Справа № 500/1476/20
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 500/1476/20 пров. № А/857/14292/20

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання: Волошин М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 року (рішення ухвалене у м. Тернопіль судом у складі головуючого судді Мірінович У.А. повне судове рішення складено 13.10.2020) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2020 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними відповідача щодо неодноразової відмови у призначенні позивачу пенсії за віком; про зобов`язання відповідача призначити і виплатити позивачу пенсію за віком з дати досягнення ним 60-річного віку, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що в 2017 році право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мали особи за наявності страхового стажу не менше 15 років страхового стажу, а після 01.01.2018 по 31.12.2018 страховий стаж збільшили до 25 років. У 2020 році для призначення такої пенсії потрібно мати не менше 27 років страхового стажу. Позивач зазначив, що він неодноразово звертався до відповідача із заявами про призначення пенсії за віком, а саме: 30.08.2017, 13.03.2019 та 10.03.2020. Однак, відповідними рішеннями відповідач відмовляв позивачу у призначенні такої пенсії з різних підстав. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки відмовляючи тричі позивачу у призначенні пенсії з різних підстав, відповідач відстрочив позивачу на отримання такої пенсії на 10 і більше років. Таким чином, позивач вважає, що він має право на призначення пенсії за віком з дати досягнення ним пенсійного віку, а саме з 02.06.2017. Просив позов задоволити.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1 . Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач 30.08.2017 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV (стаття 26 в редакції, яка діяла на момент подання заяви від 30.08.2017).

Проте, відповідач відмовив позивачу у задоволенні такої заяви, мотивуючи тим, що відповідно до поданих документів страховий стаж роботи позивача складає 12 років 05 місяців 18 днів, що є не достатньо для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV. При цьому, відповідач не зарахував до страхового стажу позивачу період роботи з 22.11.1977 по 04.08.1978, з 15.08.1980 по 18.08.1980, з 21.08.1980 по 10.12.1980, з 17.04.1983 по 23.01.1984, мотивуючи тим, що згідно оригіналу трудової книжки позивача неможливо було встановити номера та дати наказів на прийом, та звільнення на роботу, в тому числі не читалися печатки та назви організації, про що свідчить відповідний протокол № 77 від 27.11.2017.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду заяву позивача було задоволено, та встановлено факт перебування позивачем в трудових відносинах: з 22.11.1977 по 04.08.1978 в Тернопільському художньому комбінаті, з 21.08.1980 по 10.12.1980 в Тернопільському РСУ зеленого господарства, з 17.04.1983 по 23.01.1984 у ДСО "Спартак" (арк. справи 20-21).

13.03.2019 позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV, однак позивачу відмовлено у призначенні пенсії, так як відповідач не зарахував позивачу період роботи з 06.05.1996 по 25.11.1999 у ПМП "Дельта 93", оскільки у трудовій книжці позивача мали місце виправлення дати звільнення.

Разом з тим, позивач звернувся до Тернопільського міськрайонного суду із заявою, в якій просив про встановлення факту перебування в трудових відносинах з ПМП "Дельта 93" період з 06.05.1996 по 25.11.1999. Однак, ухвалою зазначено суду від 26.11.2019 закрито провадження у даній справі.

10.03.2020 позивач втретє звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV.

Листом від 10.04.2020 відповідач відмовив позивачу у призначенні такої пенсії, мотивуючи тим, що відповідно до поданих документів загальний страховий стаж позивача складає 11 років 5 місяців 21 день, що є не достатньо для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV. При цьому, відповідач не зарахував позивачу до страхового стажу період роботи з 06.05.1996 по 25.11.1999 у ПМП "Дельта 93", оскільки у трудовій книжці позивача мали місце виправлення дати звільнення.

Частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV передбачено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

10.03.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV. До такої заяви позивач надав наступні документи: паспорт громадянина України; РНОКПП; трудову книжку; диплом про навчання; відповідні довідки; рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.11.2018.

Згодом, відповідач відмовив позивачу у призначенні такої пенсії, мотивуючи тим, що відповідно до поданих документів загальний страховий стаж позивача складає 11 років 5 місяців 21 день, що є не достатньо для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV, тобто менше 27 років. При цьому, відповідач не зарахував позивачу до страхового стажу період роботи з 06.05.1996 по 25.11.1999 у ПМП "Дельта 93", оскільки у трудовій книжці позивача мали місце виправлення дати звільнення.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 статті 48 Кодексу законів про працю України визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відтак, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, порядок підтвердження наявного трудового стажу встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Судовою колегією апеляційного суду встановлено та підтверджується трудовою книжкою позивача, останній, зокрема з 06.05.1996 по 25.11.1999 працював у ПМП "Дельта 93". Таким чином, трудовою книжкою підтверджується те, що позивач з 06.05.1996 по 25.11.1999 працював у ПМП "Дельта 93", а тому відповідач протиправно не зарахував позивачу зазначений період роботи до страхового стажу, так як основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Твердження відповідача на те, що записи у трудовій книжці позивача мали місце виправлення дати звільнення, а саме з 25.01.1999 на 25.11.1999, як на підставу для відмови у зараховані позивачу до страхового стажу вказаний період роботи у ПМП "Дельта 93", є хибним, оскільки відповідно до пункту 4 постанови КМУ "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, не може впливати на його особисті права.

Аналогічна правова позиція відображена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, а тому відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція відображена в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, а тому відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що загальний страховий стаж позивача з урахуванням стажу роботи з 06.05.1996 по 25.11.1999 у ПМП "Дельта 93" становить менше 27 років, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно частини першої статті 26 Закону № 1058-IV.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для відмови у задоволені адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 року у справі №500/1476/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 22.12.2020