Справа № 240/1243/20
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/1243/20 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Майстренко Наталія Миколаївна

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

17 грудня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Іваненко Т.В. Граб Л.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Колісниченко Ю.В.,

представника відповідача - Левицького Я.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області, в якому просить визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 14.11.2019 №Ф-201697-51V про сплату заборгованості (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 9312,40 грн.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погодившись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати у зв"язку з порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення. З підстав викладених в апеляційній скарзі, апелянт просить прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зокрема апелянт зазначає, що позивачем 09.02.2018 самостійно подано до контролюючого органу звіт зі сплати єдиного внеску, в якому задекларовано суму в розмірі 8448 грн. Дана сума вважається узгодженою, а тому має бути сплачена у терміни, визначені чинним законодавством. В обліковій картці ОСОБА_1 станом на 31.10.2019 обліковувалась заборгованість зі сплати ЄСВ у розмірі 9312,40 грн., тому відповідно до вимог ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платнику в автоматичному режимі було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмка ) №Ф-201697-51 на суму 9312,40 грн., яку було зареєстровано 14.11.2019.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимог апеляційної скарги.

Позивач в судове засіданні не з"явився, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи у відповідності до вимог ст. 313 КАС України.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець та з 01.01.2016 до 01.01.2017 перебував на спрощеній системі оподаткування (група 3, ставка податку 5%, не платник ПДВ), що підтверджується відомостями з реєстру платників єдиного податку.

23.01.2018 позивач подав річну звітність про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 календарний рік. При цьому до звіту ОСОБА_1 помилково долучив таблицю згідно з додатком 2 (що стосується фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) замість таблиці 1 (яка мала б бути подана, оскільки стосується загальної системи оподаткування).

Дана помилка призвела до задвоєння суми внеску у системах контролюючого органу, яка підлягала сплаті позивачем. У зв`язку з цим, виник борг зі сплати суми внеску за 2017 рік в загальній сумі 8448,00 грн., які фактично були сплачені позивачем.

ОСОБА_1 до 23.10.2019 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, однак 23.10.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців було внесено запис №5034290 про припинення підприємницької діяльності.

Виключення позивача з реєстру платників єдиного податку відбулось на підставі заяви платника про добровільну відмову від спрощеної системи оподаткування.

Позивачем 17.10.2019 засобами поштового зв`язку було отримано вимогу ГУ ДПС у Житомирській області про сплату боргу (недоїмки) від 07.10.2019 №Ф-201697-51 про сплату 7476,28 грн. недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17.01.2020 у справі №240/11292/19 задоволено позов ОСОБА_1 . Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області №Ф-201697-51 від 07.10.2019 про сплату ОСОБА_1 заборгованості (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 7476,28 грн. Дане судове рішення залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2020.

У той же час, у період розгляду справи №240/11292/19, податковим органом 14.11.2019 повторно винесено ще одну вимогу №Ф-201697-51V на суму 9312,40 грн., яка і оскаржується у даній справі. Дана вимога також винесена за 2017 рік та на підставі того ж помилково поданого звіту.

Виникнення даної недоїмки саме за вказаний період (2017 рік) підтверджується звітом про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік з додатком (таблиця 2) та витягу з інтегрованої картки платника, що надана контролюючим органом.

Не погоджуючись з вимогою Головного управління ДПС у Житомирській області від 14.11.2019 №Ф-201697-51У про сплату заборгованості (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 9312,40 грн., позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки відповідач протиправно нарахував позивачу борг (недоїмку) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до оскаржуваної вимоги.

Колегія суддів погоджується з висновками Житомирського окружного адміністративного суду з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною 5 статті 8 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч. 2 ст. 9 Закону №2464-VI).

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 3 ст. 25 Закону № 2464-VI суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Згідно з абз.3 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI в редакції, чинній у 2017 році, платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до абз.5 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до податкового органу (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Пунктом 2 розділ ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №435, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 визначено, що фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою №Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми "початкова".

Звіт має містити основні дані про страхувальника та перелік таблиць Звіту. Звіт формується страхувальником або відповідальною особою страхувальника та включає таблиці, наведені у додатках 4-7 до цього Порядку (пункт 2 розділу IV Порядку №435).

Фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, формують та подають звіт, що містить таблицю 1 додатка 5 до Порядку №435, а фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають звіт, що містить таблицю 2 додатка 5 до Порядку №435.

Судом встановлено, що у зв`язку з поданням звітності за 2017 рік за формою №Д5 з таблицею неправильної форми позивачу двічі нараховано належну до сплати суму єдиного внеску за 2017 рік. Водночас, оскільки позивач у 2017 році перебував на загальній системі оподаткування, у контролюючого органу були відсутні підстави враховувати зазначені в звіті від 18.01.2018 суми для нарахування недоїмки зі сплати єдиного внеску.

Таки чином, оскільки матеріалами справи №240/11292/19 підтверджується сплата позивачем узгодженої суми єдиного внеску за 2017 рік у розмірі 8448,00 грн., у позивача відсутня заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску.

Окрім того, враховуючи, що чинним законодавством України не передбачено можливості платником єдиного соціального внеску здійснити виправлення помилки у Звіті щодо сум нарахованого єдиного внеску після закінчення звітного періоду, а також те, що у вказаному вище звіті позивач помилково заповнив Таблицю 2 Додатку 5, яка передбачена для платників на спрощеній системі оподаткування, замість Таблиці 1 Додатку 5, яку має подавати платник на загальній системі оподаткування, відповідач протиправно нарахував позивачу борг (недоїмку) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до оскаржуваної вимоги.

При цьому, суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що помилка, допущена у звітах з єдиного внеску, не є правопорушенням у розумінні частини 4 статті 25 Закону №2464-VI, оскільки визначена позивачем сума грошового зобов`язання з єдиного соціального внеску за 2017 рік перерахована до бюджету у визначений Законом строк та у повному обсязі.

Отже, за результатом апеляційного розгляду справи колегія суддів підтримує позицію суду першої інстанції, що оскаржувана позивачем вимога від 14.11.2019 №Ф-201697-51У про сплату позивачем заборгованості (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 9312,40 грн., прийнята податковим органом безпідставно.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових, переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Житомирський окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 23 грудня 2020 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Іваненко Т.В. Граб Л.С.