Справа № 825/3135/15-а
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2020-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 825/3135/15-а

адміністративне провадження № К/9901/27747/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Білак М.В.,

суддів Губської О.А., Калашнікової О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження справу

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 7 липня 2020 року (колегія суддів у складі головуючого судді Непочатих В.О., суддів Клопота С.Л., Тихоненко О.М.)

та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року (колегія суддів у складі головуючого судді Кузьмишиної О.М., суддів Бужак Н.П., Костюк Л.О.)

в справі №825/3135/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Талалаївського районного суду Чернігівської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області

про зобов`язання вчинити дії.

I. ПРОЦЕДУРА

1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Талалаївського районного суду Чернігівської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним наказ №27 від 11 серпня 2015 року та дії в.о. голови Талалаївського районного суду Чернігівської області Тіщенко Л.В. про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Талалаївського районного суду Чернігівської області згідно з поданої заяви про відставку, та її задоволення Верховною Радою України та бездіяльність Державної судової адміністрації України в Чернігівській області;

- зобов`язати наказ № 27 від 11 серпня 2015 року про звільнення судді ОСОБА_1 , привести у відповідність з вимогами Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та вимогами пункту 3 статті 30 Закону України «Про державну службу» наказ № 27 від 11 серпня 2015 року про звільнення судді ОСОБА_1 зазначивши: «Суддю Талалаївського районного суду Чернігівської області ОСОБА_1 звільнити із займаної посади у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на державній службі, стаж державної служби ОСОБА_1 станом на …2015 року становить 41 рік 05 місяців 00 днів. Після пред`явлення довідки до порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці пенсійному фонду України в Талалаївському районі провести виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних посадових окладів ОСОБА_1 , як такому, що має стаж державної служби станом на день звільнення понад 40 років».

2. 15 вересня 2015 року ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги, в яких просив суд зобов`язати в.о. голови Талалаївського районного суду скасувати наказ №27 від 11 серпня 2015 року.

3. Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 2 грудня 2015 року та Вищого адміністративного суду України від 15 березня 2016 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

4. 15 травня 2020 року позивач звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду із заявою про перегляд за виключними обставинами постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року в цій справі.

5. Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 7 липня 2020 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року, в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року в справі №825/3135/15-а відмовлено, постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року в справі №825/3135/15-а залишено в силі.

6. У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

7. Ухвалою Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

8. Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_1 працював суддею Талалаївського районного суду Чернігівської області.

9. 30 травня 2014 року позивач звернувся із заявами до Верховної Ради України та Вищої ради юстиції, в яких просив звільнити його з посади судді Талалаївського районного суду Чернігівської області у відставку відповідно до пункту 9 частини п`ятої статті 126 Конституції України.

10. Рішенням Вищої ради юстиції від 18 червня 2015 року №19/0/15-15 внесено подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Талалаївського районного суду Чернігівської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

11. Постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 16 липня 2015 року №636-VIII позивача звільнено з посади судді Талалаївського районного суду Чернігівської області у зв`язку із поданням заяви про відставку.

12. Наказом в.о. голови Талалаївського районного суду Чернігівської області Тіщенко Л.В. «Про звільнення судді ОСОБА_1 » від 11 серпня 2015 року №27 звільнено суддю Талалаївського районного суду Чернігівської області ОСОБА_1 з посади судді з 11 серпня 2015 року у зв`язку з поданням ним заяви про відставку та її задоволенням Верховною Радою України відповідно до постанови «Про звільнення суддів» від 16 липня 2015 року № 636-VIII.

13. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди виходили з того, що відповідачі діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому підстави для скасування наказу Талалаївського районного суду Чернігівської області «Про звільнення судді ОСОБА_1 » від 11 серпня 2015 року № 27 відсутні.

14. Також суди дійшли висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про здійснення на його користь виплати вихідної неоподаткованої допомоги у розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою, оскільки на час звільнення позивача з посади судді були відсутні правові підстави для нарахування та виплати йому такої допомоги.

III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ.

15. Відмовляючи в задоволенні заяви позивача про перегляд за виключними обставинами постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що Рішенням Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року № 2-р(ІІ)/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року №1166-VII.

16. Пунктом 2 резолютивної частини цього Рішення Конституційного Суду України встановлено, що положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року №1166-VII визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

17. Таким чином, Рішення Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 не впливає на спірні правовідносини, оскільки останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, тобто на час звільнення позивача у відставку.

18. З огляду це, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

19. Позивач у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції, вважає оскаржувані рішення незаконими.

20. Посилаючись на пункт 5 частини другої статті 236 КАС України, позивач зазначає, що суди попередніх інстанцій повинні були зупинити провадження у цій справі до набрання законної сили рішенням об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в справі №808/1628/18, в якій буде висловлено правовий висновок щодо застосування пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України та вирішено питання щодо наявності підстав для відступу від правових висновків, викладених у раніше ухвалених Верховним Судом постановах.

21. В контексті висновків рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» позивач стверджує про порушення його права на справедливий суд, передбаченого частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки суди не надали оцінки всім його аргументам, не проаналізували зміст позовної заяви, додаткових пояснень.

22. У своїх відзивах на касаційну скаргу позивача відповідачі не погоджуються з нею, тому просять залишити касаційну скаргу без задоволення, оскаржувані рішення - без змін.

23. Відповідачі погоджуються з мотивами оскаржуваних рішень, вважають, що у судів попередніх інстанцій були відсутні підстави для зупинення провадження в цій справі.

24. Орган Державної судової адміністрації України наголошує, що рішення Конституційного Суду України не мають ретроактивної дії та змінюють законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дня ухвалення рішення.

25. З огляду на те, що положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» визнано Конституційним Судом України таким, що не відповідає Конституції України і втратило чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020, то й дія підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» втратила чинність 15 квітня 2020 року, зазначає відповідач.

26. Підсумовуючи, стверджує, що Рішення Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у цій справі виникли до прийняття такого рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

27. Автор відзиву з боку Талалаївського районного суду Чернігівської області, серед іншого, звертає увагу на те, що при зверненні до суду у 2020 році з заявою про перегляд постанови за виключними обставинами ОСОБА_1 вийшов за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

28. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.

29. Касаційне провадження в справі відкрито з підстав порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.

30. Як зазначалось, ОСОБА_1 15 травня 2020 року звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду із заявою про перегляд за виключними обставинами постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року, в якій просив суд:

- скасувати постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року (справа №825/3135/15-а) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління державної судової адміністрації України в Чернігівській області, Талалаївського районного суду Чернігівської області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії;

- ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління державної судової адміністрації України в Чернігівській області, Талалаївського районного суду Чернігівської області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити;

- визнати протиправним рішення Територіального управління державної судової адміністрації України в Чернігівській області, Талалаївського районного суду Чернігівської області від 05.10.2015, яким ОСОБА_1 відмовлено у нарахуванні та виплаті вихідної допомоги при виході судді у відставку;

- зобов`язати Територіальне управління державної судової адміністрації України в Чернігівській області, Талалаївський районний суду Чернігівської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при виході судді у відставку у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

31. В якості виключної обставини для перегляду постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року в цій справі позивачем вказано ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020, яким, зокрема, визнано такими, що не відповідають Конституції України, (є неконституційним) положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року №1166-VII. Підпунктом 1 пункту 28 розділу ІІ указаного Закону була виключена стаття 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 7 липня 2010 року № 2453-VI, відповідно до якої (у редакції, чинній до 1 квітня 2014 року) судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

32. Пунктом 1 частини п`ятої статті 361 КАС України передбачено, що підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

33. Частиною другою статті 152 Конституції України передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

34. Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом рішення Конституційного Суду України змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати його ухвалення, якщо інше не встановлено самим рішенням.

35. Також у Рішенні від 30 вересня 2010 року №20-рп/2010 Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їхнього виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їхню неконституційність.

36. Рішенням Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 визнано такими, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року №1166-VII.

37. Пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення Конституційного Суду України визначено, що положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року №1166-VII, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

38. Таким чином, дія підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" втратила чинність 15 квітня 2020 року. Спірні правовідносини між сторонами виникли до зазначеної дати.

39. За таких обставин, Рішення Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки такі виникли до прийняття вказаного Рішення Конституційного Суду України, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, про що правильно вказано судами попередніх інстанцій.

40. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, в постановах від 22 жовтня 2020 року (справа № 822/2043/16), від 28 жовтня 2020 руку (справа №823/2372/17) і підстави відступлення від нього відсутні.

41. Отже, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов законного та обґрунтованого висновку, що ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 не є підставою для перегляду постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року, ухваленої у цій справі, у зв`язку з виключними обставинами.

42. Доводи позивача про те, що суди попередніх інстанцій всупереч пункту 5 частини другої статті 236 КАС України не зупинили провадження в справі до набрання законної сили до набрання законної сили рішенням об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в справі №808/1628/18, є безпідставними, з огляду на таке.

43. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 236 КАС України суд має право зупинити провадження у справі в разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції.

44. Як видно зі змісту цитованої норми, вона передбачає саме право суду зупинити провадження в справі, а не обов`язок, як помилково вважає позивач, на відміну від положень частини першої цієї ж статті КАС України.

45. З урахуванням наявної сталої практики та висновків Верховного Суду в ідентичних спорах, у судів попередніх інстанцій були відсутні підстави для зупинення провадження у цій справі. До того ж, як установлено судом апеляційної інстанції, правовідносини в справі №808/1628/18 та в справі, що розглядається, не є подібними, що виключає можливість зупинення провадження в справі з підстави, передбаченої пунктом 5 частини другої статті 236 КАС України.

46. Не заслуговують на увагу також аргументи позивача про те, що суди попередніх інстанцій не надали оцінку всім його аргументам, оскільки суд зобов`язаний належним чином обґрунтувати своє рішення, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент, про що зазначає Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Проніна проти України». Водночас в контексті висновків, зроблених Європейським судом з прав людини у цьому рішенні, варто також зауважити, що суди повинні надати належну оцінку доречним, важливим, таким, що мають юридичне значення для правильності вирішення спору, аргументам сторін. На переконання Верховного Суду позивачем не зазначено таких доводів, які б могли поставити під сумнів правильність висновків судів попередніх інстанцій у цій справі.

47. Ураховуючи наведене, Верховний Суд не встановив порушень норм матеріального чи процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про перегляд за виключними обставинами постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року в цій справі.

48. Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

49. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 350, 356, 361 КАС України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 7 липня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року в справі №825/3135/15-а - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіМ.В. Білак О.А. Губська О.В. Калашнікова