповідним підрозділам МВС, які також можуть бути присутніми при габаритно-ваговому контролі.

Отже, дослідивши зазначені обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року у справі №280/949/20 скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позову фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частину проголошено 22.12.2020р.

Повний текст постанови складено 23.12.2020р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк