Справа № 460/967/19
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2020-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/967/19 пров. № А/857/9507/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 липня 2020 року, прийняте суддею Дорошенко Н.О. в місті Рівне, повний текст складений 06.07.2020 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Рівненський обласний військовий комісаріат про: визнання протиправним та скасування рішення відповідача, оформлене протоколом від 26.10.2018 №104 про відмову у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум; зобов`язання відповідача призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу відповідно до Порядку призначення одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, як інваліду ІІІ групи.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 06 липня 2020, яке прийняте в порядку спрощеного позовного провадження, позов задоволений повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26 жовтня 2018 №104, в чистині відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум ОСОБА_1 . Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до Порядку призначення одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 №975 та статей 16, 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 21 грудня 1991 №2011-ХІІ (далі Закону №2011-ХІІ), у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2018, з урахуванням раніше виплачених сум.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону №2011-ХІІ. Так, суд зазначив, що інвалідність позивачу встановлена вперше, а вказаний Закон до 01 січня 2017 року не передбачав часових обмежень на виплату допомоги у разі встановлення вищої групи інвалідності або вищого відсотка втрати працездатності після спливу дворічного терміну після первинного встановлення інвалідності або визначення відсотку втрати працездатності вперше. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 № 1774-VIII (далі - Закон № 1774-VIII) не може розповсюджуватись на спірні правовідносини, оскільки не має зворотної дії закону в часі. Застосування нової норми закону можливе лише у разі повторного встановлення інвалідності позивачу починаючи з 19 грудня 2018 і саме з цього моменту відраховується дворічний строк.

Маються покликання на позиції Верховного Суду в подібних правовідносинах.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що із матеріалів справи вбачається, що позивачу 28.03.2016 первинно встановлено 40% втрати працездатності, а 14.06.2018 під час повторного огляду встановлено ІІІ групу інвалідності.

Провівши аналіз чинного законодавства, апелянт прийшов до висновку, що оскільки з дня первинного встановлення втрати працездатності до дня встановлення групи інвалідності позивачу минуло понад 2 роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Маються покликання на позиції Верховного Суду.

Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає про законність і обґрунтованість судового рішення.

Враховуючи, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), в силу приписів п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є учасником бойових дій, безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України у період з 17.02.2015 по 07.04.2015 території Донецької та Луганської областей сектор «Б» (а.с. 11-12, 23).

07.04.2015 ОСОБА_1 , під час виконання свого обов`язку пов`язаного із захистом Батьківщини, отримав мінно-вибухову травму, внаслідок якої йому здійснено травматичну ампутацію І-ІІІ пальців лівої кісті (а.с. 16-17, 21-22).

Згідно зі свідоцтвом про хворобу від 17.09.2017 №92 та виписного епікризу №2745 (а.с. 18-20), ОСОБА_1 внаслідок отриманої мінно-вибухової травми 07.04.2015 знаходився на обстеженні та лікуванні з 07.04.2015 по 20.09.2017 з діагнозом: Гіпертонічна хвороба першої стадії, перебіг з частими неускладненими гіпертензивними кризами. СНІ. Ангіопатія сітківки обох очей. Наслідки мінно-вибухового поранення (07.04.2015) у вигляді ампутаційних кукс першого, другого, третього пальців лівої кисті на рівні п`ясних кісток з трофічними змінами та помірним порушенням функції кисті. Хронічна лівобічна сенсоневральна приглухуватість зі сприйняттям шепітної мови на ліве вухо чотири метри. Рубцеві зміни лівої барабанної перетинки. Церебро-васкулярна хвороба. Дисциркуляторна енцефалопатія I стадії у вигляді розсіяних органічних знаків, стійких цефалгічного та астено-невротичного синдромів з незначним порушенням функції центральної нервової системи.

28.03.2016 позивачу встановлено 40% втрати працездатності без встановлення інвалідності, внаслідок травми, отриманої під час виконання свого обов`язку пов`язаного із захистом Батьківщини, що підтверджується копією довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 10 ААА №127058 (а.с. 13).

25.06.2018, за наслідками первинного огляду медико-соціальною експертною комісією, ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок травми, отриманої під час виконання свого обов`язку пов`язаного із захистом Батьківщини, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0954271 (а.с.14), а також посвідченням особи з інвалідністю ІІІ групи серії НОМЕР_1 , виданого 19.07.2018 Управлінням праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому із строком дії до 01.07.2020 (а.с. 12).

Крім того, згідно з довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 25.06.2018 серії АГ №0019744 (а.с.14), ступінь втрати працездатності позивача становить 45% з 06.06.2018.

23.07.2018, на підставі вищевказаних обставин, ОСОБА_1 звернувся з відповідною заявою та доданими до неї документами до Рівненського ОВК про виплату йому одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи, внаслідок виконання обов`язків військової служби (а.с. 34).

За змістом листа від 27.07.2018 №13/787 (а.с.35) у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється, тому направлення поданих документів на розгляд вищезазначеної комісії МОУ не вбачається.

01.08.2018, у зв`язку з незгодою з такою відповіддю Рівненського ОВК, ОСОБА_1 звернувся із заявою до Рівненського об`єднаного міського військового комісаріату, у якій просив повторно подати його документи на виплату одноразової грошової допомоги згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (а.с. 36).

За результатами розгляду заяви позивача та відповідно до копії Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.10.2018 №104, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що інвалідність встановлена понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності, а також зазначено, що допомога у зв`язку з встановленням 40% втрати працездатності виплачена в сумі 38584,00 грн (а.с. 39).

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у статті 1 якого, зокрема, встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Так, відповідно до ст.41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно пп.2 п.1 ст.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дія цього Закону поширюється, зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Пунктом 4 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

У випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам (ч.2 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Разом з тим, згідно ст.16-4 цього Закону, призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (п.9 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

Відповідно до пункту 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно пункту 6 Порядку №975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Пунктом 11 Порядку №975 встановлено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Пунктом 19 Порядку №975 передбачено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком: вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

З матеріалів справи, а саме довідки до акту огляду МСЕК серії АВ №0954271 вбачається, що позивачу при огляді з 25.06.2018 року встановлено ІІІ групу інвалідності, причина інвалідності поранення, пов`язане із захистом Батьківщини (а.с. 14).

Комісія МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийняла рішення (протокол №104 від 26.10.2019) про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги на підставі пункту 4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.8 Порядку №975, а саме заявнику групу інвалідності встановлено, понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності (а.с. 15).

Ключовим правовим питанням у справі є правильність застосування до спірних правовідносин абз. 2 п. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII та п. 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.

З урахуванням частої зміни законодавства, у справах цієї категорії насамперед потрібно встановити які правові норми регулювали відносини сторін на час виникнення спору.

Спір виник щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІIІ групи інвалідності з 25.06.2018, внаслідок травми, захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Отже, до спірних відносин застосовується законодавство, що діяло на 25.06.2018.

Згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який набрав чинності з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Положення пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014.

Згодом, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Обидві ці норми пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (абз. 1 і 2) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності чи ступеня втрати працездатності.

Правовідносини щодо первинного встановлення втрати працездатності виникли після набрання чинності зазначеним Законом, тому пункт 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» застосовується до позивача.

Апеляційний суд звертає увагу, що на час первинного встановлення втрати працездатності позивачеві (28.03.2016) правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла.

З дня первинного встановлення ступеню втрати працездатності (28.03.2016) до дня встановлення групи інвалідності (25.06.2018) минуло понад два роки. Відтак, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі.

Відповідно до п. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. При цьому причина інвалідності (ступеня втрати працездатності) для обчислення строку самостійного правового значення не має.

З огляду на це, апеляційний суд приходить до висновку, що у позивача відсутнє право на отримання зазначеної одноразової грошової допомоги, оскільки зміна підстав для призначення позивачу одноразової допомоги відбулась після спливу дворічного строку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у його постанові від 02 грудня 2020 року в справі №1.380.2019.006957.

Щодо посилань суду першої інстанції на правову позицію Верховного Суду викладену в постанові від 03.04.2020 у справі № 640/1596/19, слід зазначити, що в цій справі судами досліджувались відмінні від цієї справи правовідносини, а тому посилання на таку правову позиції є помилковим.

З врахуванням вказаного аналізу законодавства та матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 липня 2020 року у справі № 460/967/19 та прийняти постанову, якою ОСОБА_1 в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 23.12.2020 року.