Справа № 160/1644/20
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2020-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 грудня 2020 року Справа № 160/1644/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіБоженко Н.В.
за участі секретаря судового засіданняІваненко Н.С.
представника позивача Галюк Р.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказу і акту, -
11 лютого 2020 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
-визнати протиправним та скасувати наказ №4453-п від 06.08.2018 р. про проведення позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності та повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р.;
Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю оскаржуваних наказу та акту. ОСОБА_1 зазначив, що не отримував копій наказу на проведення перевірки та повідомлення про її проведення, у зв`язку з чим відповідачем, на думку позивача, при проведенні спірної перевірки не було дотримано вимоги п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України. Також позивач вважає, що складений за результатами проведеної контролюючим органом перевірки акт таким, що підлягають скасуванню, оскільки відповідна перевірка була проведена з порушенням вимог Податкового кодексу України та інших нормативних актів, які передбачають порядок та підстави проведення позапланових перевірок.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 160/1644/20 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді ОСОБА_2 .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 р. прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі №160/1644/20 за вищезазначеним позовом, ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
03 березня 2020 р. до суду надійшов від представника Головного управління ДПС у Дніпропетровській області відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог та зазначив, що податковий орган діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зазначено, що в ході здійснення аналізу податкової інформації встановлено нарахування доходу у вигляді податкового блага фізичній особі ОСОБА_1 в розмірі 246041,46 грн., на адресу позивача було надіслано лист з питання надання інформації та подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік, який отримано позивачем 10.01.2018 року особисто, однак документів не надав. Копія наказу № 4453-п від 06.08.2018 та письмове повідомлення направлені позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, згідно ст. 42 Податкового кодексу України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін задоволено та здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження) до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2020 року провадження по справі зупинено до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів (карантину).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року поновлено провадження по справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2020 року призначено судовий розгляд справи на 18 грудня 2020 року в режимі відеоконференції.
Представник позивача під час судового засідання підтримав позовну заяву та просив позов задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв чи клопотань про перенесення судового розгляду справи до суду не надійшло.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
06 серпня 2018 р. Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області прийнято наказ «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 » за №4453-п.
У вступній частині наказу зазначено, що його винесено на підставі п.п. 19-1.1.1 п. 19-1.1 ст. 19-1, п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України.
У відповідності до п. 1 вказаного наказу заступника начальника Головного управління ДФС у Дніпропетровській області наказано: «Провести документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 10.09.2018 р. тривалістю 3 робочих дні. Дану перевірку провести за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. щодо своєчасності, достовірності та повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору.
У висновку акта перевірки контролюючий орган зазначив про порушення позивачем:
-п.п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 176.1 ст. 176 Податкового кодексу України з огляду на неподання позивачем податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік;
-абз. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167 з урахуванням норм п.п. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України у зв`язку з отриманням платником додаткового блага у вигляді суми анульованої (прощеної) заборгованості за кредитом у результаті чого донараховано податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік в розмірі 44 163, 44 грн.;
-п.п. 1.2, п.п. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України у зв`язку з отриманням додаткового блага у вигляді суми анульованої (прощеної) заборгованості за кредитом у результаті чого донараховано військовий збір за 2016 рік в розмірі 3680, 29 грн.
У грудні 2019 року Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості.
Не погодившись із винесеними контролюючим органом наказу на проведення перевірки та складеним за результатами такої перевірки актом, ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Конституція України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (п.1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).
Обов`язки та компетенція контролюючих органів, повноваження їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначаються Податковим кодексом України.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.
Так, відповідно до підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.
У даній справі судом встановлено, що податковий орган отримав податкову інформацію про можливі порушення податкового законодавства з боку позивача, зокрема, позивач, на думку відповідача, не задекларував отриманий ним у 2016 році дохід у вигляді додаткового блага в розмірі 246 041, 46 грн. Відповідачем направлявся на адресу позивача запит щодо надання інформації, про що в матеріалах справи містяться листи податкового органу та докази їх направлення.
Згідно п.79.2 ст. 79 Податкового кодексу України, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
В матеріалах справи міститься копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, а саме наказу від 06.08.2018 року, яке направлено на адресу позивача та вручено йому 15.08.2020 року. В акті перевірки також міститься посилання на направлення наказу позивачу.
Крім того, суд звертає увагу й на інший аспект даної справи. Наказ на проведення перевірки позивача є актом індивідуальної дії.
Як вже зазначалось, на день судового розгляду перевірку позивача фактично проведено податковим органом та складено акт за її результатами. Це означає, що наказ податкового органу на проведення перевірки є виконаним, тобто таким, що вичерпав свою дію.
Позовні вимоги щодо скасування актів індивідуальної дії, до яких також належить і оспорюваний наказ, можуть стосуватися виключно діючих актів, адже задоволення такого позову має наслідком позбавлення такого акта юридичної сили (здатності до застосування). Акт індивідуальної дії, який вичерпав свою дію, є юридичним фактом, що відбувся у минулому та призвів до виникнення певних правових наслідків.
Таким чином, позов, що містить вимоги про скасування акта індивідуальної дії, що вичерпав свою дію, задоволенню не підлягає як такий, що в принципі не може призвести до захисту прав позивача, оскільки після проведення перевірки його права порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки (позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права).
Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду по справі №1340/4044/18 від 02.04.2019 р., по справі №804/587/18 від 14.03.2019 р., по справі №823/5028/15 від 23.04.2019 р.
Так, наказ є актом одноразового застосування та вичерпує свою дію фактом його виконання, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платника податків. А за результатами реалізації прав, що випливають із вказаного наказу, податковим органом складено не лише акт перевірки, а й прийняті податкові повідомлення-рішення.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування акту перевірки, суд зазначає наступне.
У пункті 61.1 статті 61 Податкового кодексу України визначено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
За правилами пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України - органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до пункту 86.1 статті 86 Податкового кодексу України - результати перевірок (крім камеральних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.
У разі незгоди платника податків з висновками акта такий платник зобов`язаний підписати такий акт перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.
У відповідності до пункту 86.4. статті 86 Податкового кодексу України Акт (довідка) документальної невиїзної перевірки складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів). Акт (довідка) документальної невиїзної перевірки не пізніше наступного робочого дня після його реєстрації вручається особисто платнику податків чи його представникам або надсилається у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. У разі відмови платника податків або його представників від підписання акта (довідки) перевірки посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Відмова платника податків або його представників від підписання акта перевірки не звільняє такого платника податків від обов`язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов`язання. Заперечення по акту перевірки розглядаються у порядку і строки, передбачені пунктом 86.7 цієї статті. Податкове повідомлення-рішення приймається у порядку і строки, передбачені пунктом 86.8 цієї статті.
У цьому випадку акт перевірки, в якому відображено узагальнений опис виявлених перевіркою порушень законодавства, що, в свою чергу, відповідає встановленим правилам складання акта перевірки, не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання та, відповідно, не є актом індивідуальної дії у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.
Дії службової особи щодо включення до акта певних висновків не можуть бути предметом розгляду у суді. Заперечення, зауваження до акта перевірки (за їх наявності) та висновки на них є невід`ємною частиною акта. Це свідчить про те, що дії, пов`язані з включенням до акта висновків, є обов`язковими, тоді як самі висновки такими не є.
Враховуючи викладене, суд вважає, що акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, діяльність яких перевірялася, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.
За змістом статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Аналіз вищенаведеної норми свідчить про те, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.
Водночас, належний захист прав та інтересів особи можливий лише в разі існування спірних правовідносин, тобто в разі встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.
При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають, що начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.
Окрім того, при вирішенні даної справи суд також звертає увагу й на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 07.11.2018 р. у справі №П/811/824/17, в якій Верховний Суд зазначив, що згідно підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України платник податків має право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб).
Виходячи з наведеного, платниками податків до суду можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які порушують права, свободи та інтереси. При цьому, ці рішення, дія або бездіяльність у будь-якому випадку повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин. Отже, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що податковим органом фактично була реалізована його компетенція на проведення перевірки та оформлення результатів такої перевірки, у зв`язку з чим оскаржуваний наказ не підлягає скасуванню, після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.
При цьому, незалежно від існування спірного наказу, акт перевірки є діючим документом з відповідними висновками, оцінка яким може бути дана тільки в рамках розгляду справи про оскарження податкових повідомлень-рішень, в основу прийняття яких дані висновки були покладені.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки відповідач діяв відповідно до вимог чинного податкового законодавства.
Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України - у суду відсутні.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказу і акту - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 22 грудня 2020 року.

Суддя Н.В. Боженко