Справа № 380/4030/20
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року справа №380/4030/20

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сидор Н.Т., розглянувши у письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) до Головного управління Держпраці у Львівській області, в якій позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про накладення штрафу № ЛВ11197/317/ПД/АВ/ФС від 23.04.2020.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що оскаржуваною постановою його притягнуто до відповідальності за порушення ст. 24 КЗпП України фактичний допуск працівника до роботи без укладення трудового договору. Однак, в акті перевірки відсутні посилання на належні та допустимі докази, які підтверджують використання підприємцем найманої праці, будь-які ідентифікаційні дані вказаної особи, документ, на підставі якого встановлювалася особа. За твердженням позивача, особа, яка перебувала на робочому місці бармена, є його тещою, з якою він проживає однією сім`єю, в одній квартирі, та яка жодної трудової діяльності у його відсутності не здійснювала, оскільки він перебував в цей час у підсобному приміщенні. Крім того, під час інспекційного відвідування посадовими особами відповідача здійснений відеозапис, з якого неможливо встановити, що перевірявся саме магазин позивача, час та дату проведення зйомки, за якою адресою та де проводилась перевірка, не ідентифікована особа, яка є на відео. Разом з цим, позивач покликається на те, що стосовно нього посадовими особами відповідача також складено протокол про адміністративне правопорушення. Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.05.020 у справі № 442/1473/20 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ФОП ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 41 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Зазначена постанова набрала законної сили 15.05.2020. На переконання позивача, оскільки постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.05.020 у справі № 442/1473/20 встановлено ряд порушень відповідача під час проведення інспекційного відвідування, винесення відповідачем оскаржуваної постанови є спробою повторного притягнення до юридичної відповідальності за одне і те саме правопорушення, що суперечить ст. 61 Конституції України.

Відповідач позов не визнає. У відзиві на позовну заяву представник Головного управління Держпраці у Львівській області зазначає, що за результатами інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 складено акт проведеного інспекційного відвідування № ЛВ11197/317/ПД-АВ від 18.02.2020. У зв`язку з виявленням порушень вимог ч. ч. 1, 3 ст. 24 КзЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» винесено Припис про усунення виявлених порушень № ЛВ11197/317/АВ/П від 18.02.2020. Позивачем підписано акт інспекційного відвідування та припис про усунення порушень без жодних зауважень та заперечень. Вказує на те, що долучені матеріали відеофіксації до акту інспекційного відвідування стосуються обставин здійснення інспекційного відвідування у підприємця та підтверджують наявність порушень вимог трудового законодавства, яке було виявлено в ході заходу державного контролю. Стверджує, що вказані матеріали відеофіксації отримані у повній відповідності до вимог п. 10 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавста про працю, затверженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 1132 від 04.12.2019, та на підставі їх даних можна встановити дійсні обставини справи. Звертає увагу, що позивач у позовній заяві не спростував той факт, що відеозапис зроблений саме у приміщенні, в якому він проводить свою діяльність та те, що на відеозаписі зафіксовані та дають пояснення саме його працівники.

На спростування доводів відповідача представник позивача подав відповідь на відзив, а представник відповідача, у свою чергу, - заперечення на відповідь на відзив.

Щодо процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом справи, слід зазначити наступне.

Ухвалою судді від 01.06.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, задоволено заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, визнано поважними причини пропуску строку звернення позивача до суду та поновлено цей строк.

Ухвалою суду від 27.07.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач не прибув, згідно з заявою від 19.06.2020 вх. № 30776 просить розгляд справи проводити без його участі.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженням карантинних заходів.

Щодо поданого представником відповідача клопотання про відкладення розгляду справи суд зазначає, що відповідно до п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Крім цього, суд зазначає, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Клопотань такого змісту представник відповідача не надсилав.

Таким чином, сам факт встановлення на території України карантину не є безумовною підставою для відкладення підготовчого судового засідання. З огляду на те, що представником відповідача не зазначено конкретних обмежень, які впроваджені у зв`язку з карантином та не дали змогу останньому прибути у судове засідання, чи взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, суд не вбачає підстав для задоволення поданого клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю перешкод та підстав для відкладення розгляду справу, суд на підставі ч. 9 ст. 205 КАС України вирішив розглянути справи у письмовому провадженні.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

На підставі наказу Головного управління Держпраці у Львівській області від 10.02.2020 № 0416-П та направлення від 10.02.2020 № 0416 інспекторами праці з 11.02.2020 по 21.02.2020 проведено позаплановий захід зі здійснення державного контролю у формі інспекційного відвідування щодо додержання вимог законодавства про працю з питань проведення неоформлених трудових відносин у ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за юридичною адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого складено акт від 18.02.2020 № ЛВ11197/317/ПД-АВ.

