Справа № 580/2221/20
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2221/20 Суддя (судді) першої інстанції: М.А. Білоноженко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним, скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ДФС у Черкаській області, в якому просив скасувати наказ відповідача від 29.11.2019 року №391-о «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу супроводження судових спорів за позовами платників податків до органів ДФС юридичного управління ГУ ДФС у Черкаській області; стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.12.2019 року по день ухвалення рішення включно, розмір якого на момент звернення до суду становить 69725,18 грн.; стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ ГУ ДФС у Черкаській області від 29.11.2019 №391-о «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу супроводження судових спорів за позовами платників податків до органів ДФС юридичного управління ГУ ДФС у Черкаській області, стягнуто з ГУ ДФС у Черкаській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03.12.2019р. по 31.08.2020р. в сумі 92799,70 без утримання податків та інших обов`язкових платежів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивача було попереджено про наступне вивільнення, однак в період підбору кандидатур на посади в ГУ ДПС у Черкаській області він тривалий час був відсутній на роботі, що не дало можливості запропонувати йому постійну роботу. При цьому, позивачу було запропоновано наявну посаду ГДРІ відділу супроводження судових спорів за позовами платників податків до органів ДПС юридичного управління на період соціальної відпустки основного працівника для догляду за дитиною, від якої позивач відмовився, а інші вакантні посади були відсутні, отже з боку відповідача дотримано всі вимоги трудового законодавства.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що доказів скорочення посади позивача, або скорочення чисельності та штату державних службовців у відповідному відділу ГУ ДПС у Черкаській області відповідачем надано не було, натомість він мав переважне право на залишення на роботі, йому не було запропоновано всіх вакантних посад одночасно із попередженням про звільнення, при цьому посада, яку обіймав позивач, залишилась вакантною після реорганізації, що свідчить про його незаконне звільнення.

ГУ ДПС у Черкаській області відзив на апеляційну скаргу не подавало. В суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що в період підбору кандидатур на посади в ГУ ДПС у Черкаській області він тривалий час був відсутній на роботі з підстав тимчасової непрацездатності та станом на 30.09.2019 відділ супроводження судових спорів за позовами платників податків до органів ДПС юридичного управління ГУ ДПС у Черкаській області був укомплектований, оскільки штатна чисельність відділу становить 8 посад, на які було призначено працівників ГУ ДФС у Черкаській області в порядку переведення. Штатна чисельність управління правового забезпечення, посада в якому цікавила позивача, складає 19 осіб, на які були призначені працівники. На оголошений конкурс із зайняття вакантних посад позивач документів не подавав.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку письмового провадження, беручи до уваги, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантину на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Скаржником направлено до суду клопотання про зупинення виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року в частині поновлення позивача на посаді та стягнення суми за один місяць у розмірі 10313,31 грн. до вирішення справи в апеляційному порядку.

В той же час, з листа ГУ ДКС України в Черкаській області від 23.11.2020 №04-17-02-10/8467 вбачається, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ГУ ДФС у Черкаській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 10313,31 грн. виконано в повному обсязі 12.11.2020.

Колегія суддів зазначає, що норми процесуального законодавства не передбачають повноважень суду апеляційної інстанції зупиняти виконання рішення суду першої інстанції в частині, яка допущена до негайного виконання. При цьому, негайне виконання судового рішення в частині поновлення незаконно звільненого працівника на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць прямо встановлено судом першої інстанції та відповідає положенням чинного законодавства України, а тому наведене вище клопотання є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач працював в органах податкової служби з 18.09.1996 та з 27.07.2018 позивач обіймав посаду головного державного ревізора-інспектора відділу супроводження судових спорів за позовами платників податків до органів ДФС юридичного управління, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.15-19).

Штатна чисельність податкового органу - Головного управління ДФС у Черкаській області складала 705 штатних одиниць (а.с.60).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» від 19.06.2019 №537 вирішено утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1 (п. 1); реорганізувати деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2 (п.2), зокрема Головне управління ДФС у Черкаській області приєднати до Головного управління ДПС у Черкаській області.

Наказом ДФС України від 31.07.2019 №7-рг розпочато реорганізацію головних управлінь ДФС в областях та м. Києві.

Наказом ДПС України від 12.07.2019 №17 (а.с.58-59) затверджено чисельність працівників територіальних органів Державної податкової служби України, зокрема, у Головному управління ДПС у Черкаській області 690 штатних одиниць.

Відповідно до попередження про наступне вивільнення, 30.09.2019 позивача попереджено про реорганізацію державного органу, скорочення чисельності або штату працівників державного органу та наступне вивільнення з посади головного державного ревізора-інспектора відділу супроводження судових спорів за позовами платників податків до органів ДФС юридичного управління з 02.12.2019 (а.с.54).

У попередженні зазначається, що пропозиція вакантних посад буде здійснюватись Головним управлінням ДПС у Черкаській області.

Судом першої інстанції встановлено та визнається сторонами, що під час попередження про заплановане вивільнення та після такого попередження відповідачем запропоновано позивачу посаду головного державного ревізора-інспектора відділу супроводження судових спорів за позовами платників податків до органів ДПС юридичного управління, на період соціальної відпустки основного працівника для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, до дня фактичного виходу її на роботу («декретне місце»), від якої позивач відмовився.

