Справа № 640/8434/20
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2020-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2020 року м. Київ № 640/8434/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особа, Державної міграційної служби України яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області
провизнання протиправним та скасування наказу №343 від 20.12.2019 в частині
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Державної міграційної служби України (далі - відповідач та/або ДМС України), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (далі - третя особа) та просить суд визнати протиправним та скасувати пункт 6 (підпункти 6.1 та 6.2.) наказу Державної міграційної служби України №343 від 20.12.2019 року «Про визнання недійсними деяких посвідок про тимчасове проживання», що стосуються громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає про відсутність правових підстав для скасування посвідки ОСОБА_1 , а відтак наказ Державної міграційної служби України №343 від 20.12.2019 року «Про визнання недійсними деяких посвідок про тимчасове проживання» в цій частині є протиправним.

Представником ДМС України подано відзив на позовну заяву, у якому останній стверджує про правомірність прийнятого ним рішення та просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову. Так, зокрема, відповідач вказує, що станом на час видачі посвідки на постійне проживання у позивача було відсутнє рішення про надання дозволу на імміграцію, з огляду на що, були відсутні правові підстави для видачі такої довідки.

Представником позивача подано відповідь на відзив на позовну заяву, де останній стверджує про наявність у останнього дозволу на імміграцію від 12.11.2018 року та вказує, що з метою отримання такого дозволу ОСОБА_1 звертався до Подільського РВ ГУ ДМС України із заявою від 27.09.2017 року.

Представником третьої особи відношення до позову не висловлено, заяв та клопотань до суду не надходило.

Справа вирішується на підставі наявних в ній матеріалів.

Розглянувши подані матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд звертає увагу на наступне.

15.12.2017 року ОСОБА_1 надано посвідку на постійне проживання на території України (далі - посвідка).

13.11.2019 року начальником Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області затверджено висновок про перевірку матеріалів справи щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Республіки Іраку ОСОБА_1 (далі - висновок).

У висновку вказано, що рішення про видачу посвідки на постійне проживання громадянину ОСОБА_1 прийняте з порушенням вимог Закону та підлягає скасуванню відповідно до вимог пункту 73 Порядку оформлень, наказом Голови ДМС України. Згідно підпункту 8 пункту 72 Порядку оформлення, посвідка оформлена з порушенням вимог законодавства, вилучається, визнається недійсною та знищується.

Надалі, відповідно до підпунктів 18, 25 пункту 10 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року №360, підпункту 8, пункту 72, абзацу 3 пункту 73 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №321, з метою забезпечення належного виконання покладених на ДМС завдань Державною міграційною службою України прийнято наказ від 20.12.2019 року №343 «Про визнання недійсними деяких посвідок на тимчасове проживання», яким визнано недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню, посвідку на постійне проживання серія НОМЕР_1 , видану ГУ ДМС України в м. Києві 15.12.2017 року та наказано начальникові ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Гузю В.В. забезпечити вилучення зазначеної посвідки на постійне проживання, а також здійснити заходи, передбачені законодавством України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства (далі - оскаржуване та/або спірне рішення).

Вирішуючи спір по суті суд керується чинним законодавством, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначається та встановлюється Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 № 3773-VI.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Частинами першою, шістнадцятою статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання; іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах першій та шістнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання (частина перша статті 5 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства").

Порядок оформлення, видачі, обмін, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2008 року № 321 (далі - Порядок № 322).

Відповідно до підпунктів 18, 25 пункту 10 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №360, ДМС очолює Голова, який призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України за пропозицією Комісії з питань вищого корпусу державної служби. Голова ДМС: скасовує повністю або в окремій частині акти територіальних органів ДМС; підписує накази ДМС.

За визначенням пункту 1 Порядку №322 посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Відповідно до підпункту 8 пункту 72 Порядку №321 посвідка вилучається, визнається недійсною та знищується у разі оформлення посвідки з порушенням вимог законодавства.

За правилами пункту 73 Порядку №322, у разі коли рішення про оформлення посвідки прийнято з порушенням вимог законодавства, керівник відповідного територіального органу/територіального підрозділу ДМС, керівник структурного підрозділу апарату ДМС проводить службову перевірку.

За результатами перевірки складається висновок у двох примірниках, який підписується працівником, що провів перевірку, та його безпосереднім керівником і погоджується керівником територіального органу ДМС, керівником структурного підрозділу апарату ДМС.

На підставі висновку посвідки, видані з порушенням вимог законодавства, визнаються недійсними за наказом ДМС.

Таким чином, посвідки визнаються недійними за наказом ДМС у випадку, якщо видані з порушенням вимог законодавства.

При цьому суд звертає увагу, що правомірність видання відповідної посвідки має оцінюватись згідно норм законодавства, чинного на момент їх видачі.

Так, посвідку на постійне проживання на території України видано позивачу 15.12.2017 року.

Станом на час видачі позивачу посвідки діяв Порядок оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 року №251 (далі - Порядок №251), який визначав механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (далі - посвідки) іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання.

Згідно із пунктом 3 Порядку №251 для оформлення посвідки на постійне проживання разом із заявою подаються:

1) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред`явлення повертається), та його копія;

2) переклад українською мовою сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку;

3) копія рішення про надання дозволу на імміграцію;

4) квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати;

5) чотири фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5 сантиметра (на матовому папері);

6) копія виданої податковим органом довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (у разі її наявності).

Пунктом 4 Порядку №251 визначено, що для оформлення особам, зазначеним в абзацах другому, третьому та п`ятому пункту 4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію", посвідки на постійне проживання замість документів, зазначених у підпункті 3 пункту 3 цього Порядку, подаються такі документи:

1) особами, які прибули в Україну на постійне проживання до набрання чинності Законом України "Про імміграцію" та мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про прописку або отримали посвідку на постійне проживання, - оригінал і копія паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року з відміткою про прописку або посвідка на постійне проживання;

2) особами, які змушені залишити місця постійного проживання в Автономній Республіці Абхазія Республіки Грузія і прибули в Україну, а також їх повнолітніми дітьми, які прибули в Україну разом з ними до досягнення повноліття, - тимчасова довідка (або довідка, що підтверджує факт прибуття неповнолітнього разом з батьками), отримана після прибуття в Україну, та документ про підтвердження факту безперервного проживання в Україні не менш як п`ять років, видані територіальними органами ДМС;

3) особами, які прибули в Україну дітьми-сиротами у зв`язку із збройними конфліктами в місцях їх постійного проживання і виховуються (виховувалися) у державних дитячих закладах чи дитячих будинках сімейного типу або над якими встановлено опіку чи піклування громадян України, - документ, що підтверджує виховання в державному дитячому закладі чи дитячому будинку сімейного типу або встановлення опіки чи піклування.

Аналіз наведених положень дає суду підстави дійти, що перелік документів для отримання посвідки на постійне проживання є вичерпним, з урахуванням особливостей встановлених пунктом 4 Порядку №251.

У відповідності до пункту 9 Порядку №251 строк дії посвідки на постійне проживання не обмежується. Посвідка на постійне проживання підлягає обміну в разі досягнення особою 25- і 45-річного віку.

Згідно із пунктом 11 Порядку №251 за результатами розгляду заяви протягом семи днів (для оформлення посвідки на постійне проживання) або не більш як 15 днів (для оформлення посвідки на тимчасове проживання) з дня подання всіх визначених цим Порядком документів приймається рішення про видачу або відмову у видачі посвідки, яке затверджується Головою ДМС, а у разі його відсутності - заступником Голови ДМС чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником.

У заяві робиться відмітка про прийняте рішення або зазначаються причини відмови у видачі посвідки.

Судом встановлено та не заперечувалось відповідачем, що позивачу 30.11.2016 року видано посвідку на тимчасове проживання на території України зі строком дії до 23.11.2017 року.

27.09.2017 року позивач звернувся до Подільського РВ ГУ ДМС України в місті Києві із заявою про надання дозволу на імміграцію на підставі пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію», як особі, яка перебуває у шлюбі з громадянкою України понад 2 роки, шлюб зареєстрований 09.09.2015 року.

Подільським РВ ГУ ДМС України в м. Києві вчинено дії щодо надіслання запитів відносно позивача та наявності будь-яких підстав для відмови йому у видачі такого дозволу. Відповіді на запити надійшли до суб"єкта владних повноважень у листопаді 2017 року, що також зазначено у висновку на сторінці 3.

Як вказано у висновку про перевірку матеріалів справи щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Республіки Іраку ОСОБА_1 , 15.12.2017 позивач отримав посвідку на постійне проживання № НОМЕР_2 . Рішення про надання дозволу не приймалось.

02.09.2018 до Подільського РВ ГУ ДМС України в м. Києві позивачем подано заяву про прийняття до громадянства України.

12 листопада 2018 року позивач отримав дозвіл на імміграцію № 1-21/985, тобто майже через рік. Строк дії дозволу - до 11.11.2019. Копія дозволу долучена до матеріалів справи, яку отримав представник позивача на свій адвокатський запит від 09.11.2018.

Суд звертає увагу, що порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983 (далі - Порядок № 1983).

Згідно із пунктом 12 Порядку № 983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

У разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу (п. 16 Порядку № 1983).

Аналізуючи наведені обставини суд приходить до висновку, що Порядком №1983 встановлено місячний строк для прийняття територіальним органом або підрозділом рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Судом встановлено, що спірний наказ прийнято внаслідок відсутності станом на час видачі посвідки рішення про надання дозволу на імміграцію. Між тим, відсутність такого рішення не була обумовлена обставинами, які залежні від ОСОБА_1 , а фактично спричинені бездіяльністю територіального органу щодо видачі такого дозволу.

Згідно частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем із порушенням принципу пропорційності, зокрема без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, оскільки фактично відсутність дозволу на імміграцію була обумовлена бездіяльністю територіального органу міграційної служби. На думку суду, бездіяльність суб`єктів владних повноважень щодо здійснення свої функції та реалізація прав іноземців та осіб без громадянства не може позбавляти останніх такого права.

При цьому, суд наголошує, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази на підтвердження притягнення до відповідальності посадової особи, яка складала, затверджувала та видала посвідку на постійне проживання за прийняття безпідставного рішення.

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Підсумовуючи вищевикладене суд дійшов до висновку про невідповідність оскаржуваного рішення критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки адміністративний позов підлягає до задоволення, то судовий збір сплачений позивачем підлягає стягненню на його користь із відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-73, 77-78, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) до Державної міграційної служби України (01001, м. Київ, вул. Володимирська, б. 9, ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, б. 4-А, ) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати пункт 6 (підпункти 6.1 та 6.2.) наказу Державної міграційної служби України №343 від 20.12.2019 року «Про визнання недійсними деяких посвідок про тимчасове проживання», що стосуються громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Стягнути з Державної міграційної служби України (01001, м. Київ, вул. Володимирська, б. 9, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева