Справа № 280/4816/20
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
21 грудня 2020 року Справа № 280/4816/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Управління Служби безпеки України в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Довженка, 3, )

про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:
17.07.2020 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління Служби безпеки України в Закарпатській області (далі відповідач), в якій позивач просить суд: визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень Управління СБ України в Закарпатській області щодо затримки розрахунку при звільненні та стягнути з відповідача - Управління Служби безпеки України в Закарпатській області на користь позивача - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2019 по 15.05.2020 в сумі 168860 гривень 16 копійок (сто шістдесят вісім тисяч вісімсот шістдесят гривень шістнадцять копійок), за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу відповідач не провів з ним розрахунку щодо виплати всіх належних сум при звільненні. Оскілки такі виплати були проведений з затримкою, позивач просить стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2019 по 15.05.2020. Просить позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, з огляду на те, що не своєчасність виплат була зумовлена невизначеністю строків таких виплат в законодавстві або відсутністю коштів, або відсутністю судових рішень. Як зазначає відповідач виникнення обов`язку щодо виплати одноразової допомоги при звільненні та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки були зумовлені було зумовлена попередніми спорами з даного приводу та його вирішенням на користь Позивача. Лише після вирішення цих спорів у відповідача виник обов`язок щодо виплати необхідних сум. Крім того, зазначає, що строк проведення таких виплат, з урахуванням норм спеціального законодавства, які регулюють порядок проходження військової служби в Службі безпеки України, не встановлений, а відтак порушень в цій частині допущено не було. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою суду від 22.07.2020 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі №280/4816/20 та призначено підготовче засідання на 17 серпня 2020 року.

Протокольною ухвалою суду від 17.08.2020 відкладено підготовче засідання на 19.10.2020.

Ухвалою суду від 19.10.2020 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 02.11.2020.

У зв`язку із перебування судді Конишевої О.В. на лікарняному підготовче засідання відкладено на 23.11.2020.

Протокольною ухвалою суду від 23.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 17.12.2020.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання повідомлений належним чином. 17.12.2020 подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання повідомлений належним чином. 16.12.2020 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю прибуття у судове засідання у зв`язку з участю в іншому судовому засіданні.

Суд вважає неявку представника відповідача у судове засідання не поважною, а враховуючи достатній час наданий судом для надання пояснень та доказів, суд вважає за можливе розглянути справи за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за відсутності представників сторін в порядку письмового провадження на підставі наявних в матеріалах справи доказів, зміст та обсяг яких достатній для вирішення спору по суті.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 з 31 липня 2006 року по 31 травня 2019 року проходив військову службу за контрактом у Службі безпеки України та мав військове звання майор.

З 2011 по 2019 роки проходив військову службу за контрактом в Управлінні СБ України в Запорізькій області на посадах слідчого та оперативного складу. З 30.03.2019 по 31.05.2019 проходив військову службу в Управлінні СБ України в Закарпатській області.

В подальшому, на підставі наказу першого заступника Голови СБ України від 23.05.2019 №652-ос я був звільнений з військової служби в СБ України за підпунктом «б» пункту 61, підпунктом «е» пункту 62 (через службову невідповідність) та пунктом 881 Положення.

Наказом начальника УСБУ в Закарпатській області від 30.05.2019 №75-ос я був виключений зі списків УСБУ в Закарпатській області з 31.05.2019.

Позивач не погоджуючись з визначеною підставою звільнення звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року у справі 280/3104/19 позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано положення наказів першого заступника Голови СБ України від 23.05.2019 та начальника УСБУ в Закарпатській області 30.05.2019 №75-ос щодо визначення підстави звільнення як «за підпунктом «б» пунктом 61, підпунктом «е» пункту 62 (через службову невідповідність), пунктом 88-1 Положення». Також вказаним рішенням суду зобов`язано Службу безпеки України розглянути питання щодо мого звільнення за підпунктом «а» пункту 61, підпунктом «г» пункту 62 ( у зв`язку з проведенням організаційних заходів - у разі неможливості використання на службі) та пунктом 88-1 Положення».

Рішення від 22 жовтня 2019 року у справі 280/3104/19 набрало законної сили 11 лютого 2020 року.

На виконання вказаного рішення суду Службою безпеки України наказом №399-ос/дск від 27.03.2020 внесено зміни до наказу першого заступника Голови СБ України №652-ос від 23.05.2019 визначивши підставу звільнення за підпунктом «г» пункту 62 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) замість підпункту «е» пункту 62 (через службову невідповідність) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України.

Наказом Управління СБ України в Закарпатській області від 09.04.2020 №66- ос змінено наказ Управління від 30.05.2019 №75-ос в частині виключення позивача зі списків особового складу.

Вказаними змінами зазначено підставу звільнення як підпункт «г» пункту 62 ( у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України.

Наказ №75-ос від 30.05.2019 доповнено позиціями щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за 21 невикористаний день щорічної відпустки за 2019 рік.

Крім того, під час звільнення з військової служби позивача не була виплачена компенсація за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій за період з 2015 по 2019 роки.

У зв`язку з чим, позивач звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом про визнання бездіяльності УСБУ в Закарпатській області протиправної та зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі 280/3103/19 позов задоволено в повному обсязі визнано протиправною бездіяльність Управління СБ України в Закарпатській області та зобов`язано нарахувати та виплатити мені грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 22.01.2015 по 31.05.2019 виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 31.05.2019. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі 280/3103/19 набрало законної сили 13 лютого 2020 року.

Судом встановлено, що розрахунок після звільнення проводився в наступному порядку:

виплата компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки у сумі 36220,26 гривень здійснена 14 червня 2019 року, що підтверджується штемпелем на платіжному дорученні № 762 від 10.06.2019 та роздруківками з Ощадбанку, які надані позивачем;

виплата компенсації за неотримане речове майно у сумі 27692,59 гривень здійснена 02 серпня 2019 року, що підтверджується штемпелем на платіжному дорученні № 998 від 01.08.2019 та роздруківками з Ощадбанку, які надані позивачем;

виплата компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій на підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі 280/3103/19 у сумі 32284,61 гривень здійснена 31 березня 2020 року що підтверджується штемпелем на платіжному дорученні №385 від 30.03.2020 та роздруківками з Ощадбанку, які надані позивачем;

додаткова виплата компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2019 рік на підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року у справі 280/3104/19 у сумі 10008,23 грн. здійснена 28 квітня 2020 року, що підтверджується штемпелем на платіжному дорученні №504 від 27.04.2020 та роздруківками з Ощадбанку, які надані позивачем;

виплата одноразової грошової допомоги при звільненні на підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року у справі 280/3104/19 у сумі 85784,83 гривні здійснена 15 травня 2020 року , платіжним дорученням №558 від 14.05.2020 (у складі грошового забезпечення особового складу за травень 2020 року) ОСОБА_1 було перераховано одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 85784 грн. 83 коп.

Тобто на момент звільнення 31.05.2019 позивачу не було виплачено всіх сум які належать позивачу при звільненні.

Суд звертає увагу, що спору з приводу обов`язковості виплат позивачу не має, виплати всі були здійснені відповідачем, проти чого позивач не заперечує, предметом спору в даній справі є виплата середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Ураховуючи те, що спеціальним законодавством не врегульовано питання відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд вважає, що задля забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах є необхідність застосування указаних вище положень КЗпП України, які є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби в СБ України.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Водночас за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо)..

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В даному випадку був відсутній спір саме про розміри сум належних звільненому працівникові, тому частину другу статті 117 КЗпП України у дані справі суд не застосовує.

Разом з тим статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат або визнання дій протиправними, що тягне за собою виплату недоплачених сум, які передбачені після звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця щодо відшкодування передбаченого статтею 117 КЗпП України, яке спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Ураховуючи, що непроведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати одноразової грошової допомоги на підставі статті 117 КЗпП України

Відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України треба розраховувати з дня, наступного за днем, коли роботодавець мав здійснити розрахунок з працівником по день фактичного розрахунку.

На момент виключення зі списків особового складу, тобто 30.05.2019, у відповідача існував обов`язок здійснити розрахунок в частині виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій та неотримане речове майно, як підтверджується матеріалами справи такий розрахунок був здійснений із затримкою.

Щодо аргумента відповідача, що строк проведення таких виплат, з урахуванням норм спеціального законодавства, які регулюють порядок проходження військової служби в Службі безпеки України, не встановлений, а відтак порушень в цій частині допущено не було. Крім того, відповідач наголошує, що виникнення обов`язку щодо виплати позивачу компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій за період з 2015 по 2019 роки було зумовлена попереднім спором з даного приводу у адміністративній справі № 280/3103/19 та його вирішенням на користь позивача. При цьому, до прийняття Великою Палатою Верховного Суду постанови від 21.08.2019 у зразковій справі № 620/4218/18, якою сформульовано правову позицію Верховного Суду у справах про виплату компенсацій за невикористані дні додаткової відпустки учасникам бойових дій, правові підстави для проведення означених виплат були відсутні.

Суд не погоджується з такою правовою позицією відповідача з огляду на те, що чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій та компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини, тобто при звільненні відповідач зобов`язаний був виплатити позивачу всі належні позивачу суми, що спростовує доводи відповідача щодо невизначеності в законодавстві строків проведення таких виплат.

Щодо виплати належних сум лише після рішення суду по зразковій справі, суд зазначає , що рішення суду не може замінювати норми законодавства які регулюють визначені питання. Звертаючись до суду позивач просить суд встановити чи були порушення під час застосування законодавства з цих питань, а обов`язки та строки відповідно до яких проводяться виплати регулюються лише нормами законодавства, а ні рішенням суду.

Щодо аргумента відповідача стосовно виплат одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та компенсації за невикористані 21 день щорічної відпустки у 2019 році.

Як зазначає відповідач, обов`язок в розрахунку із позивачем виник тільки після набрання законної сили рішення суду у адміністративній справі № 280/3104/19 та виданого на його виконання наказу Служби безпеки України №399-ос/дск від 27.03.2020, яким змінено наказ про звільнення ОСОБА_1 із військової служби в частині формулювання підстави, а саме: службову невідповідності змінено на скорочення штатів або проведення організаційних заходів. Вже на підставі та на виконання виданого Службою безпеки України наказу №399-ос/дск від 27.03.2020, відповідачем був виданий наказ від 09.04.2020 №66-ос/дск, яким змінено наказ Управління від 30.05.2019 № 75-ос в частині формулювання підстави звільнення ОСОБА_1 з військової служби. І тільки з моменту видання даного наказу, у відповідача виник обов`язок по розрахунку із позивачем, що виключає відповідальність за несвоєчасний розрахунок з позивачем.

Суд погоджується з тим, що відповідач повинен виплати позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки після набрання законної сили рішення суду у адміністративній справі № 280/3104/19, оскільки при звільненні з підстав службової невідповідності такі виплати не здійснюються (п. 2 Глави 1 Розділу V Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України, затвердженої наказом ЦУ СБУ №515/ДСК від 10.04.2018), однак це не виключає відповідальності відповідача за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Так як рішенням суду по справі № 280/3104/19 було встановлено вину відповідача в частині формулювання підстав звільнення, відповідно це призвело до невиплати всіх належних позивачу сум при звільненні.

Оскільки позивач звільнений 31.05.2019, а виплату одноразової грошової (вихідної) допомоги та за невикористані дні щорічної відпустки у 2019 році отримав із запізненням, тому суд вважає, що відповідач повинен виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки, а саме з наступного дня після звільнення по день фактичного розрахунку.

Схожа правова позиція з подібних правовідносин висловлена в постанові Верховного Суду від 20 червня 2019 року по справі №820/6287/16.

Проаналізувавши вищенаведені правові норми, вбачається, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини всіх належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Загальна сума виплати, які були протиправно затримані відповідачем складає 191 990,52 гривень.

Наявні в матеріалах справи документи свідчать, що позивач зі списків особового складу виключений з 31 травня 2019 року включно, відповідно строк затримки виплат починається з 01.06.2019. При цьому, кінцевий розрахунок проведено лише 15 травня 2020 року, тобто загальний строк затримки повного розрахунку при звільненні складає 349 днів.

Згідно довідки про доходи від 07.08.2019 №58/146 розмір грошового забезпечення позивача за календарний день складає 483,84 грн.

З урахуванням наведенного суд вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2019 по 15.05.2020 складає 483,84 *349= 168860 гривень 16 копійок.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 243-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Управління Служби безпеки України в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Довженка, 3, ) - задовольнити.

Визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень Управління Служби безпеки України в Закарпатській області щодо затримки розрахунку при звільненні виплати компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, виплати компенсації за неотримане речове майно, виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій, виплати одноразової грошової допомоги при звільненні.

Стягнути з Управління Служби безпеки України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2019 по 15.05.2020 в сумі 168860 гривень 16 копійок (сто шістдесят вісім тисяч вісімсот шістдесят гривень шістнадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі 21.12.2020.

Суддя О.В. Конишева