Справа № 120/6776/20-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2020-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 грудня 2020 р. Справа № 120/6776/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач), в якій просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 10.09.2020 №93 про відмову у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати призначити пенсію за віком, а саме зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст. 1 Тимчасової Угоди між урядом Урядом України та Урядом російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі у галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 27.08.2020 звернувся до Бершадського ВОГ із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням від 10.09.2020 №93 відповідач відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з недостатністю спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років як працівнику плавскладу. Вказані обставини і слугували підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою від 20.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку визначеному статтею 263 КАС України.

10.12.2020 на адресу суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечив щодо задоволення заявлених вимог та вказав про наступне.

За нормами Закону № 1058 із врахуванням Законів № 213 та 2148, право на пенсію за вислугу років мають працівники, що належать до плавскладу морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості (крім суден, портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово - допоміжних, роз`їздних, приміського і внутріміського сполучення); - після досягнення 55 років і при стажі роботи для чоловіків - не менше 26 років 6 місяців, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі. При цьому, час знаходження в резерві не зараховується до спеціального стажу роботи працівників плавскладу морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості для призначення пенсії за вислугу років.

Зазначили, що при призначенні даного виду пенсії обов`язковою умовою є підтвердження трудового стажу уточнюючими довідками, відповідного зразка, підприємств або організацій. У разі неможливості представлення довідки про пільговий характер роботи у зв`язку з ліквідацією підприємства без визначення правонаступника законодавець надає можливість підтвердження періодів роботи на Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.

Позивач, згідно записів його трудової книжки з 14.05.1988 зарахований на посаду 3 помічника капітана на плавсклад Камчатського морського пароплавства; з 25.11.1989 - значиться 2 помічником капітана теплоходу «Ржев»; з 17.08.2004 - звільнений з роботи.

Відповідно до довідки № 487 від 27.08.2004, виданої Камчатським морським пароплавством, позивач дійсно працював в період з 14.05.1988 по 17.08.2004 протягом повного робочого дня в Камчатському морському пароплавстві за посадою 3 помічника капітана, на теплоході «Ржев»; при цьому у відпустці без збереження заробітної плати не був, проте, перебував у резерві без оплати з 01.01.1998 по 20.08.2004.

Просили суд взяти до уваги те, що «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачають те, що період роботи до 01 січня 1991 року у районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством чинним до 01 січня 1991 року.

До спеціального стажу позивача зараховано його періоди роботи з 14.05.1988 по 31.12.1990 в 1,5 кратному обчисленні; з 01.01.1991 по 31.12.1997, що складає 10 років 11 місяців 13 днів.

Періоди роботи позивача з 01.01.1998 по 31.12.2003 до спеціального стажу не зараховані, з огляду на перебування позивача в даний період у резерві.

Для зарахування до спеціального стажу позивача періоду роботи з 01.01.2004 по 17.08.2004 законні підстави відсутні, з огляду на те, що факт перебування його у резерві та відсутність відомостей про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації за вказані періоди.

Згідно наданих документів позивачем його страховий стаж становить 34 роки 10 місяців 27 днів, спеціальний стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років становить : 10 років 11 місяців 13 днів. Що є недостатнім для призначення йому пенсії за вислугу років як працівнику плавскладу.

14.12.2020 на адресу суду надійшла відповідь на відзив. Однак, остання судом не приймається до уваги, оскільки відповідно до частини 3 статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою статті 263 КАС України, заявами по суті справи є позов та відзив.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що у липні 2020 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Бершадського ВОГ з заявою про призначення пільгової пенсії.

Листом від 16.07.2020 №2810-2902/І-02/8-0200/20 ГУ ПФУ у Вінницькій області роз`яснено позивачеві його право на звернення до відділу обслуговування громадян за місцем проживання, надавши відповідні документи.

02.09.2020 ОСОБА_1 звернувся із заявою до Пенсійного фонду про призначення пенсії за віком відповідно до ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". До заяви додав диплом про навчання НОМЕР_1 від 25.03.1988, довідку про заробітну плату №2191/02 від 24.07.2020, ІПН, договори та інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі, документи про стаж №487 від 27.08.2020, паспорт, трудову книжку, витяг з ЄДР.

Рішенням від 10.09.2020 №39 відмовлено у призначенні пенсії ОСОБА_1 , згідно якого до спеціального стажу заявника зараховано наступні періоди роботи заявника: з 14.05.1988 по 31.12.1990 (в 1,5 кратному обчисленні за роботу в районах Крайньої Півночі), з 01.01.1991 по 31.12.1997, що фактично становить 10 років 11 місяців 13 днів.

Вказали, що для зарахування до спеціального стажу періоду роботи заявника з 01.01.1998 по 31.12.2003 законні підстави відсутні, з огляду на перебування заявника в даний період у резерві.

Для зарахування до спеціального стажу періоду роботи заявника з 01.01.2004 по 17.08.2004 законні підстави відсутні, з огляду на перебування заявника в даний період у резерві та відсутність відомостей про сплату страхових внесків до ПФ Російської Федерації.

У рішенні вказано, що страховий стаж заявника становить 34 роки 10 місяців 27 дні. До стажу зараховано також період навчання заявника у ВНЗ.

Разом з тим, до страхового стажу не зараховано період роботи заявника у ПП ОСОБА_2 протягом 2006-2007 рр.

Згідно рішення від 10.09.2020 спеціальний стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років - 10 років 11 місяців 13 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років як працівнику плавскладу.

Так, відповідач відмовив гр. ОСОБА_1 , 06.08.1965 в призначені пенсії за вислугу років відповідно до статті 114 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років. Вказали, що у разі надходження документального підтвердження або надання заявником уточнюючої довідки про заробітну плату, оформлену належним чином видану на підставі первинних документів, за період роботи за кордоном, починаючи з 01.01.2004, отримання підтвердження про сплату страхових внесків за 2006-2007 рр. - страховий стаж заявника буде перераховано, проте це не визначить право для призначення пенсії за вислугу років.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з вимогами про його скасування.

Так спірним у даній справі є не зарахування відповідачем до спеціального стажу роботи позивача періодів роботи: 01.01.1998 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 17.08.2004.

Визначаючись щодо заявлених вимог в контексті даної спірної ситуації, суд керується та виходить з наступного.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з положеннями статті 3 Конституції України, як основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст.ст. 21, 22 Конституції України - усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи людини і громадянина, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 8 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 114 вказаного закону врегульовано призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Пенсії за вислугу років призначаються відповідно до розділу XIV Закону України №1058 від 09.07.2003 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058).

Пунктом 2-1 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 1058 передбачено, що, особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення" (далі ЗУ №1788).

Відповідно до статті 52 Закону № 1788 право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, плавсклад морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості (крім суден портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово-допоміжних, роз`їзних, приміського і внутріміського сполучення).

Відповідно до пункту «д» частини першої № 1788 право на пенсію за вислугу років мають: плавсклад морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості (крім суден портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово-допоміжних, роз`їзних, приміського і внутріміського сполучення) - після досягнення 55 років і при стажі роботи:

для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі;

для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

04.06.2019 Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII. Положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788 зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

В абзацах другому, четвертому пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 8 грудня 2004 року №2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010, Конституційний Суд України зазначив, «…що визнання неконституційним Закону № 2222 у зв`язку з порушенням процедури його розгляду та ухвалення означає відновлення дії попередньої редакції норм Конституції України, які були змінені, доповнені та виключені Законом № 2222. Це забезпечує стабільність конституційного ладу в Україні, гарантування конституційних прав і свобод людини і громадянина, цілісність, непорушність та безперервність дії Конституції України, її верховенство, як Основного Закону держави на всій території України».

Отже, з 05.06.2019 положення пункту «д» частини першої статті 55 Закону № 1788 діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, а саме: «д» плавсклад морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості (крім суден портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово-допоміжних, роз`їзних, приміського і внутріміського сполучення): чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; жінки - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі».

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону від 09.07.2003 № 1058-IV період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Підпунктом "д" п. 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 "Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Відповідно до статті 3 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 №1908-VII "Про розширення пільг на осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", скорочено тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960, з п`яти до трьох років та передбачено надання зазначених пільг особам, які прибули в ці райони і місцевості з власної ініціативи, за умови укладення ними трудових договорів на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану два роки.

Згідно з п. 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" зазначено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, після 01.03.1960 року зараховувати за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на які розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", визначений постановою Ради Міністрів СРСР №1029 від 10 листопада 1967 року.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі Угода від 13.03.1992) передбачено, що пенсійне забезпечення громадян держав учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якого вони проживають.

Відповідно до ст. 6 Угоди від 13.03.1992, призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсій на пільгових умовах та за вислугою років, громадянам держав учасниць Угоди, враховується трудовий стаж, набутий на території будь якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до вступу в силу цієї Угоди.

Необхідні для пенсійного забезпечення документи, що видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, що входили у склад СРСР до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації (ст. 11 Угоди від 13.03.1992).

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

За змістом наведеної норми (в редакції Закону №32-V від 26 липня 2006 року) пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Так, у спірному рішенні від 10.09.2020 відповідач вказує про те, що для можливості призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років останній має досягти 55 річного віку, мати стаж роботи не менше 26 років 6 місяців, з яких 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

З рішення від 10.09.2020 №39 вбачається, що страховий стаж заявника становить 34 роки 10 місяців 27 днів, спеціальний стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років визначено - 10 років 11 місяців 13 днів з необхідних 12 років 6 місяців.

Відповідачем не зараховано до спеціального стажу періоду роботи заявника період з 01.01.1998 по 31.12.2003, з огляду на перебування заявника в даний період у резерві та період з 01.01.2004 по 17.08.2004, з огляду на перебування заявника в даний період у резерві та відсутність відомостей про сплату страхових внесків до ПФ Російської Федерації.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п.20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 :

- 14.05.1988 позивач зарахований в морське пароплавство на посаду 3 пом. капітана в "плавсостав";

- 25.11.1989 2-й помічник капітана т/х "Ржев". КМП реорганізовано в АО "КМП";

- 01.01.1995 звільнений за прогули, наказ від 06.06.1995 №363/л.

Наказом від 22.06.1995 №391/л наказ про звільнення відмінено;

- 17.08.2004 звільнений за власним бажанням;

- 15.01.2005 - приватний підприємець.

Згідно архівної довідки "Муниципального казеннного учреждения Петропавловск-Камчатский городской архив" №2191/02 24.07.2020 в розрахунково-платіжних відомостях наявні відомості про роботу ОСОБА_1 з 14.05.1988 по 17.08.2004. Вказаною довідкою підтверджено відомості про заробітну плату з травня 1988 року по грудень 1993 року.

Відповідно до довідки "Открытого акционерного общества "Камчатское морское пароходство" від 27.08.2004 №487, ОСОБА_1 дійсно працював в Камчатському морському пароплавстві на судах морського флоту з 14.05.1988 (наказ №318/л від 20.05.1988) до 17.08.2004 (наказ №28/л від 20.08.1988), займав посаду 3 -й помічник капітана 2-й помічник капітана, повний робочий день на т/х "Ржев". У відпустці без утримання не перебував.

У даній довідці зазначено, що ОСОБА_1 у резерві "БЕЗ ОПЛАТИ" з 01.01.1998 по 20.08.2004.

З урахуванням довідки "Открытого акционерного общества "Камчатское морское пароходство" від 27.08.2004 №487 суд зауважує, що належними та допустими доказами не підтверджено можливість зарахування до спеціального стажу періоду роботи заявника з 01.01.1998 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 17.08.2004, з огляду на перебування заявника в даний період у резерві "БЕЗ ОПЛАТИ", відсутність відомостей про сплату страхових внесків до ПФ Російської Федерації та відсутність підтвердження пільгового характеру роботи, що дає право на зарахування до спеціального стажу.

На переконання суду, підтвердження вказаною довідкою факту перебування позивача у резерві підприємства (пароплавства) свідчить про неоплачуваність такої роботи, та не підтвердження спеціального стажу, який може бути зарахований до тривалості спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років.

Враховуючи зазначене вище, суд дійшов висновку про правомірність висновків суб`єкта владних повноважень, викладених у рішенні від 10.09.2020 №39.

Крім того, зважаючи на позовні вимоги щодо зобов`язання призначити пенсію за віком, а саме зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст. 1 Тимчасової Угоди між урядом Урядом України та Урядом російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі у галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 3 Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 19.01.1993 при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 1 січня 1991 року. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівнені до районів Крайньої Півночі, обчислюються за нормами законодавства Російської Федерації. Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюються спеціальною Угодою між компетентними органами Сторін. Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно законодавства України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992).

Тобто, вказана Тимчасова угода надає громадянам Сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.

Проте, ні в зазначеній Тимчасовій угоді від 15.01.1993, ні в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 28.11.2019 у справі №348/400/17, адміністративне провадження №К/9901/35170/18.

З огляду на встановлені обставини, а саме щодо недостатності спеціального стажу позивача для можливості призначення пенсії відповідно до норм ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позивачем вимог.

Крім того, суд вважає за доцільне наголосити, що позивач звертався до Пенсійного фонду саме з заявою про призначення пенсії відповідно до ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Враховуючи положення ст. 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір йому не присуджується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (Хмельницьке шосе, 7, м.Вінниця, )

Повний текст рішення складено 22.12.2020

Суддя Томчук Андрій Валерійович