Справа № 640/24500/19
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2020 року м. Київ № 640/24500/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрянської Я.І.., розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в місті Києві

про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,, -

в с т а н о в и в:

в грудні 2019 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Національної поліції в місті Києві (далі - ГУ НП в м.Києві), в якому просить:

-визнати незаконним та скасувати наказ ГУ НП в м. Києві №901 від 22 листопада 2019 року про застосування до слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ Святошинського управління поліції ГУ НП у м. Києві лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади;

-поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ Святошинського управління поліції ГУ НП у м. Києві. Рішення про поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

-стягнути з Головного управління Національної поліції в м. Києві на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу ;

- допустити рішення до негайного виконання в частині поновлення на посаді;

-допустити рішення до негайного виконання в частині виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць та інших виплат;

- зобов`язати ГУ НП в м. Києві внести виправлення до трудової книжки ОСОБА_1 стосовно звільнення з посади.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно наказу №616о/с від 27.06.2018 року його було призначено на посаду слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ Святошинського управління поліції ГУ НП у м. Києві. Відносно нього 01.11.2019 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002311 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.368 КК України, тобто одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення та не вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду. В рамках зазначеного кримінального провадження позивачу Державним бюро розслідування вручена підозра 6 .11.2019р.

На підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.11.2029 року його було відсторонено від займаної посади строком на два місяці. Згідно наказу ГУ НП в м.Києві за № 901 від 22 листопада 2020 року позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та звільнено з займаної посади за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог п.1ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», п.6 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, абз.1 п.1 розділу Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, п.5 розділу УІ Положення про органи досудового розслідування Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 06.07.2017р. №570, ч.2 ст.534 КПК України та Присяги працівника поліції.. Вважає, що його звільнення з посади незаконне та необґрунтоване оскільки його вина вироком суду не доведена, а відтак вважає, що факт скоєння ним вчинку, який нібито дискредитує займану ним посаду в органах поліції є недоведеним у встановленому законом порядку. Також зазначив, що його звільнення унеможливлює виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.11.2029 року про відсторонення від виконання обов`язків на займаній посаді.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.12.2019 відкрито провадження у справі визначено, що справа буде розглядатись за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов, в якому зазначає, що звільнення позивача відбулося в межах чинного законодавства. Під час проведення службового розслідування встановлено, що факт причетності до кримінального правопорушення діючого працівника правоохоронних органів (СВ Святошинського управління поліції ГУ НП у м. Києві) до прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище призвело до значного розголосу у засобах масової інформації, що призвело як наслідок,- до зниження авторитету поліції серед населення. Вважають, що доводи позивача про те, що вирок в рамках кримінального провадження має значення для надання оцінки правомірності звільнення позивача зі служби в поліції, є необґрунтованими, оскільки рішення по кримінальному провадженню не може свідчити про наявність чи відсутність вини особи у скоєнні дисциплінарного проступку або самого факту скоєння такого проступку, так як у кримінальному провадженні надається правова кваліфікація діям особи на підставі Кримінального кодексу України. Зазначили, що своїми діями позивач дискредитував звання поліцейського, оскільки поняття «дискредитація» перебуває у тісному зв`язку із поняттям «дотримання морально-етичних норм» та передбачає дії, спрямовані на порушення правил професійної етики та моралі, закріплених у нормативно-правових актах спеціального законодавства, які пред`являються до осіб під час здійснення ними службових функцій та у повсякденному житті. Просили у позові відмовити.

Позивач на відзив відповідача надіслав відповідь, в якій зауважив, що позивач не міг бути звільнений наказом №901 від 22.11.2019р., оскільки його на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.11.2029 року було відсторонено від виконання обов`язків на займаній посаді. Вважає, що таким чином його двічі було притягнуто до відповідальності за одне і теж правопорушення. Просив задовольнити його вимоги в повному обсязі.

Розглянувши адміністративний позов та додані до нього матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач, згідно наказу №616 о/с від 27.06.2018 року був прийнятий на посаду слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ Святошинського управління поліції ГУ НП у м. Києві.

01.11.2019 року відносно позивача були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002311 за підозрою у вчиненні останнім кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.368 КК України, тобто одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення та не вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду.

В рамках зазначеного кримінального провадження Державним бюро розслідування 06.11.2019р вручена підозра позивачу за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Наказом Головного управління Національної поліції в місті Києві №1923 від 08.11.2019 року призначено службове розслідування за інформацією про затримання 05.11.2019 слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Святошинського УП Головного управління Національної поліції в місті Києві лейтенанта поліції ОСОБА_1 під час отримання неправомірної вигоди в сумі 2000 доларів США.

На підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.11.2029 року позивача відсторонення від виконання обов`язків слідчого на строк до 15.01.2020р..

Згідно наказу ГУ НП у місті Києві №901 від 22.11.2019 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників поліції Головного управління до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади.

Згідно наказу ГУ НП в м.Києві за № 901 від 22 листопада 2020 року позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та звільнено з займаної посади за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог п.1ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», п.6 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, абз.1 п.1 розділу Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, п.5 розділу УІ Положення про органи досудового розслідування Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 06.07.2017р. №570, ч.2 ст.534 КПК України та Присяги працівника поліції.

Позивач вважаючи таке звільнення незаконним звернувся до суду за захистом своїх трудових прав.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначаютьсяЗакон України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

У відповідно до статті 8 Закону поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази. Накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.

За приписами частини першої статті 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно з частиною першою статті 64 Закону № 580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Частинами першою та другою статті 19 Закону №580-VIII визначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначається Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15.03.2018 року № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут).

За приписами статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Нормою частини першої статті 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Відповідно до частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Згідно з частиною першої статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

У відповідності до статті 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Згідно із статтею 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 4 частини 6 статті 19 Дисциплінарного статуту обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, зокрема. є вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення, а також настання тяжких наслідків, у тому числі збитків, завданих вчиненням дисциплінарного проступку.

Згідно частин 7, 8 статті 19 Дисциплінарного статуту у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Приписи частин 1, 2 статті 22 Дисциплінарного статуту визначають, що дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Наказ про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення виконується шляхом його оголошення в органі (підрозділі) поліції та особистого ознайомлення поліцейського з ним. У разі відмови особи від ознайомлення з наказом про це складається акт.

Правила етичної поведінки поліцейського, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 року № 1179.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ вказаних Правил під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського.

Позивач вважає, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України є незаконним і не могло бути застосоване до нього, оскільки його вина у кримінальному правопорушенні за ч.3 ст. 368 КК України не доведена у встановленому законом порядку.

Разом з тим, суд вважає, що наявність або відсутність вироку, який набрав законної сили, а також кримінального провадження щодо факту або певної особи, не є перешкодою для вирішення питання щодо застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення, оскільки кримінальна та дисциплінарна відповідальність є різними видами відповідальності.

Службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені.

Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

З тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Отже, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 340/1502/19 (адміністративне провадження № К/9901/10407/20).

Як свідчать матеріали справи, оскаржуваний наказ виданий на підставі висновку дисциплінарної комісії за результатами проведеного службового розслідування. Наказом Головного управління Національної поліції в місті Києві № 1923 від 08.11.2019 року призначено службове розслідування за інформацією про затримання 05.11.2019 року слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві лейтенанта поліції Харченка В.Ю.

За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія прийняла рішення у формі висновку про застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення з займаної посади.

Службове розслідування було проведено за фактом повідомлення позивачу про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а не за фактом доведення вини останнього у вчиненні цих порушень. У кримінальному провадженні надається оцінка діям особи на підставі КК України.

Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача став дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни, що суперечать інтересам законності, дискредитує звання поліцейського. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією порушника дисципліни.

Дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (національної поліції) за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Таким чином, в діях позивача вбачається порушення вимог Закону України "Про Національну поліцію", Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Присяги на вірність Українському народові, Правила етичної поведінки поліцейських, затверджені наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179.

Суд зауважує, що рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача, хоч і прийнято, в тому числі на підставі відомостей, наявних в матеріалах кримінального провадження, розпочатого відносно позивача за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 КК України, однак ґрунтується на самостійних правових підставах.

Таким чином, суд приходить до висновку, що порушення, зафіксовані у висновку службового розслідування, у своїй сукупності свідчать про вчинення, зокрема, позивачем дисциплінарного проступку у вигляді порушення службової дисципліни, несумісного з перебуванням на займаній посаді.

За практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatismutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 6 жовтня 1982 року у справі «X.v Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatismutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі «C. v TheUnitedKingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85).

Склад дисциплінарного проступку у діях позивача був встановлений службовим розслідуванням на підставі доказів та пояснень допитуваних службових осіб та аналізувався під кутом зору Правил етичної поведінки поліцейських, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 року № 1179.

Отже, доводи позивача про відсутність вироку у кримінальній справі, як подію, з якою позивач пов`язує можливість звільнення його з посади, суд вважає необґрунтованими.

Аналогічний висновок висловлений у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2020 року у справі № 825/1398/17, від 06 березня 2020 року у справі № 804/1758/18.

Суд, критично відноситься до доводів позивача, що наказ про його звільнення суперечить ухвалі слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.11.2019 року про відсторонення від виконання обов`язків на займаній посаді, оскільки відповідно до положень ст. 154 КК України, відсторонення від займаної посади на час досудового розслідування є заходом забезпечення саме кримінального провадження, і щодо особи, яка є службовою особою правоохоронного органу, він застосовується незалежно від тяжкості злочину. Це й захід не пов`язаний з дисциплінарним провадженням, та не впливає на його висновки та рішення.

Враховуючи вищезазначене, суд враховує, що обраний вид дисциплінарного стягнення є найсуворішим, проте обрання відповідачем виду дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є обґрунтованими, оскільки події, які мали місце, викликали негативний громадський резонанс та завдали суттєвої шкоди авторитету поліції.

Отже, наказ ГУ НП у в місті Києві №901 від 22.11.2019 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 є правомірним та скасуванню не підлягає. Вимоги позивача щодо поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу є похідними вимогами від вимоги наказу про звільнення позивача, а тому ці вимоги також не підлягають до задоволення.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналіз матеріалів справи підтверджує, що відповідач при винесенні оскаржуваних наказів діяв згідно приписів частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, правомірно, а саме: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність відповідачем правомірності прийнятих наказів №1214 від 18.06.2019 року, №290о/с від 27.06.2019 р. та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, відшкодування судового збору останньому не здійснюється.

Керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 255 КАС України та може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська