Справа № 200/9700/20-а
Суддя: Голуб В.А.
Дата ухвалення: 2020-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2020 р. Справа№200/9700/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Голуб В.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення № 2964 від 04.06.2020 року, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення № 2964 від 04.06.2020 року, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що спірним рішенням відповідача, було вирішено відмовити йому в призначенні пенсії за віком згідно з п. «2» ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням пенсійного органу не враховано до страхового та пільгового стажів певні періоди його роботи. Позивач вважає, що вказане рішення є незаконним та таким, що винесено з порушенням порядку прийняття рішення, порушує його право на належний соціальний захист, гарантоване Конституцією України, та підлягає скасуванню.

З огляду на наведене, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 2964 від 04.06.2020 року, яким відмовлено йому у призначенні пенсії.

ОСОБА_1 також просить суд зобов`язати відповідача повторно розглянути його заяву № 2964 від 04.06.2020, та призначити пенсію з 04.06.2020, зарахувавши до пільгового стажу за списком № 2 період роботи з 04.08.1982 по 31.10.1983, з 06.02.1986 по 10.11.1986, з 03.07.1997 по 31.12.1998 з урахуванням заробітної плати за ці періоди роботи згідно з довідками про заробітну плату для обчислення пенсії, виданих ОП «Макіївський ремонтно-механічний завод», «Харцизьким трубним заводом» Закритого акціонерного товариства «Внешторгсервис», «Харцизьким сталепроволочним-канатним заводом «Сілур». Крім того, позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоди роботи: з 04.08.1982 по 31.10.1983, з 10.06.1993 по 09.03.1994, з 28.06.1995 по 25.10.1996 та врахувати до страхового стажу вказані періоди.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву. В обґрунтування незгоди відповідач зауважує, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні як отримувач пенсії по інвалідності з 02.12.2019 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням страхового стажу 25 років 07 місяців 26 днів.

29.05.2020 позивач звернувся до Управління із заявою про перехід на інший вид пенсії - пенсії за віком на пільгових умовах згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням відповідача № 2964 від 04.06.2020 йому було відмовлено у перерахунку пенсії з наступних підстав. Так, до страхового стажу не враховані періоди роботи, зазначені в трудовій книжці позивача, а саме: з 04.08.1982 по 31.10.1983 та з 10.06.1993 по 09.03.1994, так як записи завірено нечітким відтиском печатки, з 28.06.1995 по 25.10.1996, оскільки рік звільнення не збігається з роком наказу про звільнення. Як вказує відповідач, позивач за вищезазначені періоди роботи підтверджуючих довідок не надав.

Поряд з цим, до пільгового стажу не враховано періоди роботи з 04.08.1982 по 31.10.1983, з 06.02.1986 по 10.11.1986, з 10.06.1993 по 09.03.1994, також з 03.07.1997 по 31.12.1998, оскільки за вищезазначені періоди роботи позивач не надав довідок, підтверджуючих пільговий характер роботи та накази по підприємству про проведення атестації робочих місць за умовами праці. У зв`язку з тим, що підприємства, на яких працював позивач, знаходяться на непідконтрольній українській владі території, будь-який документ, виданий органами або особами так званої «ДНР», є недійсним і не створює правових наслідків. За таких обставин позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу за списком № 2 - 12 років 6 місяців. Отже, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 23.10.2020 Донецький окружний адміністративний суд прийняв до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення № 2964 від 04.06.2020 року, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії та відкрив провадження по справі № 200/9700/20-а. Розгляд адміністративної справи № 200/9700/20-а визначив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Відповідно до статті 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд, дослідивши подані матеріали адміністративної справи, встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України із зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями паспорта серії НОМЕР_1 (а.с.20-21).

Відповідно до записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 04.08.982 позивач, зокрема, у періоди з 04.08.1982 по 31.10.1983, з 06.02.1986 по 10.11.1986, а також з 03.07.1997 по 31.12.1998 працював на посадах, що визначені списком №2.

Крім того, записами у трудовій книжці позивача підтверджено у період з 10.06.1993 по 09.03.1994, а також з 28.06.1995 по 25.10.1996 позивач також працював на різних посадах (а.с.61-63).

З 02.12.2019 ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні як отримувач пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням страхового стажу 25 років 07 місяців 26 днів (а.с.79).

29.05.2020 позивач надав до управління Пенсійного фонду заяву № 2964 про перехід на пенсію за віком згідно з п. «2» ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.81).

Однак, рішенням відповідача № 2964 від 04.06.2020 позивачу було відмовлено у перерахунку пенсії з наступних підстав. Так, до страхового стажу не враховані періоди роботи, зазначені в трудовій книжці позивача, а саме: з 04.08.1982 по 31.10.1983 та з 10.06.1993 по 09.03.1994, так як записи завірено нечітким відтиском печатки, з 28.06.1995 по 25.10.1996 оскільки рік звільнення не збігається з роком наказу про звільнення. Позивач за вищезазначені періоди роботи підтверджуючих довідок не надав.

Поряд з цим, до пільгового стажу не враховано періоди роботи з 04.08.1982 по 31.10.1983, з 06.02.1986 по 10.11.1986, з 10.06.1993 по 09.03.1994, також з 03.07.1997 по 31.12.1998, оскільки за вищезазначені періоди роботи позивач не надав довідок, підтверджуючих пільговий характер роботи та накази по підприємству про проведення атестації робочих місць за умовами праці. У зв`язку з тим, що підприємства, на яких працював позивач, знаходяться на непідконтрольній українській владі території, будь-який документ, виданий органами або особами так званої «ДНР», на переконання відповідача, є недійсним і не створює правових наслідків. За таких обставин позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу за списком № 2 - 12 років 6 місяців (а.с.25-27).

Не погоджуючись із відмовою у перерахунку пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з положеннями ст. 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст.ст. 21, 22 Конституції України - усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи людини і громадянина, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 8 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 114 Закону № 1058 право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно з п.2 Розділу ХV Прикінцеві положення Закону № 1058 пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовам праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та трудового стажу, передбаченого Законом України Про пенсійне забезпечення (далі - Закон № 1788).

Відповідно до п. а ч. 1 ст. 13 Закону № 1788 працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788 та ч. 1ст. 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Комплексний аналіз норм Закону № 1788-ХІІ та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для пільгового стажу є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Підтвердженням (доказом), що позивач, у вищезазначені періоди (які не зараховані позивачу до пільгового стажу) працював повний робочий день на підземних роботах - є записи в його трудовій книжці.

Водночас, за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати лише в разі, коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Судом встановлено, що записи у трудовій книжці позивача підтверджують, що у період з 04.08.1982 по 31.10.1983, з 06.02.1986 по 10.11.1986, з 10.06.1993 по 09.03.1994, та з 03.07.1997 по 31.12.1998 останній працював на різних посадах, що визначені Списком №2.

Отже, вказані періоди мають бути враховані до пільгового стажу позивача.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно не зараховано періоди роботи позивача з 04.08.1982 по 31.10.1983, з 06.02.1986 по 10.11.1986, з 10.06.1993 по 09.03.1994, та з 03.07.1997 по 31.12.1998 до пільгового стажу ОСОБА_1 .

Крім того, суд наголошує, що відповідач не може посилатись при незарахуванні періодів роботи на не проведення атестації робочих місць, з огляду на те, що вказаний обов`язок має роботодавець. Працівник не може бути позбавлений соціальних гарантій у зв`язку з не проведенням атестації роботодавцем.

Стосовно не зарахування до страхового стажу періодів з 04.08.1982 по 31.10.1983, з 10.06.1993 по 09.03.1994 та з 28.06.1995 по 25.10.1996, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів чинного законодавства відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З аналізу вказаних норм судом встановлено, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Суд зауважує, що записи про спірні періоди роботи у трудовій книжці позивача не містять недопустимих (таких, що внесені в супереч Інструкції) перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст, містять печатки та підписи посадових осіб, а натомість внесені у відповідності із встановленими правилами. Тому відсутні підстави для їх неврахування при визначенні періоду страхового стажу позивача.

З огляду на наведене, нечіткий відтиск печатки підприємства в трудовій книжці позивача, а також неточності у році наказу про звільнення та році самого звільнення не можуть бути підставою для відмови в зарахуванні до його трудового стажу спірних періодів роботи.

Суд зазначає, що записи періодів роботи, не є тими недоліками, які можуть мати наслідок порушення конституційного права позивача на пенсійне забезпечення, тому спірні періоди роботи з 04.08.1982 по 31.10.1983, з 10.06.1993 по 09.03.1994, з 28.06.1995 по 25.10.1996 мають бути зараховані позивачу до загального страхового стажу.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 та Сьомим апеляційним адміністративним судом у постанові № 560/616/20 від 22.07.2020, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а.

З огляду на те, що рішення про відмову у призначенні пенсії ґрунтується саме на незарахованих періодах, суд приходить до висновку, що рішення відповідача № 2964 від 04.06.2020 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Отже, на підставі викладеного, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача вирішити питання щодо повторного розгляду заяви ОСОБА_1 № 2964 від 29.05.2020 із зарахуванням до пільгового стажу періодів роботи: з 04.08.1982 по 31.10.1983, 06.02.1986 по 10.11.1986, з 10.06.1993 по 09.03.1994, з 03.07.1997 по 31.12.1998, а також із зарахуванням до страхового стажу позивача періодів з 04.08.1982 по 31.10.1983, з 10.06.1993 по 09.03.1994, з 28.06.1995 по 25.10.1996.

Стосовно вимоги позивача врахувати при призначенні пенсії спірні періоди з урахуванням заробітної плати згідно з довідками про заробітну плату для обчислення пенсії, виданих ОП «Макіївський ремонтно-механічний завод», «Харцизьким трубним заводом» Закритого акціонерного товариства «Внешторгсервис», «Харцизьким сталепроволочним-канатним заводом «Сілур», суд вважає за необхідне відмовити з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що при поданні заяви про перехід на інший вид пенсії позивачем вказані довідки не були прийняті відповідачем.

Також наведені довідки відсутні у переліку доданих документів до заяви від 29.05.2020 № 2964 та у переліку, наведеному у спірному рішенні відповідача.

Про вказане свідчить спірне рішення відповідача.

Крім того, вимога позивача призначити йому пенсію також не підлягає задоволенню, з огляду на дискреційність вказаних повноважень.

Так, дискреційне повноваження суб`єкта владних повноважень може полягати у виборі діяти, чи без діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким.

Дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни може, має право, за власної ініціативи, дбає, забезпечує, веде діяльність, встановлює, визначає, на свій розсуд. Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження.

При реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.

Комітетом Міністрів Ради Європи розроблено принципи здійснення дискреційних повноважень, а саме мета дискреційного повноваження; об`єктивність та неупередженість; рівність перед законом; пропорційність; розумний час; застосування вказівок; відкритість вказівок; відступ від вказівок; характер контролю; утримання правоохоронного органу від дій; повноваження контрольних органів щодо отримання інформації тощо. Ці принципи з огляду на членство України у Раді Європи зобов`язані повною мірою дотримуватися також і вітчизняні суб`єкти публічної адміністрації.

З огляду на вищевказане, суд зазначає, що питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням. Проте, у будь-якому випадку суб`єкт владних повноважень має діяти керуючись ст. 2 КАС України, а саме справедливо, неупереджено та своєчасно, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає вимогу позивача щодо зобов`язання відповідача призначити виплату пенсії, такою, що не підлягає задоволенню.

Оцінюючи вказані вище докази та вирішуючи справу в цілому, суд виходить з того, що згідно з положеннями ч.2 ст.2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду по даній справі суд зазначає, що в силу положень ч.1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Отже, у викладеній нормі йдеться про право, а не обов`язок суду щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення. Водночас з цим, позивачем не наведено, і матеріли справи також не містять обставин, які б свідчили про те, що відповідач буде ухилятись від виконання судового рішення.

Таким чином, у даному випадку суд не знаходить підстав для застосування приписів ст. 382 КАС України щодо встановлення судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, а тому у цій частині вимог належить відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840, 80 грн, згідно квитанції від 12.10.2020 (а.с.16).

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на те, що даний адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, суд дійшов висновку щодо стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача у розмірі 600, 57 грн.

Керуючись ст.ст. 139, 244-250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: Україна, 85323, Донецька обл., місто Мирноград, вулиця Центральна, будинок 13) про визнання протиправним та скасування рішення № 2964 від 04.06.2020, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 2964 від 04.06.2020, яким відмовлено ОСОБА_1 в перерахунку пенсії.

Визнати протиправним дії Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 04.08.1982 по 31.10.1983, з 10.06.1993 по 09.03.1994, з 28.06.1995 по 25.10.1996.

Зобов`язати Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 № 2964 від 29.05.2020 із зарахуванням до пільгового стажу періодів роботи: з 04.08.1982 по 31.10.1983, з 06.02.1986 по 10.11.1986, з 10.06.1993 по 09.03.1994, з 03.07.1997 по 31.12.1998, а також із зарахуванням до страхового стажу періодів з 04.08.1982 по 31.10.1983, з 10.06.1993 по 09.03.1994, з 28.06.1995 по 25.10.1996.

В решті заявлених вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 600,57 (шістсот гривень п`ятдесят сім копійок).

Повний текст рішення виготовлено та підписано 23.12.2020.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Голуб