Справа № 440/5232/19
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 р. Справа № 440/5232/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.08.2020 (суддя Кукоба О.О.; м. Полтава) по справі № 440/5232/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - відповідач, ГУПФ України в Полтавській області), в якому просив: визнати незаконними дії відповідача щодо обмеження розміру пенсії до виплати; зобов`язати відповідача виплатити нараховану з 1.03.2017 пенсію без обмеження її максимальним розміром з урахуванням вже сплачених сум.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 до виплати за період з 1.03.2017 по 31.12.2017 сумою у розмірі 10740,00 грн.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 за період з 1.03.2017 по 31.12.2017 у розмірі десяти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, визначених статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", та провести виплати з урахуванням фактично сплачених сум за цей період.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 256,13 грн (двісті п`ятдесят шість гривень тринадцять копійок).

Частково не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.08.2020 в частині задоволених позовних вимог та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що законодавець запровадив обмеження щодо розміру призначених та перерахованих пенсій, зокрема, відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення. При цьому, звуження змісту вже набутих прав пенсіонерів, розмір призначеної пенсії яких більший зазначеного максимального розміру, не відбулося. Разом з тим, аналіз пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 08.07.2011 № 3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" свідчить про те, що зазначена норма стосується виплат пенсії, призначеної до 01.10.2011, та розмір якої перевищував встановлений цим Законом її максимальний розмір. Виплата таких пенсій здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків до того моменту, коли встановлений максимальний розмір пенсії відповідатиме розміру відповідної пенсії. З огляду на зазначене, вказана норма жодним чином не встановлює скасування обмеження максимального розміру пенсій, призначених до набрання чинності Законом №3668-VI, а лише визначає, що до моменту, коли розмір пенсії не відповідатиме встановленому розміру, виплата такої пенсії здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків. Скаржник вважає, що не підлягає застосуванню до спірних відносин лише положення абзацу першого пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI, який в системному зв`язку з наведеними нормами цього закону має інший зміст. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що пенсійний орган діяв на підставі та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними в справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, в межах розгляду даної апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером льотного складу цивільної авіації України, перебуває на обліку у ГУПФ України в Полтавській області та з 16.05.2003 отримує пенсію за вислугою років на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення", що підтверджено залученою до матеріалів справи копією протоколу від 15.08.2003 № 958 /а.с. 23/.

16.03.2017 позивачу проведено перерахунок пенсії з 1.03.2017, за результатами якого розмір пенсії склав 12956,53 грн, що підтверджено копією розпорядження № 150960 /а.с. 46/. При цьому, до виплати з 1.03.2017 позивачу призначена пенсія у розмірі 10740,00 грн.

29.12.2017 позивачу проведено перерахунок пенсії з огляду на зміну розміру прожиткового мінімуму з 1.01.2018, розмір пенсії склав 12956,53 грн /а.с. 47-48/.

5.06.2018 позивачу проведено перерахунок пенсії з огляду на підвищення заробітку за відповідною посадою з 1.03.2018, розмір пенсії з 1.03.2018 склав 17759,48 грн /а.с. 49/. Однак, до виплати з 1.03.2018 позивачу призначена пенсія у розмірі 13730,00 грн.

16.04.2019 позивачу проведено перерахунок пенсії з огляду на підвищення заробітку за відповідною посадою з 1.03.2019, розмір пенсії з 1.03.2019 склав 22161,52 грн /а.с. 50-51/. Проте до виплати з 1.03.2019 по 30.06.2019 призначено 14970,00 грн, з 1.07.2019 по 30.11.2019 - 15640,00 грн, а з 1.12.2019 - 16380,00 грн.

Довідкою управління обслуговування громадян Крюківського району м. Кременчука ГУПФ України в Полтавській області від 27.11.2019 вих.№1176/02.10 підтверджено, що ОСОБА_1 за період з березня по грудень 2017 року фактично виплачена пенсія за вислугу років у розмірі 10740,00 грн щомісячно, у січні та лютому 2018 року - 12956,53 грн щомісячно, упродовж березня - червня 2018 року - 13730,00 грн щомісячно, упродовж липня - листопада 2018 року - 14350,00 грн щомісячно, упродовж грудня 2018 року - червня 2019 року - 14970,00 грн щомісячно, а з липня по листопад 2019 року - 15640,00 грн /а.с. 7/.

