Справа № 200/7340/20-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2020-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 грудня 2020 року справа №200/7340/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Казначеєва Е.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 200/7340/20-а (головуючий суддя І інстанції Льговська Ю.М.), складеного в повному обсязі 09 жовтня 2020 року в м. Слов`янськ Донецької області, за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним дії та зобов`язання до вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

06 серпня 2020 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій відповідача щодо виплати не в повному розмірі індексації грошового забезпечення за періоди з 01 грудня 2015 року по 08 серпня 2016 року; з 05 лютого 2018 року по 06 вересня 2019 року включно; зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за періоди з 01 грудня 2015 року по 08 серпня 2016 року; з 05 лютого 2018 року по 06 вересня 2019 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового місяця (базового) в періоди з 01 грудня 2015 року по 08 серпня 2016 року, з 05 лютого 2018 року по 28 лютого 2018 року січень 2008 року, а в період з 01 березня 2018 року по 06 вересня 2019 року березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (а.с.1-11).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 200/7340/20-а позовні вимоги задоволено частково. Судом визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо виплати не в повному розмірі індексації грошового забезпечення за періоди з 01 січня 2016 року по 08 серпня 2016 року та з 05 лютого 2018 року по 06 вересня 2019 року включно. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за періоди з 01 січня 2016 року по 08 серпня 2016 року та з 05 лютого 2018 року по 06 вересня 2019 року включно. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 117-119).

Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивачем наведено розрахунки індексації грошового забезпечення, з яких вбачається, що спірним між сторонами є питання визначення «базового» місяця для першого періоду.

Позивач вважає, що відповідно до пункту 10-2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник, а тому «базовим» місяцем для обчислення індексаціє слід вважати січень 2008 року, в якому в останнє було підвищено оклади постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294.

Вважає, що має право на отримання індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 08 серпня 2016 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року.

Зазначив, що позивачу з 01 березня 2018 року належна індексація грошового забезпечення в розмірі 4 258,75 грн. в місяць, а у разі коли величина індексу споживчих цін перевищить поріг в розмірі 103 % то в підвищеному розмірі відповідно до чинного законодавства.

Вказав, що сума недоплати індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 08 серпня 2016 року та з 05 лютого 2018 року по 06 вересня 2019 року складає 97 496,71 грн.

Просить врахувати практику Верховного Суду у постанові від 10 вересня 2020 року по справі № 200/9297/19-а (а.с. 126-129).

Представники сторін в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що у період з 01 жовтня 2015 до 13 травня 2016 року ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом на посаді номера обслуги 3-ого орудійного розрахунку 2-ого гаубичного артилерійського взводу 1-ого гаубичної артилерійської батареї гаубичного артилерійського дивізіону окремого загону спеціального призначення «Азов» (з посадовим окладом 530 грн за 2 тарифним розрядом);

з 13 травня 2016 року до 08 серпня 2016 року переведено на посаду водія-гранатометника 1-ого взводу протитанкових керованих ракет батареї протитанкових керованих ракет окремого загону спеціального призначення «Азов» (з посадовим окладом 530 грн за 2 тарифним розрядом);

з 05 лютого 2018 року до 01 вересня 2018 року - прийнято на військову службу за контрактом на посаду старшого навідника 3-ого орудійного розрахунку 2-ого мінометного взводу мінометної батареї 1-ого батальйону оперативного призначення окремого загону спеціального призначення «Азов» (з посадовим окладом 565 грн за 3 тарифним розрядом: з 01 березня 2018 року посадовий оклад змінено до 2730 грн);

з 01 вересня 2018 року до 06 вересня 2019 року переведено на посаду номера обслуги 1-ого орудійного розрахунку 2-ого мінометного взводу мінометної батареї 1-ого батальйону оперативного призначення окремого загону спеціального призначення «Азов» (з посадовим окладом 2730 грн за 4 тарифним розрядом).

Отже, періодами служби є 2 періоди: з 01 жовтня 2015 до 08 серпня 2016 року, з 05 лютого 2018 року до 06 вересня 2019 року.

