Справа № ЗПП/320/42/20
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2020-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

18 грудня 2020 року м. Київ Справа № ЗПП/320/42/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Харченко С.В., розглянувши заяву приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Варави Романа Сергійовича про забезпечення адміністративного позову до подання позовної заяви,
ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець Виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони Північно-Східному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м. Суми) Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області, Міністерству юстиції України, його структурним підрозділам, Дисциплінарній комісії приватних виконавців, іншим посадовим особам та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії, пов`язані з використанням, розповсюдженням довідки Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області від 06.11.2020, складеної за результатами проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 на виконання доручення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 22.10.2020 № 6826/20.5.1/-20, а також прийняття будь-яких рішень на її підставі, у тому числі, але не виключно, вчиняти дії, спрямовані на підготовку, складання та винесення на розгляд подання та розгляд подання про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 .

В обґрунтування наведеної вище заяви заявник стверджує, що довідка Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області від 06.11.2020 є очевидно протиправною, оскільки складена за відсутності в його діях порушень вимог Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII та Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02.06.2016 № 1403-VIII.

Крім того, заявник зазначає, що покладені в основу вказаної вище довідки рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14.08.2020 та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2020 в адміністративній справі № 380/6158/20 наразі оскаржуються ним в касаційному порядку.

З огляду на викладене заявник вважає, що вчинення дій, направлених на розповсюдження та використання вказаної довідки, а також прийняття на її підставі будь-яких рішень, у тому числі спрямованих на притягнення його до дисциплінарної відповідальності та внесення відомостей про це до Реєстру приватних виконавців, істотно ускладнить або навіть унеможливить поновлення прав, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

В силу приписів частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Аналізуючи вказані вище норми у сукупності суд дійшов висновку, що заходи забезпечення адміністративного позову мають вживатись виключно у двох випадках: 1) якщо існує така небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача (фізичної або юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), яка у разі невжиття судом заходів забезпечення позову в майбутньому зробить неможливим їх захист або ускладнить виконання рішення суду; 2) якщо є очевидні ознаки протиправності рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, що призводять до порушення прав, свобод та інтересів позивача.

Таким чином забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, оскільки вживається судом з метою охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних рішень, дій та бездіяльності з боку відповідача, щоб забезпечити в подальшому реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку про недоведеність заявником існування передбачених статтею 150 Кодексу адміністративного судочинства України підстав, за наявності яких суд може вжити заходи забезпечення позову.

Так, заявник не довів існування обставин, які без вжиття судом відповідних заходів вказували б на неможливість захисту прав, свобод та інтересів заявника або необхідність докладання значних зусиль та витрат для їх відновлення в майбутньому.

Крім того, заявник не довів суду належними та достатніми доказами наявність очевидних ознак протиправності дій Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області, що полягають у складанні довідки від 06.11.2020, в якій зафіксовано порушення заявником Конституції України та законів України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII " та "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02.06.2016 № 1403-VIII.

При цьому судом встановлено, що твердження заявника стосовно того, що вказана довідка прийнята виключно на підставі судових рішень в адміністративній справі № 380/6158/20, не відповідають дійсності.

Так, зі змісту зазначеної довідки вбачається, що в її основу покладено також висновки Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області стосовно порушення заявником вимог статті 1291 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02.06.2016 № 1403-VIII та пункту 2 частини першої статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII, що виявилось у направленні приватним виконавцем Виконавчого округу м. Києва Варавою Романом Сергійовичем електронного запиту до ДФС України.

Водночас жодних доказів, які свідчать про дотримання приватним виконавцем Виконавчого округу м. Києва Варавою Романом Сергійовичем норм чинного законодавства в частині направлення до контролюючого органу електронного запиту, заявником суду надано не було.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що заява приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Варави Романа Сергійовича про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 150, 151, 154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Варави Романа Сергійовича про забезпечення позову відмовити.

2. Копію ухвали надіслати (видати) приватному виконавцю Виконавчого округу м. Києва Вараві Роману Сергійовичу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання (підписання).

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Харченко С.В.