Згідно з актом від 18.02.2020 № ЛВ11197/317/ПД-АВ в ході проведення інспекційного відвідування у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 о 10 год 10 хв 13.02.2020 інспекторами праці здійснено вихід за фактичною адресою місця здійснення господарської діяльності підприємця, а саме: АДРЕСА_2 , де зафіксовано засобами відеотехніки допуск до роботи особи, що виконувала трудову функцію. Вищезазначена особа назвалася ОСОБА_2 та повідомила, що є тещою ФОП ОСОБА_1 та не перебуває з ним у трудових відносинах. 13.02.2020 о 10 год 10 хв перебуває на робочому місці бармена на час відсутності підприємця, та ще деколи виходить та допомагає в барі. З наданих у ході інспекційного відвідування документів встановленого, що у ФОП ОСОБА_1 працевлаштований один працівник, а саме ОСОБА_3 . Від надання пояснень щодо факту виконання трудової функції особою, що назвалась ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_1 відмовився та жодних документів, які б свідчили про укладення з нею трудових відносин, не надав.

Вищезазначене, за твердженням відповідача, свідчить про допуск фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до роботи працівника без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою № ЛВ11197/317/ПД/ФС від 23.04.20020 за результатами розгляду справи про накладення штрафу та на підставі акта інспекційного відвідування від 18.02.2020 № ЛВ11197/317/ПД-АВ щодо порушень у ФОП ОСОБА_1 вимог ч. 1 та ч. 3 ст. 24 КЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 47230 (сорок сім тисяч двісті тридцять) гривень.

Вирішуючи даний спір, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №100 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України», утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань праці за переліком згідно з додатком, реорганізувавши шляхом злиття територіальні органи Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки і Державної інспекції з питань праці, зокрема Головне управління Держпраці у Львівській області.

У відповідності до приписів Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 27.03.2015 № 340 (далі - Положення №340), Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області (далі - Управління Держпраці) є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Підпунктом 5 п. 4 Положення №340 передбачено, що Управління Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Згідно зі ст. 259 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), Державна служба України з питань праці має реалізовувати державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок № 295, в редакції чинній на час проведення інспекційного відвідування), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю.

Пунктом 2 Порядку № 295 передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та не виїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обов`язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження). Контрольні повноваження інспектора праці підтверджується службовим посвідченням встановленої Мінсоцполітики форми, що видається Держпраці (п. 3 Порядку №295).

Пунктами 9, 10, 11 Порядку №295 визначено, що під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення, перед підписанням акта інспекційного відвідування надати копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування та внести запис про його проведення до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності).

Тривалість інспекційного відвідування не може перевищувати 10 робочих днів.

Інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно мають право:

1) під час проведення інспекційних відвідувань за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, без попереднього повідомлення о будь-якій годині доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;

2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги;

3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування, іншим особам, що володіють необхідною інформацією, запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення;

4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів;

5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування;

6) фіксувати проведення інспекційного відвідування засобами аудіо-, фото- та відеотехніки;

7) отримувати від органів державної влади, об`єктів відвідування інформацію та/або документи, необхідні для проведення інспекційного відвідування.

Вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій або витягів з документів, пояснень, доступу до всіх видів приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання.

Відповідно до п. п. 16, 17, 18 Порядку № 295 за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування. Другий примірник акта залишається в інспектора праці.

Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів після дня підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Згідно з п. 19 Порядку № 295 матеріали, зафіксовані засобами аудіо-, фото- та відеотехніки в ході інспекційних відвідувань, долучаються до акта у паперовому або електронному вигляді на дисках для лазерних систем зчитування, на яких проставляється номер і дата складення акта. Про долучення таких матеріалів робиться відмітка в акті.

За змістом ст. 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Частиною 4 ст. 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у ч. 2 цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч. 2 ст. 265 КЗпП України та ч. ч. 2 - 7 ст. 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 (далі - Порядок № 509, в редакції чинній на час проведення інспекційного відвідування).

Відповідно до п. 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені, у тому числі, на підставі акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників.

Пунктом 3 Порядку № 509 передбачено, що справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.

Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Приписами п. 4 Порядку № 590 визначено, що під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Так, за результатами розгляду справи про накладення штрафу та на підставі акта інспекційного відвідування від 18.02.2020 № ЛВ11197/317/ПД-АВ щодо порушень у ФОП ОСОБА_1 вимог ч. 1 та ч. 3 ст. 24 КЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» Постановою № ЛВ11197/317/ПД/АВ/ФС від 23.04.20020 на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 47230 (сорок сім тисяч двісті тридцять) гривень.

Надаючи оцінку виявленому інспекційним відвідуванням порушенням, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України (у редакції, чинній на момент проведення інспекційного відвідування) трудовий договір - угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу" визначено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами.

Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

З аналізу цих норм КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413 вбачається, що працівник може бути допущений до роботи за трудовим договором лише після подання до територіального органу Державної фіскальної служби повідомлення про прийняття працівника на роботу за таким трудовим договором.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Згідно з оскаржуваною постановою, в ході інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_1 , що фіксувалося засобами фото- та відеотехніки, за адресою фактичного місця здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_2 , за виконанням трудової функції бармена, виявлено особу, яка представилась ОСОБА_2 . З усних пояснень, які надані вищевказаним працівником інспектору, встановлено, що ОСОБА_5 виконує трудову функцію на прохання підприємця та не перебуває з останнім у трудових відносинах. Разом з тим, стосовно вищевказаної особи підприємцем не надано жодних документів, ведення яких передбачено законодавством про працю.

