Справа № 640/9806/19
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9806/19 Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г. В.

суддів: Беспалов О. О., Файдюка В. В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Сорс"

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 липня 2020року

у справі №640/9806/19 (розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Сорс"

до відповідача Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2019 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Корум Сорс" (надалі - позивач, ТОВ "Корум Сорс") із адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (надалі - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві), в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 березня 2019 року №, яким нараховані штрафні санкції у розмірі 83438,93 грн.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що за доводами позивача оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню в судовому порядку, оскільки винесене на підставі Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР та Закону України "Про валюту та валютні операції" від 21 червня 2018 року №2473-VIII попри те, що Закон №185/94-ВР втратив чинність 07 лютого 2019 року, а положення Закону №2473-VIII не розповсюджувались на господарські операції позивача.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 липня 2020 року в задоволенні позовних вимог Товариством з обмеженою відповідальністю "Корум Сорс" - відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Крім того, апелянт зазначає, що на підставі Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР та Закону України "Про валюту та валютні операції" від 21 червня 2018 року №2473-VIII попри те, що Закон №185/94-ВР втратив чинність 07 лютого 2019 року, а положення Закону №2473-VIII не розповсюджувались на господарські операції позивача.

Відповідач заперечував проти задоволення апеляційної скарги, з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, у зв`язку з повідомленням ПАТ "Пумб" на адресу ГУ ДФС у м. Києві від 03 вересня 2018 року №КНО-09.1.9.1/175 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 17 вересня 2018 року №77834/10) про порушення ТОВ "Корум Сорс" (код 37903071) законодавчо встановлених строків розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом від 05 лютого 2018 року №КС/171-18 та наданням ТОВ "Корум Сорс" документів на запит ГУ ДФС у м. Києві у неповному обсязі, відповідачем винесено наказ від 08 лютого 2019 року №1601 на проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Корум Сорс" з метою перевірки дотримання вимог валютного законодавства при здійсненні зовнішньоекономічних операцій за контрактом від 05 лютого 2018 року №КС/171-18 за період з 05 лютого 2018 року по дату завершення перевірки.

Згідно направлення від 14 лютого 2019 року №282/26-15-14-06-03, наказу від 08 лютого 2019 року №1601 виданих ГУ ДФС у м. Києві, листа ПАТ "Пумб" від 03 вересня 2018 року №КНО-09.1.9.1/175 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 17 вересня 2018 року №77834/10) та на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України уповноваженою особою відповідача проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Корум Сорс" з питань дотримання вимог валютного законодавства України при розрахунках за зовнішньоекономічним контрактом від 05 лютого 2018 року №КС/171-18 з нерезидентом "Mannstaedt GmbH" (Німеччина) за період з 05 лютого 2018 року по 20 лютого 2019 року.

За результатом перевірки контролюючим органом складено акт від 21 лютого 2019 року №135/26-15-14-06-03/37903071 (надалі - Акт перевірки).

В акті перевірки контролюючим органом встановлено порушення ТОВ "Корум Сорс" статті 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", а саме - несвоєчасне надходження товару на суму 151900,00 євро (4981946,41 грн.) за контрактом від 05 лютого 2018 року №КС/171-18 з нерезидентом "Mannstaedt GmbH" (Німеччина).

Так, у пункті 3.1 акту від 21 лютого 2019 року №135/26-15-14-06-03/37903071 зазначено, що ТОВ "Корум Сорс" (покупець) на виконання договору комісії від 18 грудня 2017 року №КС/078-17, укладеного з ПАТ "Харківський машинобудівельний завод "Світ шахтаря", укладено імпортний контракт від 05 лютого 2018 року №КС/171-18 з компанією "Mannstaedt GmbH" (Німеччина) (продавець). Предмет контракту - купівля продукції, найменування, кількість, ціна якої вказується в специфікаціях до контракту, та які є невід`ємною частиною даного контракту (гарячекатаний спецпрофіль). Валюта контракту - євро. Умови поставки - FCA Troisdjrf, на умовах Інкотермс 2010.

У перевіряємому періоді згідно наданих до перевірки банківських виписок ТОВ "Корум Сорс" за контрактом від 05 лютого 2018 року №КС/171-18 перераховано нерезиденту "Mannstaedt GmbH" (Німеччина) валютні кошти у загальній сумі 194575,22 євро (6391870,39 грн.).

Враховуючи граничний строк надходження товару наведений у додатку №2 до акту перевірки (25 серпня 2018 року, 21 серпня 2019 року), перевіркою встановлено, що згідно митних декларацій товар надійшов на митну територію України на загальну суму 194575,22 євро (еквівалент 6387680,91 грн.), в тому числі несвоєчасно на суму 151900,00 євро (4981946,41 грн.), чим порушено вимоги статті 2 Закону №185/94-ВР, у зв`язку з ненаданням висновку органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку на продовження строків розрахунків за контрактом від 05 лютого 2018 року №КС/171-18, а також довідки уповноваженого органу країни, яка підтверджує виникнення форс-мажорних обставин за вказаним контрактом.

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 12 березня 2019 року №, яким до ТОВ "Корум Сорс" застосовано штрафну (фінансову) санкцію на загальну суму 83438,93 грн., за платежем: 21081000 "пеня за порушення терміну розрахунків у сфері ЗЕД".

Не погоджуючись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням, позивачем подано скаргу до Державної фіскальної служби України, за результатом розгляду скарги ДФС України прийнято рішення від 17 травня 2019 року №2301/6/99-99-11-04-02-25, яким скаргу позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення - без змін, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Позивач вважаючи, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято з порушенням вимог законодавства, звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що згідно якої порушення законодавчо встановлених строків за господарськими операціями позивача встановлено відповідно до діючого станом на час їх вчинення Закону №185/94-ВР та застосовано відповідальність згідно Закону №2473-VIII.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується апелянтом, що на виконання умов договору від 05 лютого 2018 року №КС/171-18 ТОВ "Корум Сорс" зокрема згідно платіжних доручень ПАТ "ПУМБ" від 26 лютого 2018 року №5 та від 21 серпня 2018 року №437 здійснено передоплату Mannstaedt GmbH на суму 151900,00 євро та на суму 42675,22 євро відповідно, загалом на суму 194575,22 євро.

Згідно вимог статті 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР, що діяв станом на час вчинення порушення, виявленого відповідачем під час податкової перевірки позивача, граничні строки находження товару становили - 25 серпня 2018 року та 21 серпня 2019 року відповідно.

Контролюючим органом встановлено, що товар від нерезидента на загальну суму 194575,22 євро, за митними деклараціями від 29 серпня 2018 року №159021 на суму 32610,76 євро, від 30 серпня 2018 року №159223 на суму 43183,00 євро, від 30 серпня 2018 року №159516 на суму 43167,81 євро, від 03 вересня 2018 року №160320 на суму 40123,30 євро, від 10 вересня 2018 року №162270 на суму 35490,35 євро надійшов з порушенням законодавчо встановлених строків, а саме: по сумі 151900,00 євро (981946,41 грн.), кількість днів прострочення - 4 дні; по сумі 119289,24 євро - 1 день; по сумі 32938,43 євро - 4 дні.

Колегія судів звертає увагу, що порушення ТОВ "Корум Сорс" вимог Закону №185/94-ВР не спростовується позивачем під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції.

Так, апелянт зазначає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № прийнято на підставі Закону №185/94-ВР, який втратив чинність з 07 лютого 2019 року та не міг бути підставою для застосування у відношенні ТОВ "Корум Сорс" штрафних санкцій (пені) станом на дату його винесення, тобто 12 березня 2019 року.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та апеляційної скарги позивач вважає, що відповідачем також безпідставно застосовано положення частини п`ятої статті 13 Закону "Про валюту та валютні операції" від 21 червня 2018 року №2473-VIII.

Так, у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати) (частина третя статті 13 Закону №2473-VIII).

Граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, згідно пункту 21 Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України 02 січня 2019 року №5, становлять 365 календарних днів.

Згідно пункту 2 постанови Правління Національного банку України від 02 січня 2019 року №7 "Про затвердження Інструкції про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів" граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, визначені в пункті 21 розділу II Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02 січня 2019 року №5, поширюються на незавершені операції резидента з експорту та імпорту товарів, за якими до 07 лютого 2019 року не встановлено банком порушення 180-денного строку розрахунків (або строків, визначених у висновках центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики, виданих на перевищення встановлених законодавством України строків розрахунків).

Так на думку апелянта положення частини п`ятої статті 13 Закону №2473-VIII можуть розповсюджуватись на операції резидента з експорту та імпорту товарів, які сталися після 07 лютого 2019 року та на незавершені операції резидента з експорту та імпорту товарів, за якими до 07 лютого 2019 року не встановлено банком порушення 180-денного строку розрахунків, а отже операції відповідача, щодо яких було складено акт від 21 лютого 2019 року №135/26-15-14-06-03/37903071, не підпадають під дію цього Закону.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується апелянтом, що про порушення позивачем законодавчо встановлених строків розрахунків за імпортною операцією станом на 01 вересня 2018 року за договором від 05 лютого 2018 року №КС/171-18 ПАТ "Пумб" повідомляв відповідача листом від 03 вересня 2018 року за вих. №КНО-09.1.9.1/175 (вх. ГУ ДФС у м. Києві №77834/10 від 17 вересня 2018 року) та власне сам факт порушення підтверджено проведеною відповідачем документальною позаплановою виїзною перевірку ТОВ "Корум Сорс".

У пункті 2 рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

Відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізовуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу.

Конституційний Суд України у згаданому рішенні дійшов висновку, що положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб, але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Враховуючи відсутність прямої вказівки в законах, які регулюють спірні правовідносини, щодо пом`якшення або скасування відповідальності юридичних осіб, податковий орган мав право керуватися законодавством, що діяло до дня введення в дію нового закону, тобто кваліфікувати дії позивача з посиланнями на норми того нормативного акта, який був чинним на момент вчинення відповідних дій.

З аналізу редакцій вищезазначених законів вбачається, що санкція за одне і теж саме правопорушення, підставою якого стало винесення оскаржуваного рішення, є аналогічною за своїм змістом та передбачає ідентичну відповідальність, а отже в даному випадку неможливо застосувати положення статті 58 Конституції України, оскільки санкція відповідної статті Закону не змінила свого змісту, а останній не містив прямої вказівки щодо пом`якшення або скасування відповідальності юридичних осіб за вказане порушення.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що контролюючим органом правомірно встановлено порушення позивачем строків за господарськими операціями відповідно до діючого станом на час їх вчинення Закону №185/94-ВР та застосовано відповідальність згідно Закону №2473-VIII, а отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним позовній заяві, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Сорс"- залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Г. В. Земляна

Судді: О. О. Беспалов

В. В. Файдюк