Наказом ГУ ДФС у Черкаській області від 29.11.2019 №391-о (а.с.20) припинено державну службу та звільнено 02.12.2019 позивача з посади головного державного ревізора-інспектора відділу супроводження судових спорів за позовами платників податків до органів ДФС юридичного управління Головного управління ДФС у Черкаській області, у зв`язку з реорганізацією державного органу, скороченням чисельності та штату працівників державного органу, п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу», п.1 ст.40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньої місячної заробітної плати згідно з ч.4 ст.87 Закону України «Про державну службу» та ст.44 КЗпП України.

Вважаючи своє звільнення незаконним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що відповідачем не надано до суду жодних доказів зайняття всіх 19 посад в управлінні правового забезпечення у період з дня попередження про заплановане вивільнення до дня його звільнення з роботи, не надано доказів пропозиції жодної з посад за кваліфікацією позивача окрім посади, термін зайняття якої обмежений періодом соціальної відпустки основного працівника для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, до дня фактичного виходу її на роботу («декретне місце»), не надано доказів про те, що при скороченні штату були залишені працівники із більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці ніж позивач, що свідчить про порушення процедури звільнення позивача.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного оскарження, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про державну службу», який визначає правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст.38, ч.1, 2 ст.43 Конституції України громадяни мають право брати участь в управлінні державними справами, користуються рівним правом доступу до державної служби, до служби в органах місцевого самоврядування; кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну службу» державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Відповідно до ч.1 ст.3 наведеного Закону, він регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Частина 1 ст. 21 цього Закону передбачає, що вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу.

Згідно з п.4 ч.1 ст.83 Закону України «Про державну службу» державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Пунктом 1 ч.1 ст.87 вказаного Закону передбачено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Судом встановлено, що державна служба позивача припинена у зв`язку з реорганізацією Головного управління ДФС у Черкаській області шляхом приєднання до Головного управління ДПС у Черкаській області та скороченням штату працівників.

Законом України «Про державну службу» не врегульована процедура вивільнення працівників у разі реорганізації державного органу чи скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Разом з цим, ч.ч. 2, 3 ст.5 вказаного Закону передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом; дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Отже до спірних відносин слід застосувати норми Кодексу законів про працю України, якими врегульовано процедуру вивільнення працівників у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з ч.2 ст.36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Пунктом 1 ч.1 ст.40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч.1, 3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Наведені вимоги вважаються виконаними в повній мірі, коли працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду та які існували на день звільнення, позаяк обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору.

Згідно з п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 територіальні органи Державної податкової служби України є правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з п.2 цієї постанови, у відповідних сферах діяльності.

Судом встановлено, що позивач обіймав посаду ГДРІ відділу супроводження судових спорів за позовами платників податків до органів ДФС юридичного управління ГУ ДФС у Черкаській області та відповідний відділ був створений також в управління правового забезпечення ГУ ДПС у Черкаській області. При цьому, позивачу була запропонована лише одна посада з вказаного відділу, термін зайняття якої обмежений періодом соціальної відпустки основного працівника для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, до дня фактичного виходу її на роботу («декретне місце»).

Разом з тим, наведене не можна розцінювати, як пропонування працівникові всіх наявних вакантних посад, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Разом з тим, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що відповідні посади були запропоновані позивачу одночасно з повідомленням про наступне вивільнення, оскільки у відповідному попередженні зазначено, що пропозиції вакантних посад буде здійснюватись ГУ ДПС у Черкаській області.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази пропонування ГУ ДПС у Черкаській області одночасно з попередженням про наступне вивільнення всіх наявних вакантних посад, які позивач міг обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Згідно з ч.5 ст.22 Закону України «Про державну службу» у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

За змістом вказаної статті у разі реорганізації державного органу переведення державного службовця здійснюється за рішенням суб`єкта призначення як без проведення конкурсу, так і за результатами проведеного конкурсу. Призначення конкурсу є правом суб`єкта призначення. Отже у будь-якому випадку має відбутись процедура переведення працівників до державного органу, який створено.

В той же час, відповідач не надав доказів, що протягом дії попередження про наступне вивільнення суб`єкт призначення, а саме: начальник ГУ ДПС у Черкаській області, який згідно з пп.8 п.11 Положення про Головне управління ДПС у Черкаській області, затвердженого наказом ДПА України від 12.07.2019 №14, уповноважений призначати на посади державних службовців ДПС, призначив конкурс на зайняття вакантних посад управління правового забезпечення ГУ ДПС у Черкаській області.

Наведене свідчить, що відповідачем допущено порушення процедури вивільнення позивача із займаної посади, у зв`язку з чим наказ відповідача №391-о від 29.11.2019 про припинення державної служби та звільнення позивача з посади є протиправним та підлягає скасуванню.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 19.07.2018 у справі №822/2595/16, від 11.10.2018 у справі №826/22101/15, від 07.02.2018 у справі № 813/8766/13-а, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності оскаржуваного наказу та наявності підстав для його скасування та поновлення позивача на попередній роботі.

Частиною 2 ст.235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, відповідно до п.2 якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За приписами абз.3 п.3 Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 вищезазначеного Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відтак, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу обрахуванню підлягає сума заробітку за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 92799,70 грн. (501,62 грн. х 185 робочий день - кількість робочих днів з наступного дня після звільнення по день ухвалення рішення судом першої інстанції), з урахуванням довідки ГУ ДФС у Черкаській області про заробітну плату позивача (а.с.23).

Жодних обґрунтувань щодо неналежного розрахунку судом першої інстанції середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача апеляційна скарга не містить.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржувалось в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Черкаській області - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Текст постанови виготовлено 22 грудня 2020 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма