Справа № 640/17086/20
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2020 року м. Київ № 640/17086/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Пащенка К.С., суддів: Чудак О.М., Шейко Т.І., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до: третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору:Кабінету Міністрів України, Державної митної служби України Міністерство фінансів України
провизнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
представники учасників позивача - Кравчук А.С.;

справи: відповідача-1 - Полець Д.М.;

відповідача-2 - Гришакова Н.Є.;

третьої особи - ОСОБА_2

(у судовому засіданні 08.12.2020, відповідно до ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України (по тексту - КАС України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення (скорочене рішення)),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) подав на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва позов до Кабінету Міністрів України (далі - відповідач-1, КМ України) та Державної митної служби України (нижче - відповідач-2, ДМС України), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України від 24.04.2020 № 450-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Голови Державної митної служби України»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника Голови Державної митної служби України з 25.04.2020;

- звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника Голови Державної митної служби України з 25.04.2020;

- стягнути з Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходячи з розміру його середньоденної (годинної) заробітної плати;

- звернути до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу виходячи з розміру його середньоденної (годинної) заробітної плати.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що 18.12.2019 розпорядженням КМ України № 1300-р його було призначено на посаду Голови Державної митної служби України строком на п`ять років, тобто до 2024 року, але 24.04.2020, до спливу вказаного п`ятирічного строку, розпорядженням КМ України № 450-р звільнено з цієї посади на підставі ст. 87-1 Закону України «Про державну службу».

Позивач вважає, що норма ст. 87-1 Закону України «Про державну службу» була до нього застосована протиправно, оскільки визначені нею додаткові підстави для звільнення суперечать принципам верховенства права та правової визначеності, Загальній декларації з прав людини і Конвенції МОП.

При цьому, позивач вказує, що законодавством повинно бути чітким та передбачуваним і що на момент його призначення на посаду Голови Державної митної служби України він мав законні сподівання та легітимні очікування працювати на такій посаді до 2024 року та не міг передбачити, що він буде звільнений у квітні 2020 року на підставі ст. 87-1 Закону України «Про державну службу».

Разом з тим, на переконання позивача, ст. 87-1 Закону України «Про державну службу» надає можливість безперешкодно порушувати визначене ст. 43 Конституції України право громадянина на працю.

Також позивач вважає, що в оскаржуваному ним розпорядженні не визначені фактичні підстави (причини) його звільнення і що він не був присутній під час його прийняття.

Крім того, позивач стверджує про порушення відповідачем-1 процедури його звільнення і в обґрунтування таких доводів зазначає, що спірне розпорядження могло бути прийнято лише на підставі подання Прем`єр-міністра України, а не Міністра фінансів.

Відповідачами подано відзиви на позовну заяву, в яких вони просять відмовити в задоволенні вимог позивача.

КМ України в обґрунтування своєї правової позиції зазначає, що на момент виникнення спірних у цій справі правовідносин позивач займав посаду державної служби категорії «А», до якої застосовуються приписи ст. 87-1 Закону України «Про державну службу», що є чинною та неконституційною не визнавалася.

При цьому, відповідач зазначає, що під час звільнення позивача із займаної ним посади не відбулося звуження його прав на проходження державної служби, оскільки він залишився на державній службі та продовжив перебувати у трудових відносинах з відповідним державним органом.

Разом з тим, КМ України у своєму відзиві на позов стверджує про дотримання визначеної ст. 87-1 Закону України «Про державну службу» процедури звільнення при прийнятті оскаржуваного позивачем розпорядження.

ДМС України у своєму відзиві наводить доводи, аналогічні тим, що викладені у відзиві КМ України, а також наголошує, що позивача звільнено із займаної ним посади в порядку ст. 87-1 Закону України «Про державну службу», яка визначає додаткові підстави для звільнення і, на переконання відповідача-2, правомірно була застосовано у межах спірних у цій справі правовідносин.

Крім того, відповідач-2 вказує, що на підставі та на виконання відповідного розпорядження КМ України від 24.04.2020 № 450-р про звільнення позивача із займаної посади ДМС України прийнято наказ від 27.04.2020 № 295-о, яким позивача зараховано за штат ДМС України та вирішено питання щодо продовження виплати йому заробітної плати.

При цьому, ДМС України зазначає, що позивачу забезпечено можливість реалізувати своє право на працю на інших посадах державної служби.

Позивачем подано відповіді на відзиви відповідачів, в яких він наполягає на своїй правовій позиції, стверджує, що ст. 87-1 Закону України «Про державну службу» суперечить Конституції України, норми якої є нормами прямої дії і, на його переконання, підлягають застосуванню судом при вирішенні цієї справи, вважає, що вказана норма Закону є свавільною і суперечить ст. 8 Конституції України, а також не відповідає вимогам щодо якості закону.

Також у своїх відповідях на відзиви відповідачів позивач зазначає, що наказом ДМС України від 17.08.2020 № 725-о проходження ним державної служби припинено і що реалізацію його права на працю відповідачем-2 не забезпечено.

КМ України та ДМС України подано заперечення на відповіді позивача на їх відзиви на позовну заяву в цій справі.

КМ України у своїх запереченнях вказує, що на його переконання ст. 87-1 Закону України «Про державну службу» та оскаржуване позивачем розпорядження про його звільнення відповідають принципу правової визначеності та передбачуваності законодавства, оскільки є чіткими, доступними для заінтересованих осіб та передбачуваними в застосуванні.

Крім того, КМ України зазначає, що наведена законодавча норма не містить вимог щодо обов`язковості формулювання причин прийняття відповідного рішення суб`єктом призначення, тобто Урядом.

ДМС України у своїх запереченнях наполягає на необґрунтованості його доводів та зазначає, що ст. 87-1 Закону України «Про державну службу» є чинною, неконституційною не визнавалася, визначає спеціальні підстави та порядок звільнення з посад державної служби категорії «А» і підлягає застосуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.07.2020 (суддя Пащенко К.С. ) відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження до розгляду в підготовче засідання на 27.08.2020.

27.08.2020 у справі оголошено перерву до 09.09.2020.

Призначеного дня у справі оголошено перерву до 06.10.2020.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті у складі колегії суддів на 03.11.2020.

03.11.2020 у справі оголошено перерву до 01.12.2020.

Визначеного дня судовий розгляд справи відкладено на 08.12.2020.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

11.12.2019 розпорядженням КМ України № 1246-р ОСОБА_1 було призначено заступником Голови Державної фіскальної служби України з дати початку фактичного виконання ним посадових обов`язків на зазначеній посаді строком на п`ять років з оплатою праці відповідно до законодавства.

18.12.2019 розпорядженням КМ України № 1300-р ОСОБА_1 призначено Голови Державної митної служби України з дати початку фактичного виконання ним посадових обов`язків на зазначеній посаді строком на п`ять років з урахуванням часу призначення на посаду згідно з розпорядженням КМ України від 11.12.2019 № 1246-р, з оплатою праці відповідно до законодавства.

24.04.2020 Міністр фінансів України звернувся до КМ України з поданням № 17030-02-3/12061 про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови ДМС України згідно частини першої статті 87-1 Закону України «Про державну службу».

Розпорядженням КМ України від 24.04.2020 № 450-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Голови Державної митної служби України» позивача звільнено із займаної ним посади відповідно до частини першої статті 87-1 Закону України «Про державну службу».

Зазначене розпорядження прийнято на засіданні КМ України за результатами розгляду вищевказаного подання Міністра фінансів та доданого до нього проєкту.

27.04.2020 ДМС України прийнято наказ № 295-о «Про оголошення розпорядження КМ України від 24.04.2020 № 450-р», яким наказано:

1) оголосити розпорядження КМ України від 24.04.2020 № 450-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Голови Державної митної служби України»;

2) зарахувати ОСОБА_1 за штат ДМС України з дня звільнення з вказаної посади;

3) Департаменту бухгалтерського обліку та організації фінансової роботи митних органів здійснювати оплату праці ОСОБА_1 відповідно до постанови КМ України від 27.11.2019 № 977;

4) Департаменту управління персоналом ознайомити ОСОБА_1 з цим наказом.

27.04.2020 позивача ознайомлено із зазначеним наказом ДМС України 27.04.2020 № 295-о.

Позивач, вважаючи розпорядження КМ України від 24.04.2020 № 450-р про його звільнення протиправним, звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд наголошує на такому.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Основні принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, врегульовано Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII).

У статті 83 Закону № 889-VIII визначено підстави для припинення державної служби.

Пунктом 4 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII передбачено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Згідно з частиною другою зазначеної норми, зміна керівників або складу державних органів, керівників державної служби в державних органах та безпосередніх керівників не може бути підставою для припинення державним службовцем державної служби на займаній посаді з ініціативи новопризначених керівників, крім випадків, передбачених статтею 87-1 цього Закону.

Статтею 87-1 Закону № 889-VIII регламентовано додаткові підстави припинення державної служби окремих державних службовців за ініціативою суб`єкта призначення.

Відповідно до частин першої, другої статті 87-1 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення може прийняти рішення про звільнення державного службовця з посади державної служби категорії "А" з власної ініціативи, за поданням Прем`єр-міністра України або відповідного міністра чи керівника центрального органу виконавчої влади (керівника державного органу) протягом чотирьох місяців з дня призначення Прем`єр-міністра України або відповідного міністра чи керівника центрального органу виконавчої влади (керівника державного органу) з одночасним зарахуванням такого державного службовця за штат відповідного державного органу.

Державні службовці, зараховані за штат відповідно до частини першої цієї статті, продовжують перебувати на державній службі згідно з цим Законом, виконуючи обов`язки державного службовця в межах, визначених керівником відповідного державного органу. Граничний строк такого перебування становить шість місяців з дня звільнення з посади відповідно до частини першої цієї статті.

У статті 12 Закону № 889-VIII передбачено, що система управління державною службою включає:

1) Кабінет Міністрів України;

2) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби;

3) Комісію з питань вищого корпусу державної служби та відповідні конкурсні комісії;

4) керівників державної служби;

5) служби управління персоналом.

Згідно з пунктом 1 частини сьомої статті 21 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 27.02.2014 № 794-VII (далі - Закон № 794-VII) Кабінет Міністрів України призначає на посаду державних секретарів міністерств, керівників та заступників керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, відповідно до законодавства про державну службу.

Звільнення зазначених осіб здійснюється Кабінетом Міністрів України в порядку та з підстав, передбачених законами України «Про Кабінет Міністрів України», «Про центральні органи виконавчої влади», «Про державну службу».

Частиною першою статті 1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17.03.2011 № 3166-VI (далі - Закон № 3166-VI) визначено, що систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України (далі - міністерства) та інші центральні органи виконавчої влади.

Система центральних органів виконавчої влади є складовою системи органів виконавчої влади, вищим органом якої є Кабінет Міністрів України.

У пункті 1 Положення про Державну митну службу України, затвердженого постановою КМ України від 06.03.2019 № 227, визначено, що Державна митна служба України (Держмитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів.

У статті 16 Закону № 3166-VI закріплено, що центральні органи виконавчої влади утворюються для виконання окремих функцій з реалізації державної політики як служби, агентства, інспекції, комісії.

Діяльність центральних органів виконавчої влади спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через відповідних міністрів згідно із законодавством.

Відповідно до частини першої та пунктів 1, 2, 21 частини другої статті 18 Закону № 3166-VI Кабінет Міністрів України спрямовує та координує діяльність центральних органів виконавчої влади через міністра у порядку, визначеному цим Законом та актами Кабінету Міністрів України.

Міністр забезпечує формування державної політики у відповідній сфері та контролює її реалізацію центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується ним; погоджує та подає на розгляд Кабінету Міністрів України розроблені центральним органом виконавчої влади проекти законів, актів Президента України та Кабінету Міністрів України; вирішує інші питання, пов`язані із спрямуванням і координацією діяльності центрального органу виконавчої влади.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що спеціальним Законом № 889-VIII визначено перелік правових підстав для звільнення з посад державної служби та статтею 87-1 вказаного Закону передбачено повноваження суб`єкта призначення прийняти рішення про звільнення державного службовця з посади державної служби категорії «А» з власної ініціативи за наявності відповідних правових підстав, якими, зокрема, є подання керівника центрального органу виконавчої влади.

При цьому, звільнення з вказаної правової підстави не пов`язується зі спливом строку, на який особа була призначена на відповідну посаду.

Перевіряючи доводи позивача, суд зазначає, що посада заступника Голови Державної митної служби України, яку займав позивач, належить до посад державної служби категорії «А» і його звільнення з вказаної посади оскаржуваним ним розпорядженням КМ України від 24.04.2020 № 450-р було здійснено відповідачем-1 на підставі та на виконання наведеної вище спеціальної норми ст. 87-1 Закону № 889-VIII.

При цьому, суд звертає увагу на те, ані на час виникнення спірних у цій справі правовідносин, ані на час розгляду цієї справи судом вказана законодавча норма неконституційною не визнавалася, є чинною і підлягала застосуванню КМ України.

Тож, доводи позивача про те, що ст. 87-1 Закону № 889-VIII суперечить Конституції України, колегія суддів відхиляє як безпідставні.

Разом з тим, як було встановлено вище, прийняттю КМ України оспорюваного позивачем розпорядження про його звільнення передувало подання Міністра фінансів від 24.04.2020 № 17030-02-3/12061 про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Голови ДМС України, згідно частини першої статті 87-1 Закону № 889-VIII, тобто підстава, прямо передбачена наведеною законодавчою нормою.

Доводи позивача про те, що Міністр фінансів не мав повноважень на внесення такого подання до КМ України, суд вважає безпідставними, оскільки, як вбачається з вищенаведених правових норм, діяльність ДМС України спрямовується та координується КМ України саме через Міністра фінансів і саме він є керівником даного центрального органу виконавчої влади в розумінні статті 87-1 Закону № 889-VIII.

Посилання позивача на те, що оспорюване ним розпорядження прийнято КМ України до закінчення п`ятирічного строку, на який він був призначений на відповідну посаду, суд вважає необґрунтованими, оскільки, як відзначалося вище, визначена ст. 87-1 Закону № 889-VIII підстава для звільнення з посад державної служби категорії «А» може бути застосована незалежно від спливу строку, на який особа була призначена на відповідну посаду.

Твердження позивача про те, що застування норми ст. 87-1 Закону № 889-VIII є протиправним, оскільки визначені нею додаткові підстави для звільнення суперечать принципам верховенства права та правової визначеності, Загальній декларації з прав людини і Конвенції МОП, суд вважає необґрунтованими з огляду на вищезазначене.

При цьому, колегія суддів зазначає, що на момент призначення позивача як на посаду заступника Голови ДФС України (11.12.2019), так і на посаду заступника Голови ДМС України (18.12.2019) ст. 87-1 Закону № 889-VIII вже набула чинності і позивач мав реальну можливість з нею ознайомитися.

Тож, доводи позивача щодо непередбачуваності законодавства також є необґрунтованими.

Посилання позивача на нечіткість законодавства є безпідставними, оскільки ст. 87-1 Закону № 889-VIII чітко визначено підстави для звільнення державного службовця, який займає посаду категорії «А» та порядок його звільнення із займаної посади, про що зазначено вище.

З приводу доводів позивача про те, що ст. 87-1 Закону України «Про державну службу» надає можливість безперешкодно порушувати визначене ст. 43 Конституції України право громадянина на працю, колегія суддів зазначає, що вказана норма є спеціальною законодавчою нормою, що передбачає додаткові підстави для звільнення з посади державної служби, а не з державної служби взагалі та, при цьому, закріплює відповідні гарантії прав працівників, до яких вона застосовується, шляхом зарахування їх за штат (а не звільнення зі служби) та пропонування їм інших посад, не нижче категорії «Б» з можливістю відповідного переведення.

Доводи позивача про те, що в оскаржуваному ним розпорядженні КМ України № 450-р не визначені фактичні підстави (причини) його звільнення, суд вважає невмотивованими, оскільки у вказаному розпорядженні чітко визначено, що позивач звільняється із займаної посади на підставі ст. 87-1 Закону України «Про державну службу», тобто вказано конкретну підставу його звільнення.

Посилання позивача на те, що він не був присутній під час прийняття КМ України розпорядження про його звільнення, судова колегія відхиляє як безпідставні, оскільки жодною законодавчою нормою відповідної процедурної вимоги щодо прийняття такого розпорядження у присутності особи, питання про звільнення якої ним вирішується.

Отже, відповідач-1, приймаючи розпорядження від 24.04.2020 № 17030-02-3/12061 діяв на підставі та на виконання норм чинного законодавства та в межах наданих йому повноважень, а отже таке розпорядження є правомірним і підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення даного позову.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа № 417/3668/17).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 72-77, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову б/н від 24.07.2020 ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення складено 18.12.2020.

Головуючий суддя К.С. Пащенко

Суддя О.М. Чудак

Суддя Т.І. Шейко