Справа № 260/1145/19
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

09 грудня 2020 року м. Ужгород№ 260/1145/19
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є.,

з участю секретаря судового засідання Кустрьо В.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 не з`явився;

відповідач Головне управління ДПС України у Закарпатській області представник Токар Марина Василівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС України у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

09 серпня 2019 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернувся з позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби України у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Волошина, 52, ), яким просив суд: "1. Визнати протиправним податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Закарпатської області: № , № , № від 22 квітня 2019 р. по акту перевірки від 27.03.2019 р. з розрахунком фінансових санкцій по податку на доходи фізичних осіб, військовому збору та скасувати вказані повідомлення-рішення."

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2019 року дану позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2019 року було прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року закрито підготовче провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року було замінено відповідача Головне управління ДФС України у Закарпатській області на його правонаступника Головне управління ДПС у Закарпатській області у даній справі.

Розгляд справи відкладався у зв`язку з існуванням на те об`єктивних причин.

Позивачем позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно акту перевірки від 27 березня 2019 року підставою перевірки була інформація з центральної бази про суми виплачених доходів за 2015 рік у вигляді додаткового блага, відповідно до якого позивачу нараховано сума до сплати в розмірі 140493,04 грн податку на доходи і 13228 грн військового збору. Також застосовано відповідні штрафні санкції. Вказаний акт перевірки складено поверхово без відповідної перевірки кредитних угод, без визначення сум отриманих коштів з урахуванням курсу долара на момент отримання кредиту, без урахування загальної суми сплати за весь період дії кредитної угоди з 2008 по 2015 років. Позивач вказує, що в результаті реалізації договірних правовідносин між Банком та позичальником позивачем було повернуто банку суму більшу, ніж була отримана в якості кредиту, тобто у позивача внаслідок вказаних правовідносин фактично не відбулось збільшення загального майнового стану чи приросту його активів у той чи іншій формі, а тому у нього і відсутній об`єкт оподаткування в розумінні положень статті 14, статті 163 пункту 163.1, статті 164 пункту 164.1 ПК України. Позивач стверджує, що кредитні кошти в іноземній валюті отримані ним у якості іпотечного кредитування на придбання єдиного житла, а у зв`язку із ростом курсу долара по відношенню до гривні він зазнав збитків і це спростовує висновок відповідача, що в 2015 році він отримав дохід у вигляді додаткового блага.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву у якому проти задоволення адміністративного позову заперечує. Зазначає, що Головним управління ДФС у Закарпатській області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку діяльності ФО ОСОБА_1 з питань правильності нарахування та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору, з отриманого у 2015 році доходу, як додаткове благо від АТ "Укрсиббанк" (). На підставі такої перевірки було складено відповідний акт від 27 березня 2019 року № 253/07-16-13-05/ НОМЕР_1 . Перевіркою встановлено, що позивач згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів отримав у 2015 році від АТ "Укрсиббанк" дохід за ознакою 126 "Дохід отриманий платником податку як додаткове благо" в сумі 705510,22 грн, що включається до загального оподатковуваного доходу. Оскільки основна сума боргу (ознака доходу "126") платника податку прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника, то відповідачем було прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення про збільшення грошового зобов`язання по податку на доходи з фізичних осіб та по військовому збору саме із суми, вказаної банком в довідці 1ДФ. Перевіркою дотримання встановленого порядку подання до органів ДФС податкових декларацій встановлено, що фізичною особою - платником податку ОСОБА_1 декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік не подано, суму доходу, отриманого платником податку, як додаткове благо в сумі 705510,22 грн - не задекларовано, хоча відповідно до статті 176 пункту 176.1 підпункту "в" Податкового кодексу України платники податку зобов`язані подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим.

Представник відповідача в судовому засіданні, проти задоволення позовних вимог заперечив та просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з`явився, хоча судом вживалися заходи щодо виклику позивача, що передбачені Главою 7 Розділу І КАС України.

07 грудня 2020 року на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду надійшла заява представника позивача, відповідно до якого останній просив відкласти розгляд даної справи у зв`язку із участю представника в судовому засіданні в кримінальному провадженні (а.с.а.с. 176-178).

У відповідності до статті 205 частин 1 та 3 пункту 2 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, у даному випадку, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для відкладення розгляду справи.

Суд зазначає, що причиною неявки до суду представника позивача є надання переваги участі у розгляді іншої справи.

Заявник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в процесуальних документах.

А відтак, клопотання представника позивача про відкладення судового засідання є необґрунтованим та у задоволенні такого слід відмовити.

Оскільки учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду даної справи, у відповідності до статті 205 КАС України неявка учасників справи не перешкоджає розгляду даної справи по суті.

Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Між АКІБ "Укрсиббанк" та ОСОБА_1 як фізичною особою було укладено кредитний договір від 23 квітня 2008 року за № 00, згідно з яким банк, на визначених договором умовах, надає ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 72500 доларів США на придбання квартири, загальною площею 73,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.а.с. 32-40).

Відповідно до повідомлення від 25 грудня 2015 року за № 31-8-03-01/143, позивача було повідомлено про прощення (анулювання) боргу за кредитним договором від 23 квітня 2008 року за № 00 анульована сума заборгованості за основним боргом (кредитом) є його доходом, отриманим як додаткове благо, з якого необхідно самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб, а також сплатити військовий збір (а.с. 31).

Так, у відповідності до вказаного повідомлення кредитна заборгованість станом на 25 грудня 2015 року становила 31146,34 доларів США, а саме: сума основного боргу становила 30721,80 (705510,22 грн) доларів США та сума відсотків 424,54 доларів США (9749,34 грн).

27 березня 2019 року Головним управління ДФС у Закарпатській області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку діяльності ФО ОСОБА_1 з питань правильності нарахування та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору, з отриманого у 2015 році доходу, як додаткове благо від АТ "Укрсиббанк" (), на підставі якої було складено акт перевірки від 27 березня 2019 року № 253/07-16-13-05/ НОМЕР_1 , яким, зокрема встановлено отримання позивачем у IV кварталі 2015 року доходу як додаткового блага у вигляді анулювання (прощення) заборгованості за кредитом (основної суми боргу (кредиту), в сумі 705510,22 грн АТ "Укрсиббанк" та не подання у зв`язку з цим декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік (а.с.а.с. 24-30).

На підставі вказаного акту відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 22 квітня 2019 року № , яким позивачу збільшено грошове зобов`язання за платежем "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатом річного декларування" на суму основного платежу - 140493,04 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі - 35123,26 грн. (а.с. 22).

Також на підставі вказаного акту відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 22 квітня 2019 року № , яким позивачу збільшено грошове зобов`язання за платежем "Військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатом річного декларування" на суму основного платежу - 10582,65 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі - 2645,66 грн (а.с. 21).

Крім того, на підставі вказаного акту відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 22 квітня 2019 року № , яким позивачу збільшено грошове зобов`язання за платежем "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатом річного декларування" на суму штрафної санкції 170 грн (а.с. 23).

Статтею 14 пункту 14.1 підпункту 14.1.54 Податкового кодексу України визначено, що дохід з джерелом його походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Відповідно до статті 14 пункту 14.1 підпункту 14.1.47 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно із статтею 163 пунктом 163.1 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Статтею 164 пунктом 164.1 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У відповідності до статті 164 пункту 164.2 підпункту 164.2.17 підпункту "д" Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді, зокрема, основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Аналіз наведеної норми дозволяє резюмувати, що наявність факту вказаного додаткового блага можливий за сукупності умов: анулювання (прощення) основної суми боргу платника податку кредитора за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності; належне повідомлення платника податків про анулювання (прощення) боргу; включення кредитором суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податку, за підсумками звітного періоду; встановлення розміру отриманого позивачем додаткового блага.

Отже, припинення зобов`язання внаслідок прощення боргу кредитором з одного боку звільняє боржника від обов`язку сплатити заборгованість за кредитним договором, з іншого боку породжує податкові зобов`язання перед державою.

Втім, виходячи з аналізу законодавства, що регулює спірні правовідносини, слідує, що до загального місячного (річного) оподаткованого доходу включається тільки основна сума боргу, тобто "тіло" кредиту, і не включаються в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані (але не сплачені) за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором та пеня за порушення виконання зобов`язань за кредитним договором, прощена (анульована) кредитором.

Статтею 1054 частиною 1 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із статтею 546 частиною 1 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) кредитором, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, неустойка (штраф, пеня), які нараховані за порушення виконання основного зобов`язання, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, а також у разі прощення неустойки (штрафу, пені), - відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Тому база оподаткування має бути визначена виключно із основної суми боргу за кредитним договором, прощеної (анульованої) кредитором, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування процентів та неустойки.

Статтею 16 пунктом 16.1 підпунктами 16.1.3, 16.1.4 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно із статтею 49 пунктом 49.1 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період у встановлені цим Кодексом строки до органу державної податкової служби, в якому платник податків перебуває на обліку .

Статтею 49 пунктом 49.18 підпунктом 49.18.4 Податкового кодексу України визначено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Згідно зі статтею 164 пунктом 164.2 підпунктом 164.2.17 підпунктом "д" ПК України, боржник самостійно сплачує податок з доходів, визнаних як додаткове благо та відображає їх у річній податковій декларації.

Відповідно до статті 179 пункту 179.7 Податкового кодексу України фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Як вище встановлено судом, АТ "Укрсиббанк" 25 грудня 2015 року було здійснено анулювання (прощення) позичальнику ОСОБА_1 основної суми боргу (кредиту) в розмірі 30721,80 доларів США (705510,22 грн) (а.с. 31).

Таким чином, сума прощеної позивачу основної заборгованості за кредитом у розмірі 705510,22 грн. станом на 25 грудня 2015 року, є доходом платника податку в повному обсязі та підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.

Згідно статті 167 пункту 167.1 Податкового кодексу України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Пунктом 161 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України визначено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Відповідно до пункту 161 підпунктів 1.1 - 1.3 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України платниками збору є особи, визначені статтею 162 пунктом 162.1 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Таким чином, з контексту вищенаведених норм Податкового кодексу України вбачається, що необхідною умовою для утримання податку та військового збору з доходів фізичної особи є наявність факту отримання доходів.

Судом встановлено, що позивачем самостійно не задекларовано отримання додаткового блага, у вигляді суми анульованого (прощеного) боргу у розмірі 705510,22 грн.

У відповідності до статті 54 пункту 54.1 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

У відповідності до статті 56 пункту 56.11 Податкового кодексу України, не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Відповідно до статті 120 пункту 120.1 Податкового кодексу України неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Позивачем не було виконано свого обов`язку щодо подання річної декларації про майновий стан і доходи (податкову декларацію) за звітний 2015 рік відповідно до цього Кодексу, зокрема в частині отриманого додаткового блага, у зв`язку із прощенням (анулюванням) позивачеві кредитором: - ПАТ "УкрСиббанк" основної суми боргу (кредиту) (її частини) у розмірі 705510,22 грн, а відтак відповідачем правомірно прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 22 квітня 2018 року (а.с.а.с. 21-23).

Відповідно до статті 31 пункту 31.1 Податкового кодексу України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

У відповідності до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 КАС України.

Відповідно до статті 77 частини 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У пункті 29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа "РуїзТоріха проти Іспанії" (серія А, №303А), Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В межах розгляду даної адміністративної справи відповідач, покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності своїх рішень виконав та надав суду докази на обґрунтування їх законності та доведеності висновків по суті підстав нарахування грошових зобов`язань.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень застосованого судом законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими, а тому суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Волошина, 52, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України (пункт 15.5)).

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 09 грудня 2020 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. Рішення суду у повному обсязі було складено 21 грудня 2020 року.

СуддяС.Є. Гаврилко