Згідно з розрахунком відповідача (а.с . 77) індексація грошового забезпечення за період служби з 01 жовтня 2015 до 08 серпня 2016 року розраховувалась, виходячи з базового місяця жовтень 2015 року;

за другий період служби: з 05 лютого 2018 року до 28 лютого 2018 року - виходячи з базового місяця січень 2008 року; з 01 березня 2018 року 06 вересня 2019 року - виходячи з базового місяця січень 2018 року.

За відомостями цього розрахунку суд також вбачає, що індексація нараховувалась, але не виплачувалась або виплачувалась не в повному обсязі.

Правомірність дій відповідача щодо невиплати індексації у належному (на думку позивача) розмірі та встановленням певних базових місяців для її обрахунку є спірним питанням даної справи.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не допущено помилок при визначені базових місяців при розрахунку сум індексації. Однак, суми індексації виплачувались не в повному місяці, що є підставою для зобов`язання нарахування і виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за періоди з 01 січня 2016 року по 08 серпня 2016 року та з 05 лютого 2018 року по 06 вересня 2019 року включно.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Статтею 4 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (абзац 2 частини третьої статті 9 вказаного Закону).

При визначені розміру індексації визначальним є встановлення «базового» місяця для періоду служби з 01 жовтня 2015 року до 08 серпня 2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача прийнято на військову службу з жовтня 2015 року, то при визначенні «базового» місяця для початку обчислення індексації за спірний період застосуванню підлягає абзац 3 пункту 10-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078).

Відповідно до вказаного абзацу обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати новоприйнятих працівників здійснюється з місяця прийняття працівника на роботу.

Судом абзац пункту 10-1 Порядку № 1078 застосований в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13 червня 2012 року № 526, який був чинним до 01 грудня 2015 року, тобто на день прийняття позивача на службу.

Після 01 грудня 2015 року до Порядку № 1078 внесено зміни та, зокрема, змінено редакцію пункту 10-2, згідно з яким змінилися правила індексації оплати праці (грошового забезпечення) для новоприйнятих працівників.

За новим правилом обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації, починаючи з грудня 2015 року, здійснюється не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.

Так, відповідно до пункту 10-2 Порядку № 1078 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013, яка застосовується з 01 грудня 2015 року, для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

При визначенні «базового» місяця для початку обчислення індексації за спірний період позивач посилається на приписи саме пункту 10-2 Порядку № 1078 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013. Проте, цей пункт не може бути застосований судом, оскільки станом на грудень 2015 року - дати набуття чинності внесених змін до Порядку № 1078, позивач вже не мав статусу новоприйнятого працівника. Суд звертає увагу позивача, що застосування цього пункту до певної категорії осіб, зокрема, новоприйнятих працівників визначено самою нормою. Підставою зміни «базового» місяця є не набуття нормою чинності, а настання тих обставин, які цією нормою визначені.

Отже, «базовим» місяцем для початку обчислення індексації за спірний період слід вважати місяць прийняття позивача на службу - жовтень 2015 року, а не січень 2008 року місяць підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає позивач.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що не може бути застосований пункт 10-2 Порядку № 1078 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 при зміні «базового» місяця для подальшої індексації доходів позивача як працівника, якого переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації (з 13 травня 2016 року переведено на посаду водія-гранатометника), оскільки при такому переведенні не відбулось підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою (посадовий оклад 530 грн за 2 тарифним розрядом).

Абзац 1 пункту 5 Порядку № 1078 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013, яка застосовується з 01 грудня 2015 року, передбачає ще підстави для зміни «базового» місяця індексації: у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Проте, судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що посадовий оклад позивача, визначений додатком № 6 до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294, у спірний період не змінювався, а тому положення абзацу 1 пункту 5 Порядку № 1078 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 не впливає на визначення «базового» місяця індексації за цей період.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що для визначення індексації за спірний період служби з 01 жовтня 2015 року до 08 серпня 2016 року застосовується один «базовий» місяць: жовтень 2015 року, а відповідно до розрахунку відповідача (а. с . 77) індексація грошового забезпечення за цей період розраховувалась, виходячи з базового місяця жовтень 2015 року для всього періоду, що відповідає наведеному вище правовому обґрунтуванню.

При встановлені «базового» місяця для обчислення індексації за період служби з 05 лютого 2018 року до 06 вересня 2019 року застосуванню підлягає пункт 10-2 Порядку № 1078, а також абзац 1 пункту 5 Порядку № 1078. Положення цих норм наведено вищі для першого періоду.

