Справа № 500/3133/20
Суддя: Баранюк Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3133/20

22 грудня 2020 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі головуючого судді Баранюка А.З., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач), в якому просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до загального стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 21.08.1990 по 15.10.1996, зокрема: період з 21.08.1990 по 25.11.1995 на посаді метрдотеля підприємства ресторану "Ювілейний", період з 25.11.1995 по 15.10.1996 на посаді виконуючого обов`язки директора ДКПСП ресторану "Ювілейний" та період роботи з 09.11.1998 по 10.10.2002 на посаді інженера-постачальника ПМП "Водолій";

призначити пенсію ОСОБА_1 пенсію за віком з 12.02.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки у нього недостатньо необхідного страхового стажу, так як при його обрахунку відповідачем не враховано періоди роботи позивача з 21.08.1990 по 15.10.1996 в ресторані "Ювілейний" та з 09.11.1998 по 10.10.2002 в ПМП "Водолій". Однак, позивач не погоджується із таким рішенням відповідача, що слугувало підставою для звернення до суду.

26.10.2020 ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

12.11.2020 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якій вказав, що період роботи з 21.08.1990 по 15.10.1996 позивачу не враховано при обчисленні страхового стажу, оскільки в записах трудової книжки № 16 та № 17 зазначено, що 20.01.1987 позивача переведено метрдотелем підприємства ресторану "Ювілейний", а з 25.11.1995 виконуючим обов`язки директора ДКПСП ресторану "Ювілейний". Проте, запис про звільнення з ресторану "Ювілейний", або про перейменування, реорганізацію даного підприємства в ДКПСП ресторану "Ювілейний" в трудовій книжці відсутній. Крім того, в додатково наданій уточнюючій архівній довідці від 25.02.2020 №299/26-3.02 зазначено, що дані про період роботи позивача з 21.08.1990 по 15.10.1996 в архіві відсутній.

Щодо не врахування періоду роботи позивача в ПМП "Водолій" з 09.11.1998 по 10.10.2002 повідомив, що запис про звільнення з роботи завірений нечітким відтиском печатки. Однак, період роботи на даному підприємстві зарахований Головним управлінням до страхового стажу за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, тобто місяці в яких відображене нарахування заробітної плати.

Ухвалами суду від 30.11.2020 та 14.12.2020 розгляд справи було відкладено.

Позивач та представник відповідача в судове засідання не прибули, проте подали до суду заяви про розгляд даної справи без їх участі.

Відповідно до ч.3 ст.194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 09.06.2020 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком до якої додав наступні документи: паспорт громадянина України; довідку про присвоєння ідентифікаційного номера; трудову книжку НОМЕР_1 від 22.08.1977; диплом про навчання НОМЕР_2 від 30.06.1983 року; військовий квиток НОМЕР_3 від 06.04.1978; довідку про перебування на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення, як отримувач допомоги по догляду за особою яка досягла 80 річного віку 06.02.2020 №4124, видану Личаківським відділом соціального захисту Управління соціального захисту Львівської міської ради.

В подальшому позивачем було додатково надано відповідачу уточнюючу архівну довідку від 25.02.2020 №299/26-3.02, видану архівним відділом Тернопільської міської ради щодо підтвердження періодів роботи в ТзОВ "Центр громадського харчування" в кафе "Політ" підприємства "Дорожній" та на підприємстві ресторану "Ювілейний" за період з 26.07.1983 по 20.08.1990.

Розглянувши вказану заяву та подані документи відповідач листом від 21.08.2020 №2730-2528/К-02/8-1900/20 повідомив позивача про те, що відповідно до представлених документів його страховий стаж на момент звернення за пенсією становить 19 років 02 місяців 03 дні.

Зазначено, що період роботи з 21.08.1990 по 15.10.1996 позивачу не враховано при обчисленні страхового стажу, оскільки в записах трудової книжки № 16 та № 17 зазначено, що 20.01.1987 позивача переведено метрдотелем підприємства ресторану "Ювілейний", а з 25.11.1995 виконуючим обов`язки директора ДКПСП ресторану "Ювілейний". Проте, запис про звільнення з ресторану "Ювілейний", або про перейменування, реорганізацію даного підприємства в ДКПСП ресторану "Ювілейний" в трудовій книжці відсутній. Крім того, в додатково наданій уточнюючій архівній довідці від 25.02.2020 №299/26-3.02 зазначено, що дані про період роботи позивача з 21.08.1990 по 15.10.1996 в архіві відсутній.

Щодо періоду роботи позивача в ПМП "Водолій" з 09.11.1998 по 10.10.2002 відповідач повідомив позивача, що запис про звільнення з роботи завірений нечітким відтиском печатки, відтак період роботи на даному підприємстві зарахований Головним управлінням до страхового стажу за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, тобто місяці в яких відображене нарахування заробітної плати.

Отже, відповідач фактично відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із недостатнім страховим стажем.

Не погодившись із таким рішенням відповідача позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Також, в судовому засіданні в якості свідка було допитано позивача, який підтвердив, що у період з 21.08.1990 по 25.11.1995 працював на посаді метрдотеля підприємства ресторану "Ювілейний", у період з 25.11.1995 по 15.10.1996 на посаді виконуючого обов`язки директора ДКПСП ресторану "Ювілейний". Щодо відсутності запису про звільнення з ресторану "Ювілейний", або про перейменування, реорганізацію даного підприємства в ДКПСП ресторану "Ювілейний" в трудовій книжці вказав, що після приватизації майна підприємства його було переведено на посаду метрдотеля ресторану "Ювілейний" ТзОВ "Тісмо", що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці №18. Також, позивач підтвердив факт роботи в ПМП "Водолій" у період з 09.11.1998 по 10.10.2002.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону №1058-IV).

Періоди, з яких складається страховий стаж визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24 Закону №1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ст.20 Закону №1788-XII страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено: основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктами 17-18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Із записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_4 від 22.08.1977 (аркуш справи 8) слідує, що відповідно до наказу н.12-л. від 20.01.87 р. позивача 20.01.1987 переведено метрдотелем підприємства ресторану "Ювілейний", відповідно до наказу №115-к від 21.11.95 позивач 25.11.1995 переведений на посаду виконувача обов`язків директора ДКПСП ресторану "Ювілейний", відповідно до наказу №3-96 по ТзОВ "Тісмо", у зв`язку із реорганізацією ДКПСП "Ювілейний" позивача 02.02.1996 переведено на посаду метрдотеля ресторану "Ювілейний" ТзОВ "Тісмо" та відповідно до наказу 24-96К від 15.10.1996 позивача 15.10.1996 було звільнено з роботи за власним бажанням.

Вказані записи засвідчені підписами посадової особи та відбитками печатки.

Однак із вищевказаних періодів період роботи позивача з 21.08.1990 по 15.10.1996 відповідачем до страхового стажу ОСОБА_1 зараховано не було, оскільки, на його думку вказаний період не підтверджений належними записами у трудовій книжці та не підтверджений уточнюючою архівною довідкою від 25.02.2020 №299/26-3.02.

Також у період з 09.11.1998 по 10.10.2002 працював на ПМП "Водолій" (аркуш справи 8 зворот), однак, даний період не зараховано до страхового стажу позивача, так як запис про звільнення з роботи завірений нечітким відтиском печатки, відтак період роботи на даному підприємстві зарахований Головним управлінням до страхового стажу за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, тобто місяці в яких відображене нарахування заробітної плати.

По-перше, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Вказану позицію підтримує Верховний Суд в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

По-друге, дослідивши записи у трудовій книжці позивача за спірний період з 21.08.1990 по 25.11.1995 у суду не виникло підстав для сумніву щодо роботи ОСОБА_1 у період з 21.08.1990 по 25.11.1995 на посаді метрдотеля ресторану "Ювілейний" та у період з 25.11.1995 по 15.10.1996 на посаді виконуючого обов`язки директора ДКПСП ресторану "Ювілейний".

По-третє, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, та вказані внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника таких внесків. Тому позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення на включення періоду роботи за який відсутні відомості про сплату страхових внесків до страхового стажу, оскільки згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідальність за їх несплату несе підприємство-страхувальник.

Вищенаведене узгоджується із правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 27.03.2018 в адміністративній справі №208/6680/16-а.

Тому з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що спірний період з 21.08.1990 по 15.10.1996 та спірний період з 09.11.1998 по 10.10.2002 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

При цьому, згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15), суд при прийнятті рішення повинен визначити такий спосіб відновлення порушеного права, який є ефективним та який виключив би подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Тому суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 21.08.1990 по 15.10.1996 та з 09.11.1998 по 10.10.2002 до страхового стажу позивача.

Оскільки, для призначення пенсії позивачем до заяви були подані всі необхідні документи, і позивач набув право на пенсію за віком, однак звернувся за її призначенням пізніше трьох місяців з дня досягнення ним пенсійного віку, суд приходить до висновку, що слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити пенсію за віком з дати звернення із відповідною заявою, а саме з 09 червня 2020 року.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до загального стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 21.08.1990 по 15.10.1996, зокрема: період з 21.08.1990 по 25.11.1995 на посаді метрдотеля підприємства ресторану "Ювілейний", період з 25.11.1995 по 15.10.1996 на посаді виконуючого обов`язки директора ДКПСП ресторану "Ювілейний" та період роботи з 09.11.1998 по 10.10.2002 на посаді інженера-постачальника ПМП "Водолій".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в тернопільській області призначити пенсію ОСОБА_1 пенсію за віком з дати звернення із відповідною заявою, а саме з 09 червня 2020 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ;

відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, .

Головуючий суддя Баранюк А.З.