Так, як встановленого судом з переглянутого відеозапису інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_1 , долученого до матеріалів справи, на робочому місці бармена перебувала жінка, яка назвалася ОСОБА_2 та повідомила, що є тещею ФОП ОСОБА_1 . Зазначила, що не перебуває з ФОП ОСОБА_1 у трудових відносинах, а на робочому місці бармена перебуває на час відсутності підприємця, та ще деколи виходить та допомагає в барі. При цьому, як зафіксовано на відеозаписі, ОСОБА_5 обслуговувала покупців та здійснювала з ними розрахунок.

Суд враховує, що згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 є діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (код КВЕД 56.10).

Таким чином, робота, яка виконувалась ОСОБА_2 , є роботою з обслуговування діяльності ФОП ОСОБА_1 та повинна здійснюватись на умовах трудового договору. Однак, доказів на підтвердження трудових відносин з вказаною особою позивачем не надано, що свідчить про порушення ним вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. ст. 265 КЗпП.

Суд відхиляє покликання позивача на те, що з відеозапису неможливо встановити, що перевірявся саме його магазин, адже, як зафіксовано на відеозаписі, ОСОБА_5 чітко вказала, що діяльність у закладі, в якому вона виконувала обов`язки бармена, здійснює підприємець ОСОБА_6 . Позаяк, позивач вказаного факту жодним чином не спростував.

Не впливає на висновок суду по суті позовних вимог і покликання позивача на постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.05.020 у справі № 442/1473/20, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 41 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, з огляду на таке.

У постанові від 05.05.020 у справі № 442/1473/20 Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, у зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження факту виконання трудової діяльності та виконання посадових обов`язків особою без укладення трудового договору.

Оскільки преюдиційне значення для суду мають обставини справи, що встановлені в іншій справі, а не оцінка судом доказів, наявних в іншій справі, та правові висновки суду у такій справі, суд відхиляє посилання позивача на постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.05.020 у справі № 442/1473/20 як на таку, що звільняє Львівський окружний адміністративний суд від доказування наявності/відсутності обставин щодо порушення ФОП ОСОБА_1 вимоги ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

Крім того, суд звертає увагу на різний суб`єктний склад правопорушення у справі Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.05.020 у справі № 442/1473/20 та у справі, що розглядається Львівським окружним адміністративним судом № 830/4030/20.

Так, у справі №442/1473/20 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідно до ч. 3 ст. 41 КУпАП суб`єктом правопорушення є громадянин ОСОБА_1 , тоді як в адміністративній справі № 830/4030/20 про притягнення до фінансової відповідальності відповідно до ч. 2 ст. 265 КЗпП України суб`єктом правопорушення є ФОП ОСОБА_1 .

Таким чином, висновок суду у справі №442/1473/20 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не є обов`язковим для суду в адміністративній справі № 380/4030/20 про притягнення до фінансової відповідальності

Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2020 року у справі №809/677/18 зазначав, що ч. 2 ст. 265 КЗпП України та ч. 3 ст. 41 КпАП України передбачено відповідальність для осіб, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту). При цьому штраф за ч. 2 ст. 265 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку, а штраф за ч. 3 ст. 41 КУпАП є адміністративною відповідальністю і накладається згідно із рішенням суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

У постанові Верховного Суду від 21 грудня 2018 року у справі №814/2156/16 визначено, що ключовою відмінністю цих двох статей є суб`єктний склад правопорушення. Завдяки цьому одночасно до відповідальності може бути притягнуто юридичну особу як роботодавця (за ст. 265 КЗпП України) та посадову особу цієї юридичної особи (за ст. 41 КУпАП) за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про доведеність факту порушення позивачем вимоги ч. 3 ст. 24 КЗпП України щодо не оформлення трудового договору з працівником та не знаходить ознак протиправності прийнятої відповідачем постанови про накладення штрафу уповноваженими особами Управління Держпраці у Львівській області № ЛВ11197/317/ПД/АВ/ФС від 23.04.2020.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін на підтвердження своїх правових позицій, суд доходить переконання, що вимоги позивача не знаходять належного правового обґрунтування та спростовуються наявними у справі доказами, у зв`язку з чим, у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Відшкодування судових витрат позивачу, якому у задоволенні позову відмовлено ст. 139 КАС України не передбачено, а тому такі слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 293, 295, п. 3 розділу VI Прикінцевих положень, пп. 15.5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

в задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанов - відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням положення п. 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. При цьому, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до або через суд першої інстанції, який ухвалив рішення.

Позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач Головне управління Держпраці у Львівській області (79005, м. Львів, вул. Міцкевича, 8; ).

Суддя Сидор Н.Т.