Справа № 640/21880/20
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2020-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування наказ, поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Державної фіскальної служби України в якому просила суд:

- поновити її на посаді з моменту незаконного звільнення, а саме з 14 серпня 2020 року;

- стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу до моменту поновлення на посаді із розрахунку середньої місячної зарплати, розмір якої витребувати у відповідача;

- стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 5000,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року даний адміністративний позов було повернуто позивачу на підставі п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, оскільки остання не усунула недоліки позовної заяви, яку було залишено без руху у встановлений судом строк.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати зазначене судове рішення та направити справу для продовження судового розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про те, що висновки суду першої інстанції про те, що виправлені нею копії позовної заяви надійшли з тотожними недоліками, а також про те, що нею не було надано доказів сплати судового збору є помилковими, оскільки нею були виконані всі вимоги ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 вересня 2020 року.

За наведених обставин, апелянт вважає, що висновок суду першої інстанції про не усунення позивачем недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, не відповідає обставинам справи та нормам процесуального права, що відповідно до положень ст. 320 КАС України є підставою для скасування зазначеного судового рішення та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, у вересні 2020 року позивач звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статей 160, 161 КАС України та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - п`ять днів з дня отримання копії даної ухвали суду.

У вказаній ухвалі судом зазначено, що у порушення п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України позовна заява не містить РНОКПП або серії та номеру паспорта позивача, а також ЄДРПОУ відповідача. Крім того, судом зазначено про те, що позивачу необхідно додатково сплатити судовий збір у розмірі 840,80 грн за подання заяви майнового характеру.

З огляду на зазначене, судом було роз`яснено позивачу, що недоліки позивач може усунути шляхом подання до суду виправленої позовної заяви (сторінок з усунутими недоліками) відповідно до кількості учасників справи та привести позовну заяву у відповідність з приписами ст. 161 КАС України.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у встановлений судом строк позивачем надано заяву про усунення недоліків із копіями виправленої позовної заяви.

Водночас, 05 жовтня 2020 року ухвалюючи рішення про повернення позовної заяви суд першої інстанції виходив з того, що виправлені позивачем копії позовної заяви надійшли з тотожними недоліками. Крім того, судом зазначено, що ухвала від 17 вересня 2020 року містить вичерпне обґрунтування та розрахунок необхідної до сплати суми судового збору. Проте, наведене проігноровано позивачем та доказів сплати судового збору позивачем суду не надано.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що у встановлений судом строк позивач не усунула недоліки позовної заяви, що відповідно до приписів п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України є підставою для повернення позовної особі, яка її подала.

Переглядаючи справу за наявними доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення (ухвали) суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Колегією суддів встановлено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 17 вересня 2020 року суд першої інстанції вказав про невідповідність поданої позивачем позовної заяви вимогам п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України, оскільки остання не мітить РНОКПП або серії та номеру паспорта позивача, а також ЄДРПОУ відповідача. Також, судом вказано про те, що у порушення вимог ч. 3 ст. 161 КАС України до позовної заяви не додано документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як вбачається з поданої позивачем до Окружного адміністративного суду м.Києва заяви про усунення недоліків позовної заяви від 01 жовтня 2020 року, остання зазначає, що надає суду виправлену позовну заяву та копії наступних документів: паспорту, а також довідки № 94588.

Перевіривши надані позивачем на усунення недоліків позовної заяви документи, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про помилковість висновків суду першої інстанції, що вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху від 17 вересня 2020 року позивачем не усунуто, з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви в обґрунтування позовних вимог про стягнення з відповідача заробітної плати за час вимушеного прогулу до моменту поновлення на роботі позивач посилається на положення ст. 235 КЗпП України, якою передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Крім того, з огляду на вказані позивачем позовні вимоги, а також обґрунтування цих позовних вимог, судовою колегією встановлено, що даний спір виник з приводу звільнення позивача з публічної служби.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, викладений в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, що вимога позивача про стягнення з відповідача на її корить заробітної плати за час вимушеного прогулу до моменту поновлення її на роботі не виникла із трудових правовідносин.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вимога суду першої інстанції про необхідність сплати позивачем судового збору за звернення до суду із відповідною позовною вимогою є безпідставною, оскільки даний спір у даній справі виник з приводу звільнення позивача з публічної служби, а відповідно до вимог п. 2 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Також, згідно доданих позивачем до матеріалів справи копії її паспорту та довідки № 94588 вбачається, що останньою усунуто визначені судом першої інстанції недоліки позовної заяви щодо відсутності даних відносно РНОКПП або серії та номеру паспорта позивача.

Щодо не зазначення позивачем у позовній заяві ЄДРПОУ відповідача, то колегія суддів зазначає, що відповідний недолік не є суттєвим для вирішення вказаної справи, а відповідна інформація є загальновідомою та може бути встановлена судом на підставі відомостей з ЄДРПОУ шляхом безкоштовного пошуку за найменуванням відповідної юридичної особи.

Крім того, колегія суддів зауважує, що відповідно до вимог ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Аналогічна норма закріплена також у ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" відповідно до якої суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у справі «Беллет проти Франції», стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У свою чергу, Європейським судом з прав людини також вказується про те, що при застосуванні процедурних правил національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (рішення від 26 липня 2007 року у справі "Walchli v. France", від 8 грудня 2016 року "ТОВ "Фріда" проти України").

Водночас, з огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи рішення про залишення позовної заяви без руху та повернення позовної заяви суд першої інстанції допустився надмірного формалізму та фактично позбавив позивача гарантованого йому національним та Європейським законодавством права на доступ до правосуддя.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Проте, колегією суддів встановлено, що під час прийняття ухвали про повернення позовної заяви судом першої інстанції не було дотримано вказаних вимог.

Враховуючи викладені обставини та докази у їх сукупності, колегією суддів встановлено, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції було не повно встановлені обставини справи та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання та обмеження права позивача на судовий захист, регламентованого, зокрема, статтею 55 Конституції України та статтею 5 КАС України.

Відповідно до ст. 320 КАС України - підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, з урахуванням того, що доводи позивача викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції, що містяться в оскаржуваній ухвалі Окружного адміністративного суду м.Києва про повернення позовної заяви, колегія суддів вважає за необхідне таку ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 242, 308, 311, 320-322, 325, 328 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року скасувати та направити справу № 640/21880/20 до Окружного адміністративного суду м. Києва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович