Справа № 420/13993/20
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Марина П.П.,

секретаря Пивовар Т.В.,

за участю сторін:

від позивача Марченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративний позов ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання скасувати всі види обтяження

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому позивач просить:

визнати бездіяльність державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби в місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Джміль Олександра Олександровича, що полягає в невиконанні обов`язку винести постанову про зняття арешту з майна (коштів) позивача;

зобов`язати Перший Приморський відділ державної виконавчої служби в місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) скасувати всі види обтяження, що накладені на майно (кошти) позивача в рамках виконавчого провадження №61885672.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 29.08.2020 року держаний виконавець ОСОБА_2 був обізнаний про наявність підстав та мав обов`язок щодо зняття арешту з майна (коштів) позивача відповідно до приписів п. 8 ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», але не вчинив цих дій.

Позивач зазначає, що протиправна бездіяльність відповідача порушує його право вільно володіти розпоряджатися своїм майном.

Ухвала суду від 15.12.2020 року направлена відповідачу на офіційну електронну адресу та отримана, що підтверджується повідомленням про отримання.

Проте, відповідачем до суду не надано відзив на адміністративний позов.

Разом з тим, на виконання ухвали суду від 15.12.2020 року в частині витребування доказів, відповідачем подано до суду засобом електронного зв`язку матеріали виконавчого провадження.

Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином відповідно до вимог КАС України, заяв, клопотань не подано.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, інспектором 1 взводу 1 роти 1 батальйону полку УПП в Одеській області ДПП прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДП018 №628423 від 20.11.2019 року.

На підставі заяви т.в.о. начальника ВАП УПП в Одеській області, 24.04.2020 року державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби в місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Джміль Олександром Олександровичем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови №ДП018 628423 від 20.11.2019 року, виданої ВАП УПП в Одеській області про стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 850 грн.

Відповідно до інформації про виконавче провадження №61885672, державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби в місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Джміль Олександром Олександровичем також прийнято постанови:

від 17.08.2020 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 269 грн:

від 17.08.2020 року про арешт коштів боржника;

від 17.08.2020 року про арешт майна боржника.

25.09.2020 року державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби в місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Джміль Олександром Олександровичем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з відомостями, що містяться в автоматизованій системі виконавчого провадження, станом на 21.12.2020 року інформація щодо зняття арештів, накладених в межах виконавчого провадження №61885672 відсутня.

Позивач вважає дії державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби в місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Джміль Олександра Олександровича щодо не винесення постанов про зняття арешту з майна (коштів) у зв`язку з завершенням виконавчого провадження протиправними.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст.ст. 1, 3, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, тощо.

Примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Приписами ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п.п. 6-8 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням.

Як вбачається з постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 25.09.2020 року, підставою повернення є п.2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч. 2-5 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.

У разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, у разі, якщо виконавчий документ повертається стягувачу на підставі, зокрема п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» накладені арешти не знімаються.

Стосовно доводів позивача щодо того, що ним були надані докази наявності грошових коштів на рахунку позивача для погашення суми боргу, та відповідно наявності обов`язку у державного виконавця зняти арешти, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» платіжні вимоги на примусове списання коштів надсилаються не пізніше наступного робочого дня після накладення арешту та в подальшому не пізніше наступного робочого дня з дня отримання інформації про наявність коштів на рахунках.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на електронну адресу відповідача 29.08.2020 року надіслано клопотання, в якому зазначив про наявність на арештованому рахунку боржника грошових коштів, достатніх для погашення боргу. Також позивач в клопотанні зазначив про наявність підстав для зняття арештів. До клопотання позивач додав банківську виписку.

В свою чергу, в матеріалах виконавчого провадження міститься лист Акціонерного банку «Південний» від 27.08.2020 року №232-001-30931БТ-2020, в якому вказано про недостатність грошових коштів на п/р ОСОБА_1 для виконання постанови.

Як вбачається з банківської виписки, станом на 29.08.2020 року жодних транзакцій в період з 01.08.2020 року по день формування банківської виписки не здійснювалось.

Таким чином, у державного виконавця була наявна інформація від уповноваженого органу щодо неможливості списання коштів з рахунку позивача на погашення боргу в розмірі 1204 грн. у зв`язку з їх недостатністю.

Разом з тим, позивач обґрунтовуючи свою позицію щодо протиправності дій відповідача посилається на ч.2 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до ч.2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Як вже встановлено судом вище, відповідно до приписів статті 37 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт з майна знімається у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті.

Проте, в даному випадку виконавчий документ повернуто на підставі п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», а отже застосування ч.2 ст. 40 цього Закону є неприпустимим.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо відсутності бездіяльності відповідача, що полягає в невиконанні обов`язку винести постанову про зняття арешту з майна (коштів) позивача, а отже позовна вимога про визнання такої бездіяльності протиправною є необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Таким чином, похідна вимога зобов`язального характеру також задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 3 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням встановлених судом фактів, оцінюючи надані сторонами у справі докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 139 КАС України

Керуючись ст.ст.241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання скасувати всі види обтяження відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Перший Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (65026, м.Одеса, Польський узвіз, 6, ).

Суддя П.П.Марин

.