У грудні 2019 року позивач звернувся до ГУПФ України в Полтавській області із заявою, у якій просив провести перерахунок та виплату пенсії з 1.03.2017 без обмеження її десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб.

Листом від 11.12.2019 вих. № 110/М-02.10-45 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що норми законодавства щодо обмеження максимального розміру пенсії є чинними, неконституційними не визнавались, а тому правомірно застосовані під час виплати пенсії позивачу /а.с. 8/.

Не погодившись з такою відповіддю суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що пенсія ОСОБА_1 з 1.01.2017 обмежена конкретною сумою, а саме - 10740,00 грн, а не десятьма розмірами прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Оскільки прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність у 2017 році було визначено у розмірах, що перевищують суму 10740,00 грн, суд першої інстанції дійшов висновку, що обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 до виплати цією сумою є протиправним.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України визначаються Законами України від 09.07.2003 №1058-VI "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-VI), Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ).

У відповідності до ст. 53 Закону № 1788-XII пенсії за вислугу років (крім пенсій працівникам льотно-випробного складу авіації та особам льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотам, штурманам, бортінженерам, бортмеханікам, бортрадистам, льотчикам-наглядачам) і бортоператорам, які виконують спеціальні роботи в польотах) призначаються в розмірах, встановлених статтями 19 і 21 цього Закону для пенсій за віком.

Пенсії обчислюються з середньомісячного заробітку (статті 64-67, 69), одержуваного перед припиненням роботи, яка дає право на пенсію за вислугу років (статті 54 і 55), крім пенсій працівникам льотно-випробного складу та особам льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотам, штурманам, бортінженерам, бортмеханікам, бортрадистам, льотчикам-наглядачам) і бортоператорам, які виконують спеціальні роботи в польотах.

Працівникам льотно-випробного складу та особам льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотам, штурманам, бортінженерам, бортмеханікам, бортрадистам, льотчикам-наглядачам) і бортоператорам, які виконують спеціальні роботи в польотах, пенсії обчислюються з середньомісячного заробітку за роботу, що дає право на пенсію за вислугу років (частина перша статті 64 та статті 65, 66, 69), одержуваного перед її припиненням, і призначаються в розмірах, передбачених частинами першою - третьою, шостою статті 19 та статтею 21 цього Закону для пенсій за віком, і не можуть перевищувати 85 процентів заробітку для працівників льотно-випробного складу та 75 процентів заробітку для осіб льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотів, штурманів, бортінженерів, бортмеханіків, бортрадистів, льотчиків-наглядачів) і бортоператорів, які виконують спеціальні роботи в польотах. При цьому розмір пенсії для осіб льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотів, штурманів, бортінженерів, бортмеханіків, бортрадистів, льотчиків-наглядачів) і бортоператорів, які виконують спеціальні роботи в польотах, не може перевищувати дві з половиною величини середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України, за календарний рік, що передує місяцю, з якого призначається пенсія.

За правилами пп. "в" п. 7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 року № 418 (далі - Порядок №418) заробіток для обчислення пенсій працівникам льотно-випробного складу визначається в такому порядку: у разі зростання середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, щороку з 1 березня (починаючи з 2005 року) заробіток, з якого призначається (перераховується) пенсія відповідно до цього пункту, збільшується на коефіцієнт, який визначається шляхом ділення середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки за рік, що передує року, в якому проводиться перерахунок, на середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузях економіки, яка враховувалася під час призначення (перерахунку) пенсії.

Отже, законодавством, передбачено право позивача на перерахунок його пенсії в разі збільшення середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, щороку з 1 березня. Проте, відповідачем було відмовлено позивачу у здійсненні такого перерахунку із посиланням на існування законодавчого обмеження розміру призначеної йому пенсії.

Колегія суддів зазначає, що обмеження максимального розміру пенсії вперше були введені в дію Законом № 3668-VI.

За правилами статті 2 Закону № 3668-VI, який набрав чинності з 01.10.2011 року, було визначено, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до частини 3 статті 85 Закону №1788-XII (в редакції Закону №3668-VI) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Згідно абзацом 1 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцевих та перехідних положення" Закону №3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Водночас за приписами абзацу 2 цього пункту пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

У постанові від 24.06.2020 у справі №580/234/19 Верховний Суд у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду зазначив, що у справах № 360/1428/17 та № 580/234/19 йдеться про застосування формально різних правових актів: Закону № 911-VIII і Закону №3668-VI, та, відповідно, різних норм матеріального права.

Водночас вказаний Закон № 911-VIII за своїм змістом не є основним (спеціальним) законом у сфері пенсійного забезпечення, а виконує функцію допоміжного закону, яким внесено зміни до різних законодавчих актів, в тому числі, введено окреме положення стосовно тимчасового обмеження пенсії з 01.01.2016 по 31.12.2016 розміром 10740 грн. до частини 3 статті 85 Закону №1788-XII.

В свою чергу, частина 3 статті 85 Закону №1788-XII, на підставі якої здійснюється нарахування та виплата пенсії позивачам у № 580/234/19 та у справі №360/1428/17, викладена в редакції Закону № 3668-VI від 08.07.2011 (основний закон), яким і було встановлено обмеження максимального розміру пенсії, із змінами, внесеними згідно із Законом № 911-VIII від 24.12.2015.

Закон України 24.12.2015 № 911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" у пункті 2 Прикінцевих положень містить норму, яка передбачає, що визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.

Разом з тим, дана норма стосується призначення пенсій, а не їх перерахунку.

За такого правового регулювання суд дійшов висновку, що застереження зазначені у пункті 2 Прикінцевих положень Закону № 911-VIII з обмеження виплати максимального розміру пенсії з 1 січня 2016 року, означає, що пенсії, які призначені до 1 січня 2016 року та перевищують встановлений максимум, не можуть бути зменшені. Проте, їх перерахунок має відбуватися у відповідності до правил, передбачених абзацом 2 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцевих та перехідних положення" Закону № 3668-VI.

Отже згідно з абзацом першим пункту 2 розділу II "Прикінцевих та перехідних положення" Закону № 3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Водночас абзацом другим пункту 2 розділу ІІ "Прикінцевих та перехідних положення" Закону № 3668-VI визначено, що пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Наведені в пункті 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI норми є спеціальними, оскільки дія їх розповсюджується на окрему групу суб`єктів, яка обумовлена певними особливостями (зокрема, осіб, пенсія яким призначена до набрання чинності цим Законом, в яких розмір пенсії перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом тощо).

Колегія суддів зазначає, що положення цього пункту спрямовані на врегулювання питань, які виникають у зв`язку із застосуванням Закону № 3668-VI щодо осіб, права яких внаслідок такого застосування могли підлягати звуженню. У зв`язку з цим положення пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3668-VI, а саме - усі його чотири абзаци, застосовуються у системному зв`язку між собою.

Таким чином, пункт 2 розділу ІІ Закону № 3668-VI в контексті перехідних положень не регулює питання обмеження максимальним розміром пенсії осіб, у яких на 01 жовтня 2011 року вона не досягала максимального розміру (десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність).

Оскільки на момент набрання чинності Законом № 3668-VI пенсія позивача не перевищувала законодавчо встановленого максимального розміру, колегія суддів дійшла висновку, що на позивача не поширюються норми пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3668-VI.

Отже зміст пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI дає підстави для висновку, що метою вказаної норми є деталізація умов дії положень статті 2 цього ж Закону лише щодо категорії пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом та перевищує встановлений максимальний розмір пенсії.

Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 24.06.2020 у справі №580/234/19 зазначила наступне.

Тлумачення пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI в контексті розмежування пенсіонерів на дві категорії: 1) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01 жовтня 2011 року і розмір якої перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений Законом № 3668-VI, 2) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01 жовтня 2011 року, але розмір якої не перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, може призвести до порушення принципів рівності й справедливості, спотворення розуміння сутності обов`язку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію.

Виокремлення осіб другої вказаної групи, без застосування до них положень пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI, може призвести до здійснення їм подальших перерахунків (підвищень, індексацій, тощо) пенсій з можливим перевищенням встановленого статтею 2 даного Закону обмеження максимального розміру пенсії, що ставить у нерівне становище з пенсіонерами першої виділеної вище групи.

Такий підхід відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" від 06.09.2012 №5207-VI вважається непрямою дискримінацією - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Суд не знаходить у такому різному ставленні правомірної, об`єктивно обґрунтованої мети.

Водночас норми пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI є лише частиною вказаного нормативно-правового акта, не дублюються іншими актами, встановлюють межі застосування норм інституту "обмеження максимального розміру пенсії" за колом осіб в момент набуття чинності Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" № 3668-VI та спрямовані на збереження соціальних прав і інтересів в сфері пенсійних відносин, реалізація яких мала місце до набуття вступу в силу даного Закону.

Разом з тим, з часу набрання чинності вказаним Законом він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI).

Норми статті 2 Закону № 3668-VI кореспондуються з положеннями частини третьої статті 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відтак, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.

Як вбачається зі встановлених по справі обставин, лише починаючи з 01 березня 2017 року внаслідок перерахунку пенсії позивача її розмір перевищив максимальний.

Таким чином, оскільки таке перевищення стало результатом перерахунку в період дії загальної норми частини першої статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 року №3668-VI, то до регулювання спірних правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії.

Зазначені положення Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" та частини третьої статті 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення" неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому, обов`язкові для застосування.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" у 2017 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 01.01.2017 році становить 1247,00 грн., з 01.05.2017 року - 1312,00 грн., з 01.12.2017 року - 1373,00 грн.

Ураховуючи, що за результатами здійснення перерахунку на 01.03.2017 р. пенсія позивача становила більше граничного максимального її розміру, відповідачем цілком правомірно застосовано обмеження, відповідно ч. 3 ст. 85 Закону № 1788-XII (з урахуванням змін згідно Законів № 911-VIII від 24.12.2015 року та від 06.12.2016 року №1774-VIII) та виплата пенсія позивача здійснена у цей період у розмірі 10 740 грн.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що вимоги позивача щодо протиправності обмеження його пенсійних виплат максимальним розміром 10 740 грн за період з 01.03.2017 по 31.12.2017 року є такими, що не підлягають задоволенню.

Правова позиція суду апеляційної інстанції узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними, зокрема, в постановах від 24 червня 2020 року у справі № 580/234/19 та від 05 листопада 2020 року по справі № 440/2423/19 щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем неправомірно обмежено виплату пенсії позивачу з 01.03.2017 конкретною сумою, а саме - 10740,00 грн, а не десятьма розмірами прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, оскільки згідно з ч. 3 ст. 85 Закону № 1788-XII максимальний розмір пенсії з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року становить 10740,00 грн.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права, про які зазначено вище, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з прийняттям в цій частині постанови про відмову у задоволенні позову.

Оскільки за наслідками розгляду апеляційної скарги відповідача у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог також підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.08.2020 по справі № 440/5232/19 - скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 до виплати за період з 1.03.2017 по 31.12.2017 сумою у розмірі 10740,00 грн. та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 за період з 1.03.2017 по 31.12.2017 у розмірі десяти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, визначених статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", та провести виплати з урахуванням фактично сплачених сум за цей період.

Прийняти в цій частині постанову, якою у задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.08.2020 по справі № 440/5232/19 в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 256,13 грн (двісті п`ятдесят шість гривень тринадцять копійок).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Т.С. Перцова В.Б. Русанова