Вказані пункти застосовуються в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013, яка діє з 01 грудня 2015 року.

На підставі цих норм суд дійшов висновку, що для визначення індексації за спірний період служби з 05 лютого 2018 року до 06 вересня 2019 року застосовується два «базових» місяця: січень 2008 року та березень 2018 року, з огляду на наступне.

Посадовий оклад позивача визначено додатком № 6 до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294, яка набула чинності з 01 січня 2008 року (пункт 13 цієї постанови).

Отже, «базовим» місяцем для початку обчислення індексації за спірний період слід вважати січень 2008 року на підставі пункту 10-2 Порядку № 1078 в частині, що стосується новоприйнятих працівників.

Із розрахунку відповідача (а. с . 77) слідує, що індексація грошового забезпечення за період служби з 05 лютого 2018 року до 28 лютого 2018 року розраховувалась, виходячи з базового місяця січень 2008 року, що відповідає пункту 10-2 Порядку № 1078 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013, що виключає наявність спору між сторонами щодо визначення базового місяця за цей період

Постановою Кабінету Міністрів України 30 серпня 2017 року № 704, яка набрала чинності з 01 березня 2018 року, підвищено тарифну ставку (оклад), за посадою, яку займав позивач.

З огляду на це «базовим» місяцем для подальшої індексації є березень 2018 року згідно з положеннями абзацу 1 пункту 5 Порядку № 1078.

Із розрахунку відповідача (а. с . 77) слідує, що індексація грошового забезпечення за період служби з 01 березня 2018 року до 06 вересня 2019 року розраховувалась, виходячи з базового місяця березень 2018 року, що відповідає пункту 10-2 Порядку № 1078 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013, що виключає наявність спору між сторонами щодо визначення базового місяця за цей період

При цьому, не може бути застосований пункт 10-2 Порядку № 1078 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 при зміні «базового» місяця для подальшої індексації доходів позивача як працівника, якого переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації (з 01 вересня 2018 року переведено на посаду номера обслуги), оскільки при такому переведенні не відбулось підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою (додаток № 14 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704).

Враховуючи вищевикладене суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про вірне визначення відповідачем «базового» місяця в наведеному розрахунку на а.с . 77.

Розрахунок перевірено і помилок не встановлено, відтак, підстав наводити повний розрахунок у рішенні немає.

Крім того, визначення конкретних сум, що підлягають стягненню, виходить за межі предмету позову в цій справі.

З огляду на це позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо виплати не в повному розмірі індексації грошового забезпечення підлягають частковому задоволенню за періоди з 01 січня 2016 року по 08 серпня 2016 року; з 05 лютого 2018 року по 06 вересня 2019 року включно. Вимоги за період з 01 грудня по 31 грудня 2015 року задоволенню не підлягають.

Вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення підлягають частковому задоволенню за періоди з 01 січня 2016 року по 08 серпня 2016 року; з 05 лютого 2018 року по 06 вересня 2019 року включно.

Вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня по 31 грудня 2015 року, а також застосувати «базовий» місяць січень 2008 року до періоду з 01 грудня 2015 року по 08 серпня 2016 року задоволенню не підлягають як безпідставні.

Крім того, суд апеляційної інстанції не приймає посилання позивача на практику Верховного Суду у постанові від 10 вересня 2020 року по справі № 200/9297/19-а, оскільки даною постановою була переглянута ухвала суду апеляційної інстанції про роз`яснення рішення, а не справа по суті вимог.

Інші доводи та аргументи апеляційної скарги суд вважає такими, що зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків суду першої інстанції та не свідчать про те, що ці порушення призвели до ухвалення незаконного рішення, а лише вказують на незгоду скаржника із правовою оцінкою, наданою судом щодо обставин цієї справи, встановлених під час її розгляду.

Враховуючи наведене, суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права судом попередньої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення.

З огляду на викладене, висновки суду, а також рішення в цій справі є законним, обґрунтованим, підстави для скасування чи зміни спірного судового рішення відсутні, оскільки суд першої інстанції, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір відповідно до норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, у судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апелянту надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 271, 272, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 200/7340/20-а залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Повне судове рішення складено 23 грудня 2020 року.

Судді Е.Г. Казначеєв

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова