Справа № 1.380.2019.006028
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.006028 пров. № А/857/3955/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Копанишин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Сидор Н.Т.,

час ухвалення рішення: 12:33:34,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення: 10.02.2020 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Управління Служби безпеки України у Львівській області, в якому, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог (вх. № 49088 від 19.12.2019), позивач просила суд визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Львівській області щодо непроведення з нею повного розрахунку при звільненні - не виплату на день виключення зі списків Управління Служби безпеки України у Львівській області (30.10.2017) одноразової грошової премії в розмірі місячного грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та грошової компенсації вартості за неотримане речове майно; стягнути з Управління Служби безпеки України у Львівській області на її користь середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку 19.09.2019 в розмірі 280126,08 грн із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Львівській області щодо не проведення із ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні не виплату на день виключення зі списків Управління Служби безпеки України у Львівській області (30.10.2017) одноразової грошової премії в розмірі місячного грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. Стягнуто з Управління Служби безпеки України у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 31.10.2017 по 19.09.2019 в розмірі 280126 (двісті вісімдесят тисяч сто двадцять шість) грн. 08 коп. із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

Рішення мотивоване тим, що повний розрахунок з позивачкою Службою безпеки України проведений 19.09.2019, відтак, станом на день виключення зі списків з позивачкою не проведено розрахунок у повному обсязі, оскільки не виплачено грошову компенсацію за не отримане речове майно та одноразову грошову допомогу, одноразову грошову премію. Суд першої інстанції зазначає, що питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати компенсації за неотримане речове майно) не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Це питання врегульовано КЗпП України.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що норми Кодексу законів про працю України не можуть поширюватись на військовослужбовців, а тому до спірних правовідносин безпідставно застосовано вимоги ст. 117 КЗпП України. Також скаржник вказує, що нарахування та виплата середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні не пов`язані із безпосереднім виконанням позивачем своїх обов`язків під час проходження служби, а тому правові підстави виплати грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, відсутні.

Адвокат Орлов Ю.С. подав до суду в інтересах позивача відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та просить залишити його без змін.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги і відзиву на неї в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, витягом з наказу начальника Управління Служби безпеки України у Львівській області від 27.10.2017 № 819-ОС «По особовому складу» виключено зі списків особового складу ОСОБА_1 , співробітника Управління Служби безпеки України у Львівській області, звільненої наказом тимчасово виконуючого обов`язки голови Служби безпеки України від 05.10.2017 № 1187-ОС з військової служби за підпунктом «а» (у запас Служби безпеки України» пункту 61, підпунктом «і» пункту 63 та підпунктом «а» пункту 88-1 (жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу) з 30 жовтня 2017 року.

Згідно інформації щодо проведених грошових нарахувань та виплат при звільненні з військової служби підполковника юстиції ОСОБА_1 станом на 30.10.2017, ОСОБА_1 фактично виплачено шляхом перерахування на картковий рахунок в установі Ощадбанку одноразову грошову премію в розмірі 11652,11 грн 15.11.2017, одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 153744,51 грн 16.11.2017, компенсацію вартості за неотримане речове майно в розмірі 9731,67 грн 23.06.2018 та в розмірі 8758,39 грн 19.09.2019.

20.09.2019 позивачка ОСОБА_1 звернулась до начальника Управління Служби безпеки України у Львівській області п. Бондарука О.М., серед іншого, із вимогою виплатити їй середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Листом від 17.10.2019 № 62/21/П-508/14 Управління Служби безпеки у Львівській області повідомило ОСОБА_1 , що підстави для виплати їй середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як правильно вказав суд першої інстанції, згідно із наведеними положеннями ст. ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення, а в разі невиконання такого обов`язку наступає відповідальність у вигляді обов`язку виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, слід зазначити, що відповідно до змісту ст. 117 Кодексу законів про працю України відповідальність за невиплату належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, настає лише у випадку наявності вини установи, яка повинна була здійснити такі виплати.

Як описано вище, з наявної в матеріалах справи інформації щодо проведених грошових нарахувань та виплат при звільненні з військової служби підполковника юстиції ОСОБА_1 видно, що станом на 30.10.2017 ОСОБА_1 фактично виплачено шляхом перерахування на картковий рахунок в установі Ощадбанку одноразову грошову премію в розмірі 11652,11 грн 15.11.2017, одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 153744,51 грн 16.11.2017, компенсацію вартості за неотримане речове майно в розмірі 9731,67 грн 23.06.2018 та в розмірі 8758,39 грн 19.09.2019. Дати фактичних виплат сторонами не оспорюються.

Також, як зазначалось вище, вказана одноразова грошова допомога при звільненні виплачена позивачу лише 19.09.2019 року, тобто з порушенням строку, встановленого ст. 116 Кодексу законів про працю України.

Щодо твердження скаржника про те, що норми Кодексу законів про працю України не можуть поширюватись на військовослужбовців, а тому до спірних правовідносин безпідставно застосовано вимоги ст. 117 КЗпП України, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці. Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати компенсації за неотримане речове майно) не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Це питання врегульовано КЗпП України.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно обчислив розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача.

Відповідно до п. 2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно з абз. 3 п. 3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Згідно інформації щодо проведення нарахувань та виплат грошового забезпечення підполковника юстиції ОСОБА_1 за останні 12 календарних місяців військової служби перед звільненням, їй нараховано за серпень 2017 року - 11829,25 грн (без утримання сум відрахування на податки тощо та без урахування компенсації ПДФО), за вересень 2017 року - 13007,15 (без утримання сум відрахування на податки та інші обовязкові платежі, а також без урахування компенсації ПДФО та без урахування, на підставі п. 4 Порядку № 100 нарахованих сум матеріальної допомоги на оздоровлення).

Отже, для обчислення середнього заробітку позивачки з дня виключення її зі списків до дня фактичного розрахунку слід застосовувати показник 407,16 грн (24836,70 грн/61 днів).

Враховуючи вищенаведене, з відповідача слід стягнути на користь позивачки середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 31.10.2017 по 19.09.2019 в розмірі 280126,08 грн (688 днів), виходячи із розрахунку 407,16 грн в день.

Оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки грошову компенсацію за неотримане речове майно, одноразову грошовому допомогу позивачці не виплачено в день її виключення із списків особового складу, то при звільненні відповідач не провів повного розрахунку. Тому відповідно до ст. 117 КЗпП України позивачка має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 1.380.2019.006028 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 21.12.2020 року