Справа № 440/333/20
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 р.Справа № 440/333/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління державної міграційної служби України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 року, головуючий суддя І інстанції: І.С. Шевяков, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 04.06.20 року по справі № 440/333/20

за позовом ОСОБА_1

до Управління державної міграційної служби України в Полтавській області в особі Великобагачанського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області в особі Великобагачанського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Полтавській області (далі - відповідач, УДМС в Полтавській області), в якому просив суд: визнати протиправними дії Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області Великобагачанського районного сектору про відмову у видачі посвідки на постійне проживання на території України ОСОБА_1 ; зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області Великобагачанського районного сектору видати ОСОБА_1 посвідку на постійне проживання на території України.

В обґрунтування своїх вимог позивач повідомив, що він є громадянином Республіки Азербайджан, прибув на територію України 18 вересня 2016 року та проживає на території Великобагачанського району Полтавської області. 30 червня 2016 року уклав шлюб з громадянкою України. Після прибуття на території України 20 липня 2016 року отримав посвідку на тимчасове проживання на території України, яку в подальшому було продовжено до 8 липня 2018 року. 11 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Великобагачанського районного сектору УДМС України в Полтавській області зі заявою про продовження строку перебування в Україні та одночасно надав заяву про надання дозволу на імміграцію в Україну у зв`язку з укладенням шлюбу 30 червня 2016 року з громадянкою України. Заява позивача була задоволена та Великобагачанський районний сектор УДМС в Полтавській області 17 липня 2018 року прийняв рішення про продовження строку перебування ОСОБА_1 в України до 01 квітня 2019 року. 14 березня 2019 року позивач отримав дозвіл на імміграцію в Україну. 14 березня 2019 року УДМС в Полтавській області проведено перевірку, за наслідками зроблено висновки про порушення Великобагачанським РС УДМС в Полтавській області процедури прийняття рішення про продовження строку перебування ОСОБА_1 в Україні; відсутність підстав для перебування його в Україні з 26 липня 2018 року та зобов`язання його виїхати за межі України до 24 березня 2019 року. Вказане рішення оскаржено ОСОБА_1 до адміністративного суду. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року, у справі №440/957/19 частково задоволено позов ОСОБА_1 та скасовано рішення УДМС в Полтавській області в особі Великобагачанського РС від 15 березня 2019 року про скорочення строку перебування ОСОБА_1 в Україні. За таких обставин ОСОБА_1 звернувся 02 січня 2020 року до УДМС в Полтавській області зі заявою про отримання посвідки на постійне проживання, додав до неї необхідні документи, але УДМС в Полтавській області відмовив у видачі відповідної довідки, надавши позивачу лист-відповідь, у якому повідомив про те, що інформація щодо законності перебування ОСОБА_1 на території України відсутня та строк його перебування закінчився 01 квітня 2019 року. Позивач стверджував, що на дату звернення його із заявою про продовження строку перебування в Україні він перебував в Україні на законних підставах, як перебуває і по цей час, обмеження строку його перебування визнано протиправним судовим рішенням, тому відмову у видачі посвідки на постійне проживання вважав протиправною.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року вказаний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано відмову у формі листа №5318 від 16 січня 2020 року Управління Державної міграційної служби в Полтавській області у видачі ОСОБА_1 посвідки на постійне проживання на території України. Зобов`язано Управління державної міграційної служби України в Полтавській області видати ОСОБА_1 посвідку на постійне проживання на території України на підставі його заяви від 02 січня 2020 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт посилався на те, що судом першої інстанції не взято до уваги що права позивача не порушено рішеннями, діями або бездіяльністю, заяву розглянуто відповідачем у строки та у порядку, що передбачені Законом України «Про звернення громадян».

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є громадянином Республіки Азербайджан, прибув в Україну через КПП "Велика Писарівка" 18 вересня 2016 року, має паспорт Республіки Азербайджан НОМЕР_1 , виданий 05 червня 2010 року та дійсний до 04 червня 2020 року. З 30 червня 2016 року перебуває у шлюбі з громадянкою України.

20 липня 2016 року ОСОБА_1 отримав посвідку на тимчасове проживання НОМЕР_2 терміном до 18 липня 2018 року.

11 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Великобагачанського районного сектору УДМС в Полтавській області зі заявою про продовження строку перебування в Україні. Одночасно звернувся зі заявою про надання дозволу на імміграцію у зв`язку з тим, що більше двох років перебуває у шлюбі з громадянкою України.

17 липня 2018 року Великобагачанським РС продовжено строк перебування ОСОБА_1 в Україні до 01 квітня 2019 року.

14 березня 2019 року ОСОБА_1 надано дозвіл на імміграцію в Україну, строком дії дозволу до 14 березня 2020 року, на підставі пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України "Про імміграцію".

15 березня 2019 року рішенням Великобагачанського РС УДМС в Полтавській області скорочено строк перебування ОСОБА_1 в Україні та зобов`язано його виїхати за межі України до 24 березня 2019 року.

Вказане рішення оскаржено позивачем до адміністративного суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року, у справі №440/957/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, Великобагачанського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області позов задоволено частково. Рішення УДМС в Полтавській області про скорочення строку тимчасового перебування громадянина громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України від 15 березня 2019 року - визнано протиправним та скасовано, в решті позовних вимог - відмовлено.

Вказане рішення набрало законної сили 17 грудня 2019 року.

02 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Великобагачанського районного сектору УДМС в Полтавській області зі заявою про видачу посвідки на постійне проживання в Україні.

За наслідком розгляду цієї заяви Великобагачанський районний сектор УДМС в Полтавській області направив ОСОБА_1 лист від 16.01.2020 за вих.№5318/, у якому повідомив, що відповідно до наданих зі заявою документів інформація щодо законності перебування ОСОБА_1 на території України відсутня; строк його перебування закінчився 01 квітня 2019 року, із наданих документів не продовжувався. Запропоновано надати оригінали документів, що підтверджують законні підстави перебування на території України.

Вважаючи дії відповідача протиправною відмовою у видачі посвідки на постійне проживання в Україні, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача є порушеним недобросовісною поведінкою і правовою помилкою державного органу - відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правовий статус, підстави перебування та процедури зміни правового статусу позивача у цій справі визначені, зокрема, Законами України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та "Про імміграцію".

Статтею 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України: відповідно до частини 1 цієї статті, іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Статтею 5 цього ж Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах першій та сімнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання.

Відповідно до частина 4 статті 11 Закону України "Про імміграцію", особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Процедура отримання посвідки на постійне проживання в Україні для іноземця, що отримав дозвіл на імміграцію в Україні, внормована Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 321 "Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання" (надалі по тексту - Порядок № 321).

Згідно даного Порядку, посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Посвідка виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які мають дозвіл на імміграцію в Україну або до прийняття рішення про припинення громадянства України, постійно проживали на території України і після прийняття такого рішення залишилися постійно проживати на її території.

Посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України та які: досягли 16-річного віку, - на підставі заяв-анкет, поданих ними особисто; не досягли 16-річного віку або визнані обмежено дієздатними чи недієздатними, - на підставі заяв-анкет одного з батьків (усиновлювачів), з ким проживають особи на підставі дозволу на імміграцію, опікунів, піклувальників.

Згідно пунктів 16, 17 Порядку №321, документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт), територіальних органів / територіальних підрозділів ДМС, за місцем проживання іноземця або особи без громадянства. Документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування/проживання в Україні.

Пунктом 21 Порядку № 321 передбачено, що працівник територіального органу / територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32 - 34 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування/проживання іноземця або особи без громадянства на території України, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган / територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.

Іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу / територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм відмовлено в прийнятті документів, за умови дотримання строків, визначених пунктом 17 цього Порядку.

Цим же Порядком № 321 врегульовані підстави для відмови в оформленні та видачі посвідки.

Відповідно до пункту 62 Порядку, територіальний орган / територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли:

1) іноземець або особа без громадянства мають посвідку чи посвідку на тимчасове проживання (крім випадків обміну посвідки або оформлення посвідки іноземцю або особі без громадянства, які тимчасово проживали на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання), посвідчення біженця чи посвідчення особи, якій надано додатковий захист, які є дійсними на день звернення;

2) іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду;

3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію;

4) встановлено належність особи до громадянства України;

5) за видачею посвідки звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень для її отримання;

6) іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17 - 19 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки;

7) отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця та особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, чи іноземець або особа без громадянства вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином;

8) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі або строк його дії закінчився;

9) встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей, підроблених документів або встановлено факт скасування наданого їм дозволу на імміграцію;

10) виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну;

11) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 63 Порядку, копія рішення про відмову в оформленні чи видачі посвідки із зазначенням причин відмови не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття видається іноземцеві або особі без громадянства під розписку чи надсилається рекомендованим листом такій особі і приймаючій стороні.

У разі подання заяви-анкети через уповноваженого суб`єкта територіальний орган / територіальний підрозділ ДМС надсилає письмове повідомлення про прийняте рішення до уповноваженого суб`єкта для подальшого його вручення іноземцеві або особі без громадянства.

Іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу / територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм було відмовлено в оформленні чи видачі посвідки, за умови дотримання строків, визначених пунктом 17 цього Порядку.

Як свідчать письмові докази, позивач, ОСОБА_1 , 14 березня 2019 року в передбаченому порядку та з достатніх підстав отримав від уповноваженого органу держави Україна дозвіл на імміграцію в Україну, строком дії дозволу до 14 березня 2020 року.

Викладені вище норми Порядку № 321 передбачають механізм реалізації дозволу на імміграцію: особа має звернутися до уповноваженого державного органу зі заявою про видачу посвідки на постійне проживання та передбаченими Порядком № 321 документами.

Отже, позивач у період з 14 березня 2019 року по 14 березня 2020 року, але не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування/проживання в Україні мав право звернутися до уповноваженого державного органу зі заявою про видачу йому посвідки на постійне проживання в Україні.

Водночас, сторонами не оспорювався той факт, що до 01 квітня 2019 року ОСОБА_1 легально перебував на території України, отримавши посвідку на тимчасове проживання НОМЕР_2 терміном до 18 липня 2018 року, яка рішенням відповідача від 17 липня 2018 року була продовжена терміном дії до 01 квітня 2019 року.

Відповідач, обґрунтовуючи причини не видачі ОСОБА_1 посвідки на постійне проживання, стверджував, що на час звернення з відповідною заявою (02 січня 2020 року) позивач не мав законних підстав перебувати на території України, оскільки дія його посвідки на тимчасове проживання в Україні закінчилася 01 квітня 2019 року.

Колегія суддів погоджується з цим твердженням і воно підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи. Позивач також не заперечував факту того, що остання видана посвідка на тимчасове проживання закінчувалася строком дії 01 квітня 2019 року.

Враховуючи всю сукупність обставин, у яких позивач мав і втратив право на отримання посвідки на постійне проживання в Україні, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що право позивача є порушеним недобросовісною поведінкою і правовою помилкою державного органу - відповідача.

Так, ОСОБА_1 мав законне право реалізувати наданий йому дозвіл на імміграцію шляхом звернення зі заявою про видачу посвідки на постійне проживання до 14 березня 2020 року.

В період, коли він мав це право і на законних підстав перебував на території України, будучи документованим чинною посвідкою на тимчасове проживання, УДМС в Полтавській області вчинив дії, які з перешкодили ОСОБА_1 реалізувати своє право на отримання посвідки на тимчасове проживання.

15 березня 2019 року рішенням Великобагачанського РС УДМС в Полтавській області скорочено строк перебування ОСОБА_1 в Україні та зобов`язано його виїхати за межі України до 24 березня 2019 року.

Дозвіл на імміграцію ОСОБА_1 отримав 14 березня 2019 року.

Таким чином, вже наступного дня після отримання дозволу на імміграцію ОСОБА_1 у зв`язку з винесенням вказаного рішення втратив можливість законно отримати посвідку на постійне проживання, оскільки з прийняттям рішення про скорочення його терміну перебування в України він втратив статус особи, що перебуває в Україні на законних підставах. Відтак, вже з 15 березня 2019 року статус ОСОБА_1 формально не відповідав вимогам Порядку № 321 ("Посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України…").

Як вірно встановлено судом, рішення відповідача про скорочення ОСОБА_1 терміну перебування в Україні, що перешкодило йому звернутися зі заявою про видачу посвідки на постійне проживання, було визнано протиправним та скасовано судом.

Таким чином, позивач, з урахуванням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 року по справі №440/957/19, фактично звернувся 02 січня 2020 року до Великобагачанського районного сектору УДМС в Полтавській області зі заявою про видачу посвідки на постійне проживання в Україні з дотриманням вимог Порядку №321 та у передбачені ним строки.

Стаття 3 Конституції України проголошує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Також, як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із врахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту прав позивача є визнання протиправною і скасування відмови у формі листа №5318 від 16 січня 2020 року Управління Державної міграційної служби в Полтавській області у видачі ОСОБА_1 посвідки на постійне проживання на території України; зобов`язання Управління державної міграційної служби України в Полтавській області видати ОСОБА_1 посвідку на постійне проживання на території України на підставі його заяви від 02 січня 2020 року.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі дослідив положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують

Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління державної міграційної служби України в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 року по справі № 440/333/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова Л.В. Мельнікова
Повний текст постанови складено 23.12.2020 року