Справа № 640/1101/20
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2020 року м. Київ № 640/1101/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

установив:

14.01.2020 ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - ГУ ПФУ) про:

- визнання дій ГУ РФУ в частині відмови у виплаті їй недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , - протиправними;

- зобов`язання ГУ ПФУ виплатити позивачці недоотриману суму пенсії померлого ОСОБА_2 за період з 01.01.2016 по 02.02.2018 у розмірі 189 015, 91 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила про протиправну відмову відповідача у виплаті їй недоотриманої пенсії батька.

Представник відповідача у письмовому відзиві на позовну заяву стверджує про відсутність підстав для задоволення позову, посилаючись, зокрема, на те, що ОСОБА_1 у встановлений положеннями статті 61 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» термін з заявою щодо виплати їй недоодержаної батьком ОСОБА_2 пенсії до ГУ ПФУ не зверталась, у зв`язку із чим з боку територіального органу Пенсійного фонду України відсутні будь-які неправомірні дії щодо нездійснення виплати.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові пояснення, надані учасниками судового процесу, а також докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 - батько ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За життя ОСОБА_2 , рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.03.2018 у справі № 826/17245/17 задоволено його адміністративний позов до ГУ ПФУ про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії:

визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ щодо непроведення перерахунку позивачу пенсії з 01.01.2016 відповідно до статті 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ) та постанови Кабінету Міністрів України № 988 від 11.11.2015 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції»;

зобов`язано ГУ ПФУ відповідно до статті 63 Закону № 2262-ХІІ та на підставі довідки МВС України від 12.06.2017 № 33830 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії провести перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01.01.2016 з включенням до сум грошового забезпечення середньомісячну суму додаткових видів ГЗ за 24 місяці, надбавки за оперативно-розшукову діяльність 50%, надбавки за особливо-важливі завдання 50% та премії 37,2%, що входять до розрахунку пенсії позивача, без обмеження максимального розміру пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, цільової грошової допомоги,, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) на підставі рішення Конституційного суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 у справі за конституційним поданням ВСУ щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону № 2262-ХІІ.

Після смерті ОСОБА_2 виплату пенсії йому було припинено.

Позивачка звернулась до нотаріуса Шостої Київської нотаріальної контори з метою відкриття спадкової справи та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, за результатом звернення якого було відкрито спадкову справу № 355/2019.

Також судом встановлено, що на звернення позивачки від 24.10.2019 № К-13485 ГУ ПФУ листом від 12.11.2019 № 27646/02/К-13485 відмовило ОСОБА_1 у виплаті недоотриманої пенсії її батька ОСОБА_2 оскільки із заявою щодо її виплати, вона звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України за її виплатою поза 6-місячним строком.

Вважаючи, таку відмову відповідача незаконною, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

Суд, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок виплати пенсії та допомоги в разі смерті пенсіонера врегульовано статтею 61 Закону № 2262-ХІІ, на умовах якого виплачувалась пенсія померлому ОСОБА_2 .

Згідно з частиною першої статті 61 Закону № 2262-ХІІ суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

У даному випадку, позивачка була членом сім`ї померлого та проживала разом із пенсіонером на день його смерті, що не заперечується відповідачем. Таким чином, позивач мала право на отримання суми пенсії, яка недоодержана.

Разом з тим, частиною третьої статті 61 Закону № 2262-ХІІ визначено, що зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Суд критично відноситься до аргументів позивача стосовно її звернення до органів пенсійного фонду з заявою про отримання неотриманої пенсії в межах встановленого шестимісячного строку.

Як зазначає позивач, зазначені обставини підтверджуються листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 02.07.2019 № 143460/04, адресованим на адресу Шостої Київської державної нотаріальної контори, у відповідь на запит від 10.06.2019 № 2992/02-14, у якому повідомляється про відсутність підстав для надання інформації про наявність пенсійних коштів, які за життя мав право отримати пенсіонер та не отримав.

Судом вже зазначалось вище, що відповідно до частини першої статті 61 Закону № 2262-ХІІ сума неотриманої пенсіонером не включаються до спадщини, а отже запит нотаріальної контори в межах спадкового процесу не є належною формою звернення за недоотриманою пенсією у розумінні Закону № 2262-ХІІ.

Враховуючи викладене, запит Шостої Київської державної нотаріальної контори, у відповідь на запит від 10.06.2019 № 2992/02-14 не може вважатись належним зверненням позивача за недоотриманою пенсією померлого пенсіонера, оскільки відповідно до положень законодавства відповідне звернення подається особисто особою, яка має право на відповідну виплату.

Таким чином, впродовж шестимісячного строку з дня смерті пенсіонера позивач не звернулась у встановленому Законом № 2262-ХІІ порядку за отримання недоотриманої ОСОБА_1 пенсії, а тому відповідач у спірних правовідносинах діяв правомірно та у межах наданих повноважень.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем не доведено протиправність бездіяльності відповідача, тоді як відповідачем доведено правомірність його дій щодо відмови у виплаті недоотриманої пенсії, а тому, адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що за обставин необґрунтованості заявлених позивачем вимог, підстави для стягнення сплаченого нею судового збору з відповідача відповідно до статті 139 КАС України відсутні, а відповідач не поніс витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, у зв`язку із чим судові витрати розподілу не підлягають.

При цьому суд зазначає, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Верховний Суд України у постанові від 14.03.2017 у справі №21-3944а16 зазначає, що системний аналіз частини першої статті 6, частини другої статті 162, частини п`ятої статті 171-1 КАС України (в редакції станом на час прийняття рішення) дає підстави для висновку, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою.

Отже, фактично позов ОСОБА_1 містить одну вимогу немайнового характеру, тому за його подання належало сплатити судовий збір в сумі 840,80 грн.

Однак згідно наявного у справі платіжного доручення позивачем за подання позову сплачено судовий збір у розмірі 1681,60 грн, тобто за дві вимоги немайнового характеру. Тобто, решта коштів, сплачених позивачем згідно платіжного доручення є надміру сплаченим судовим збором та повертається за заявою позивача згідно статті 7 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись статтями 72-77, 241-Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» цього ж Кодексу.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М. Чудак