Справа № 620/1735/20
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1735/20 Головуючий у І інстанції - Скалозуб Ю.О.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Віп Авто Транс" на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Віп Авто Транс" до Північної митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Віп Авто Транс" звернулося до суду з позовом до Північної митниці Держмитслужби, в якому просило визнати протиправними та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № /2020/00005 та рішення про коригування митної вартості товарів № /2020/000009/2 від 03.01.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивачем було надано всі необхідні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару за ціною договору. Натомість, Відповідач, здійснюючи контроль за правильністю обчислення декларантом митної вартості товару, має право витребовувати додаткові документи не у всіх випадках, а лише в тих, які передбачені частиною третьою статті 53 Митного кодексу України. Висновки про вартісні характеристики, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, які Відповідач вимагав надати, не входять у перелік документів, необхідних для підтвердження митної вартості товарів, передбачених статтею 53 Митного кодексу України, що вказує на безпідставність такої вимоги. Відтак, будь-яких підстав, передбачених нормою частини третьої статті 53 Митного кодексу України, для витребування додаткових документів у Відповідача не було.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Віп Авто Транс" подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі Позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апеляційна скарга мотивована, зокрема, тим, що платіжним дорученням № 55 від 16.12.2019 підтверджується повна оплата сідлового тягача, який є предметом митного оформлення у даній справі. Так, платіжним дорученням № 55 від 16.12.2019, Позивачем була здійснена оплата за частину транспортних засобів на виконання умов контракту від 11.12.2019 № 11-12/2019, інша частина сідлових тягачів була оплачена платіжним дорученням № 56 від 20.12.2019.

Таким чином, платіжне доручення № 55 від 16.12.2019 підтверджує повну оплату сідлового тягача, який є предметом митного оформлення у даній справі, оскільки фактична поставка автомобілю відбулась 17.12.2019, що підтверджується експортною митною декларацією № 19ВЕЕ646.

Отже, оплата відбулась на умовах 100% передоплати вартості автомобіля, що повністю відповідає умовам контракту від 11.12.2019 № 11-12/2019.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 11.12.2019 між ТОВ "Віп Авто Транс" та STDA bvba укладено контракт № 11-12/2019 (надалі також - Контракт), згідно якого Позивачем були придбані 11 бувших у використанні сідлових тягачів, зокрема, MERCEDES-BENZ ACTORS 1945 (виробник - Німеччина), номер шасі НОМЕР_1 , рік випуску 2014.

Згідно пунктів 4.2, 4.3 вказаного Контракту його загальна вартість складає 187 240,00 Євро, вартість одного сідлового тягача MERCEDES-BENZ ACTORS складає 14 840,00 Євро. Загальна вартість Контракту складається з вартості автомобіля, його страховки, оформлення транзитних номерів та Сертифікату походження EURO 1 для вивозу. Умови оплати - 100 % попередня оплата вартості автомобіля (пункт 5.2 Контракту). В пункті 3.1 Контракту передбачено, що термін поставки становить 45 календарних днів від дати підписання контракту.

З метою здійснення митного оформлення вказаного вище транспортного засобу та підтвердження митної вартості товару, Позивачем митному органу, зокрема, було надано: рахунок-фактуру (інвойс) від 30.11.2019 № Y.T.2019324-232, сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 17.12.2019 № Е 5.753.162, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 16.12.2019 № НОМЕР_2 , книжку МДП (iCarnet) від 22.12.2019 № XZ.80006348, банківський платіжний документ, що стосується товару від 16.12.2019 № 55, документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 28.12.2019 № 255, зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів від 11.12.2019 № 11-12/2019, копія митної декларації країни відправлення від 17.12.2019 № 19ВЕЕ646, митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів від 28.12.2019 № UA102030.2019.650798.

Під час перевірки наданих для підтвердження митної вартості товару документів фахівцями контролюючого органу представнику Позивача було надіслано повідомлення, в якому вказано, що оскільки невідомо відомості про всі складові заявленого рівня митної вартості необхідне подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів за митною декларацією, а саме: висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, на яке представником Позивача було повідомлено митному органу про неможливість їх надання, а також неможливість надання інших додаткових документів через їх відсутність.

03.01.2020 Північною митницею Держмитслужби було прийнято рішення № UA102000/2020/000009/2 про коригування митної вартості товарів, згідно якого митним органом було визначено митну вартість товару 20850 євро.

Не погоджуючись із коригуванням митної вартості товару вищевказаним рішенням, Позивач звернувся з даним позовом до адміністративного суду.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ідентифікуючі дані товару, за який сплачено грошові кошти у платіжному дорученні відсутні, а отже у митного органу виник обґрунтований сумнів щодо правильності заявленої Позивачем митної вартості товару. Крім того, Відповідач надавав Позивачу можливість підтвердження заявленої митної вартості чи корегування митної вартості шляхом надання додаткових документів, однак Позивач витребуваних документів щодо підтвердження заявленої митної вартості не надав з огляду на їх відсутність.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 49, 50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено частиною другою статті 52 Митного кодексу України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно з частинами першою, другою статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України передбачено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно з частиною першою статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Частинами другою та третьою статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Відповідно до частин четвертої п`ятої статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Отже, суд першої інстанції вірно вказав, що обов`язок доведення митної вартості товару лежить на Позивачу.

При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи. Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Сумніви митного органу є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.

У графі 33 вказаного рішення було зазначено, що в порядку контролю правильності визначення митної вартості товару митним органом здійснено перевірку достовірності інформації, що наведена в поданих до митного оформлення документах. За результатами їх опрацювання встановлено наступне. Контракт № 11-12/2019 на поставку транспортних засобів між STDA bvba (Бельгія) та ТОВ "ВІП АВТО ТРАНС" було укладено 11.12.2019, а рахунок фактура № Y.T.2019324-232 виписана продавцем 30.11.2019, тобто раніше, ніж підписано контракт. В рахунку-фактурі від 30.11.2019 № Y.T.2019324-232 термін оплати вказано до 15.12.2019. В той же час, оплата за транспортний засіб була здійснена 16.12.2019 згідно платіжного доручення № 55, тобто в термін, що перевищує обумовлений в рахунку-фактурі. Відповідно до п. 5.2 роздіду 5 "Умови оплати" контракту від 11.12.2019 № 11-12/2019 кошти за транспортні засоби сплачуються на умовах 100% передоплати. До митного оформлення надається платіжне доручення від 16.12.2019 № 55 на суму 171 871,00 EUR, при цьому в графі 70 "Призначення платежу" зазначено лише контракт. А так як, загальна вартість контракту становить 187240 EUR, то невідомо яка частина коштів сплачувалася за даний сідельний тягач.

Вказане, в свою чергу, не дає можливості митному органу однозначно упевнитись в правильності заявленої митної вартості транспортного засобу та перевірити її числове значення. Вартість тягачу, вказана в митній декларації країни відправлення від 17.12.2019 № 19ВЕЕ646, відрізняється в більшу сторону від тої, що вказана в рахунку-фактурі від 30.11.2019 № Y.T.2019324-232. Враховуючи спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками, а також виявлені розбіжності в документах, які не дають можливості митному органу однозначно упевнитись в правильності заявленої митної вартості тягача, відомості, використані декларантом, не підтверджені документально та не є достовірними, виникли сумніви в достовірності заявленого рівня митної вартості.

Митну вартість "сідельного тягача марки "MERCEDES ВЕNZ", модель "ACTROS 1945", шасі/кузова № НОМЕР_1 " скориговано відповідно до статті 64 Митного кодексу України за резервним методом, яка ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях, а саме здійснено відповідно до наявної у митного органу цінової інформації ЄАІС ДФС щодо аналогічного транспортного засобу, митне оформлення якого вже здійснено - митна декларація від 09.12.2019 № UA100310/2019/666510. Митну оцінку здійснено із застосуванням резервного методу - 20850 EUR.

Причини незастосування попередніх методів визначення митної вартості Відповідачем вказано такі:

1) за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) - враховуючи спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками, виявлені розбіжності в документах, які не дають можливості митному органу однозначно упевнитись в правильності заявленої митної вартості тягача, уповноважена на декларування, має подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, а також факт відмови особи, уповноваженої на декларування, від надання додаткових документів;

2) за ціною договору щодо ідентичних товарів - відсутність інформації щодо вартості операцій щодо ідентичних товарів;

3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів - відсутність інформації щодо вартості операцій щодо подібних (аналогічних) товарів;

4) на основі віднімання вартості - відсутність достовірної та документально підтвердженої інформації щодо ціни одиниці товару для обчислення митної вартості за методом на основі віднімання вартості;

5) на основі додавання вартості (обчислена вартість) - відсутність інформації щодо обчислення митної вартості за методом на основі додавання вартості.

Зазначене унеможливлює визначення митної вартості транспортного засобу шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 Митного кодексу України, а тому митну вартість скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості. Коригування митної вартості слугувало підставою для видання картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA102030/2020/00005.

В той же час, як вірно встановлено судом першої інстанції, для здійснення митного оформлення та підтвердження митної вартості тягача MERCEDES-BENZ ACTORS 1945 Позивачем митному органу, зокрема, було надано:

- банківський платіжний документ від 16.12.2019 № 55;

- контракт від 11.12.2019 № 11-12/2019.

Разом з тим, предметом вказаного контракту є продаж 11 бувших у використанні сідлових тягачів, загальна вартість контракту складає 187 240,00 Євро. Водночас, згідно Платіжного доручення товару від 16.12.2019 № 55 Позивачем сплачено 171 871,00 EUR. Ідентифікуючі дані товару за який сплачено грошові кошти у платіжному дорученні відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції, що досліджуючи вказаний платіжний документ не видається можливим ідентифікувати товар, за який сплачені кошти.

Колегія суддів зазначає, що Позивачем в апеляційній скарзі не вказано, за якими іншими характеристиками, відомостями, які підтверджені відповідними доказами, можливо встановити саме заявлену ним вартість вищевказаного сідельного тягача MERCEDES-BENZ ACTORS 1945 на рівні 14 840,00 Євро.

Відтак, суд першої інстанції вірно вказав, що в даних правовідносинах у митного органу виник обґрунтований сумнів щодо правильності заявленої Позивачем митної вартості товару, оскільки за вказаними обставинами митний орган мав обґрунтовані підстави для витребування додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару та коригування такої вартості, що не спростовано Товариством з обмеженою відповідальністю "Віп Авто Транс" ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Колегія суддів відхиляє доводи Позивача, викладені в апеляційній скарзі, щодо належного підтвердження митної вартості товару, оскільки вони жодним чином не спростовують вищевикладені мотиви, якими керувався суд першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Оцінюючи наявність підстав для задоволення клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Віп Авто Транс" про стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року було відмовлено в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Віп Авто Транс", а колегія суддів не встановила підстав для задоволення апеляційної скарги та позовних вимог Товариства, підстави для стягнення на користь Позивача витрат на правничу допомогу - відсутні.

Керуючись ст. ст. 139, 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Віп Авто Транс" залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко