Справа № 640/25383/19
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2020 року м. Київ № 640/25383/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Шевченко Н. М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Міністерства внутрішніх справ України (відповідач, МВС України), в якій просить суд:

- визнати дії МВС України щодо відмови в підготуванні та направленні до ГУ ПФУ в м. Києві подання про призначення ОСОБА_1 пенсії згідно з додатком 2 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії та всіх необхідних документів протиправною;

- зобов`язати МВС України підготувати та подати до ГУ ПФУ в м. Києві подання про призначення ОСОБА_1 пенсії згідно з додатком 2 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії та всі необхідні документи.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що на дату звернення у 2019 році позивач мав всі необхідні юридичні факти для призначення пенсії за вислугу років, натомість, відмова відповідача у поданні є протиправною.

У відзиві відповідач дослівно тлумачить норму закону, зазначаючи, що на дату звільнення з військової служби позивач не досяг 45-річного віку та не мав 25 років вислуги, необхідні для призначення пенсії. Вимогу про визнання протиправною відмови вважає необґрунтованою, оскільки відповідь на запит позивача надана в порядку звернення громадян, відтак не є актом індивідуальної дії.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 03.11.1980 по 05.12.1994 у зв`язку зі звільненням з посади дільничного інспектора міліції 13-го міського відділу міліції Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві.

Представник позивача звернувся до МВС України із заявою від 24.10.2019 про направлення до ГУ ПФУ в м. Києві подання про призначення пенсії за вислугу років.

Листом від 11.11.2019 відповідачем надано відповідь про відсутність підстав для виконання заяви, оскільки ОСОБА_1 не має права на пенсію за вислугу років на умовах п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки на дату звільнення з військової служби не мав 25-річної вислуги та не досяг 45-річного віку.

Позивачем також надано докази того, що у період з 01.01.2004 по 01.07.2019 з перервами працював як фізична особа-підприємець та сплачував ЄСВ, з огляду на що, з урахуванням проходження військової служби з 03.11.1980 по 05.12.1994 страховий стаж склав 28 років 4 місяці 23 дні.

Не погоджуючись з відмовою, сформованою в листі від 11.11.2019, позивач звернувся до суду. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1- 2 ст. 7 КАС України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Законом України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» визначені види, порядок та умови призначення пенсії за вислугу років.

Відповідно до п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» Пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

З дати звільнення позивача з військової служби згадана стаття не зазнала змін в частині юридичних фактів, за яких виникає право на пенсію за вислугу років та пов`язує його одночасно з двома обставинами: (1) наявність страхового стажу 25 років, з яких не менше 12 років 6 місяців військової служби чи прирівняної до неї (2) досягнення 45-річного віку.

Таким чином, право на пенсію за п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» виникає з дати виникнення останнього із зазначених юридичних фактів.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , відтак 45-річного віку досяг ІНФОРМАЦІЯ_2 . Необхідних страховий стаж, який складається з військової служби (більше 13 років) та роботи як фізична особа-підприємець, досягнутий у 2016 році, що убачається із наданих позивачем пояснень та відомостей з форми ОК-5 про застраховану особу ОСОБА_1 .

Таким чином, станом на дату звернення до відповідача у 2019 році, страховий стаж ОСОБА_1 складався із військової служби протягом більше 12 років 6 місяців та сумарно становив більше 25 років.

Наведена обставина не узгоджується із посиланням відповідача на відсутність необхідного страхового стажу для призначення пенсії на підставі п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ».

На дату досягнення позивачем 45-річного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) діяла редакція Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» від 17.07.2004, пункт «б» ст. 12 якої викладено наступним чином:

право на пенсію за вислугу років мають особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, звільнені зі служби незалежно від підстав та часу звільнення і досягли 45-річного віку, крім осіб, позбавлених військових або

спеціальних звань, а також звільнених із служби у зв`язку з засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, або вчиненням корупційного діяння, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба, служба в органах внутрішніх справ або служба в державній пожежній охороні.

Наведена норма відрізняється від чинної на дату звернення за призначенням пенсії формулюванням щодо досягнення 45-річного віку.

Так, у 2019 році регламентоване право на пенсію за вислугу років у разі досягнення 45-річного віку на день звільнення зі служби, у той час, як у редакції Закону від 17.07.2004 таке право виникало незалежно від підстав та часу звільнення.

Питання реалізації права на соціальний захист, яким також є пенсія військовослужбовців, неодноразово розглядалось Конституційним Судом України, яким сформовано позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у ЗСУ, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратурі, охороні державного кордону України, податковій міліції, Управлінні державної охорони України, державній пожежній охороні, Державному департаменті України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 за № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 за № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по їхньому пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Згаданий висновок сформовано Верховним Судом у постанові від 30.01.2018 у справі № 539/3872/14-а.

Згідно з п. п. 169-170 рішення ЄСПЛ від 09.04.2013 у справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11), «вислів «згідно із законом» вимагає, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя у національному законодавстві; він також стосується якості закону, про який йдеться, вимагаючи, щоб він був доступний для зацікавленої особи, яка, окрім того, повинна мати можливість передбачити наслідки його дії щодо себе, та відповідав принципові верховенства права.

Повертаючись до обставин справи, ОСОБА_1 , досягши 45-річного віку у 2004 році мав право на належні очікування стосовно досягнення ним одного з двох юридичних фактів для призначення пенсії за вислугу років.

У той же час, на дату досягнення другого юридичного факту - страхового стажу, підстави призначення пенсії за вислугу років за п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» змінились, у даному випадку, порушивши принцип визначеності закону, змінивши при цьому право на належні очікування позивача на досягнення такої соціальної гарантії в майбутньому.

Таким чином, судом встановлено, що станом на дату досягнення позивачем 45-річного віку, соціальні гарантії, забезпечені, поміж інших, п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», передбачали право ОСОБА_1 на отримання пенсії за вислугу років, у разі набуття останнім 25-річного страхового стажу, під час отримання якого, соціальні гарантії були звужені, шляхом внесення змін до Закону.

При цьому, керуючись висновками Конституційного Суду України, звуження соціальних гарантій, які, на думку суду, полягають також у сталості їх елементів (юридичних фактів, необхідних для набуття права), є недопустимим, з огляду на що, слід констатувати наявність права позивача на пенсію за п. «б» ст. 12 Закону на дату звернення до відповідача.

Відповідаючи на заяву позивача листом від 11.11.2019 МВС України, за викладеними у відзиві поясненнями, керувалось положеннями Закону України «Про звернення громадян», відтак, на думку останнього, позивачу не відмовлено, а лише надано інформацію.

Постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Порядок № 22 1).

Розділи 1 та 2 Порядку № 22-1 визначають, що пенсія призначається в заявному порядку із додаванням необхідних документів, зокрема, довідки про проходження військової служби, нараховані суми грошового забезпечення та сплачені страхові внески (додаток 2 до Порядку № 22-1).

Відтак, звернення позивача до МВС України спрямоване на отримання документа (направлення його до ГУ ПФУ в м. Києві), який є необхідним для призначення пенсії, оскільки містить відомості, про юридичні факти (досягнення віку, страховий стаж, включаючи військову службу), необхідні для призначення такої пенсії.

Направляючи позивачу лист від 11.11.2019 у відповідь на заяву позивача про направлення довідки за додатком 2 до Порядку № 22-1 до ГУ ПФУ в м. Києві, МВС України, фактично вчинило дії, якими в задоволенні заяви відмовлено.

Оскільки відмова обґрунтована відсутністю в позивача необхідного віку та стажу, що спростовано встановленими обставинами, такі дії відповідача слід визнати протиправними.

У той же час, зважаючи на з`ясування факту досягнення позивачем, на дату звернення, гарантованого права на призначення пенсії, включаючи необхідні юридичні факти про вік та страховий стаж, належним способом захисту інтересів позивача є зобов`язання МВС України, в особі відповідального департаменту, підготувати та направити належним чином оформлену довідку до територіального органу Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на доведення позивачем обставин, за яких виникає право на пенсію за вислугу років, звертаючи увагу на те, що дії, якими МВС України фактично відмовило позивачу в реалізації такого права, вчинені без урахування висновків Конституційного Суду України та Верховного Суду, які є обов`язковими для відповідача, та через довільне тлумачення норм спеціального закону, суд убачає підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 241- 247, 255, 293, 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови в підготуванні та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві подання про призначення ОСОБА_1 пенсії згідно з додатком 2 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії та всіх необхідних документів.

3. Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві подання про призначення ОСОБА_1 пенсії згідно з додатком 2 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії та всі необхідні документи до нього.

4. Стягнути витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 у розмірі 768,40 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач: Міністерство внутрішніх справ України (вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01601, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко