Справа № 420/12916/20
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 грудня 2020 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Потоцька Н.В., розглянувши матеріали адміністративного позову

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (адреса: 65091, м. Одеса, вул. Разумовська 37)

про: скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов особи, яка подає позов: адвокат ООКА Веселова Олена Олександрівна, яка діє на підставі договору в інтересах боржника ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в якому позивач просить:

скасувати постанову №49992683 від 23.05.2018 р. видану старшим державним виконавцем Мельниченко А.В. відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про стягнення з боржника виконавчого збору;

скасувати постанову №55047949 від 23.05.2018 р. видану старшим державним виконавцем Мельниченко А.В. відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про стягнення з боржника виконавчого збору.

Ухвалою суду від 26.11.2020 року адміністративний позов залишено без руху та позивачу наданий час для усунення недоліків.

На виконання ухвали суду 15.12.2020 року за вхід. № 53469/20 позивачем надана заява про відкриття провадження по справі і заява про поновлення строку на подачу позову.

У задоволенні заяви про поновлення строку на подачу позову відмовлено.

З огляду на вказане, суддя вважає за необхідне зазначити.

Згідно ч.1 ст.121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною 2 статті 123 КАС України, визначено, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З вказаних норм слідує, що якщо при вирішенні питання про відкриття провадження в адміністративній справі суд дійде висновку про неповажність причин пропуску строку звернення до суду, зазначених позивачем в заяві про поновлення такого строку, подана позовна заява залишається без руху з наданням позивачу можливості вказати інші підстави для поновлення строку. У випадку невиконання у десятиденний строк відповідної вимоги суду або додатково вказані підстави для поновлення строку звернення до суду будуть визнані не поважними, суд виносить ухвалу про повернення позовної заяви.

Оскільки ухвалою суду від 15.12.2020 року відмовлено у задоволенні заяви про усунення недоліків позовної заяви, адміністративний позов слід залишити без руху з наданням позивачу можливості вказати інші підстави для поновлення строку.

Крім того, позивачем не сплачений судовий збір, клопотань про звільнення, відстрочення, розстрочення сплати судових витрат не надано.

Правові засади справляння судового збору регулюються спеціальним законодавством, а процесуальне законодавство закріплює особливості судових витрат по справі, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Останнім часом серед правничої спільноти було дискусійним питання сплати судового збору за оскарження рішень, дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до частини першої статті 133 КАС суд, ураховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до сплати судових витрат чи звільнити від їх сплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Згідно із частиною другою статті 132 КАС розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України Про судовий збір (далі - Закон № 3674-VI), враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Законодавством чітко регламентовано право суду на звільнення сторони від сплати судового збору, зменшення його розміру, розстрочення або відстрочення його сплати і єдиною визначальною підставою для правильного вирішення цього питання є майновий стан сторони.

Разом з тим, слід враховувати, що майновий стан сторони входить до предмета доказування і, відповідно, має бути підтверджений належними і допустимими, у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України, доказами, які в даному випадку позивачем не надані.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі», «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими.

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; Рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Згідно ч.3 ст.161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Проте, поданий адміністративний позов викладеним вимогам не відповідає, оскільки заявником не додано доказів сплати судового збору у визначеному законом розмірі.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до адміністративного суду фізичною особою адміністративного позову майнового характеру складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивач просить скасувати постанову №49992683 від 23.05.2018 р., видану старшим державним виконавцем Мельниченко А.В. відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про стягнення з боржника виконавчого збору на суму 2942263,87 грн. та постанову №55047949 від 23.05.2018 р., видану старшим державним виконавцем Мельниченко А.В. відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про стягнення виконавчого збору на суму 58093,56 доларів США.

Так, відповідно до курсу валют Національного Банку України, станом на дату складення постанови №55047949 від 23.05.2018 р курс валют становив 26.0712 грн. за 1 долар. Отже, загальна сума виконавчого збору еквівалентно до гривні становить 1514499,11грн.

Загальна ціна позову складає 4456762,98 грн.

Відтак, за подання вказаного адміністративного позову позивачу необхідно сплатити судовий збір в розмірі 10510 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищевикладене, суддя дійшов висновку, про необхідність продовження строку для усунення недоліків, встановивши позивачу строк для усунення недоліків 10 (десять) днів з дня вручення ухвали (ч. 2 ст. 169 КАС України).

Керуючись ст.ст. 160, 161, 169, 256, 256, 294 КАС України, суддя,

УХВАЛИВ:

Продовжити позивачам строк для усунення недоліків позовної заяви.

Надати позивачам 10-ти денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали.

Ухвала окремо від рішення по справі оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

У задоволенні заяви про поновлення строку на подачу позову відмовити.