Справа № 280/3141/20
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

21 грудня 2020 року м. Дніпросправа № 280/3141/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.
суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.09.2020 р. (суддя Кисіль Р.В.) в справі № 280/3141/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області, Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі ГУ ДПС), Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі ГУ ДФС) про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-105725-56 від 15.08.2019 р. на загальну суму 23 785,08 грн., № Ф-105725-56 від 15.11.2019 р. на суму 26 539,26 грн., № Ф-105725-56 від 14.02.2020 р. на суму 29 293,44 грн.; визнання протиправними дій ГУ ДПС щодо самостійного нарахування в інтегрованій картці платника суми боргу; зобов`язання ГУ ДПС здійснити коригування даних в інтегрованій картці «Єдиний соціальний внесок, що сплачується фізичними особами-підприємцями, в тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність» шляхом виключення самостійно нарахованої суми 29 293,44 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24.09.2020 р. позов задоволено, визнано протиправними та скасовані вимоги про сплату боргу недоїмки від 15.08.2019 №Ф-105725-56 Головного управління ДФС у Запорізькій області на загальну суму 23785,08 грн., від 15.11.2019 №Ф-105725-56 Головного управління ДПС у Запорізькій області на загальну суму 26539,26 грн., від 14.02.2020 №Ф-105725-56 Головного управління ДПС у Запорізькій області на загальну суму 29293,44 грн.; визнано протиправними дії Головного управління ДПС у Запорізькій області щодо нарахування в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 суми боргу з єдиного соціального внеску в розмірі 29293,44 грн.; зобов`язано Головне управління ДПС у Запорізькій області списати в індивідуальній картці платника єдиного внеску ОСОБА_1 недоїмку зі сплати єдиного внеску на суму 29293,44 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ГУ ДПС просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт вважає, що позивач, будучи зареєстрованим як фізична особа-підприємець та особою, яка не звільняється від сплати єдиного внеску, зобов`язаний визначати базу нарахування та сплачувати єдиний внесок у розмірі, не меншому за розмір мінімального страхового внеску.

На думку апелянта, робота позивача за трудовим договором на підприємстві не виключає можливості здійснення ним підприємницької діяльності, а Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не передбачено звільнення від сплати єдиного внеску фізичної особи-підприємця, яка одночасно є найманим працівником.

Зазначає, що облікові дані з інформаційної систему органу доходів і зборів є самостійною підставою для формування вимог.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований як фізична особа-підприємець 05.08.2003 (дата запису: 12.05.2020, номер запису: 1024602) про що свідчать відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

12.08.2003 за 08/11-15340/08143 позивача взято на облік органом доходів та зборів як фізичну особу-підприємця.

13.05.2020 внесено запис за №4024602 про припинення підприємницької діяльності позивача за власним рішенням.

Враховуючи інформацію з інформаційної системи органу доходів і зборів щодо наявності у позивача недоїмки з єдиного внеску, ГУ ДФС у Запорізькій області 13.08.2019 винесено вимогу №Ф-105725-56 на суму 23785,08 грн., ГУ ДПС у Запорізькій області 15.11.2019 винесено вимогу №Ф-105725-56 на суму 26539,26 грн. та 14.02.2020 вимогу №Ф-105725-56 на суму 29293,44 грн.

Позивач в період з 01.02.2017 по 06.10.2017 був найманим працівником та працював на ПАТ «Торговий Дім «Гидросила» Мелітопольська філія на посаді інженера з сервісу. 06.10.2017 позивача звільнено в зв`язку з переведенням на ТОВ «Гідросила-ТЕТІС». З 10.10.2017 по 11.04.2018 позивач працював на ТОВ «Гідросила-ТЕТІС» на посаді директора з якості.

Вищезазначене підтверджується відомостями з трудової книжки позивача.

З 27.04.2018 по 24.02.2020 позивач проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України, що підтверджується копією військового квитка.

Таким чином, в період з 27.04.2018 по 24.02.2020 за позивача єдиний соціальний внесок сплачувала військова частина(и), в якій(их) він проходив військову службу.

У зв`язку із відсутністю доказів на підтвердження здійснення позивачем підприємницької діяльності та отримання доходу, та у зв`язку з нарахуванням та сплатою роботодавцем, в тому числі військовою частиною за позивача як за застраховану особу єдиного внеску, суд першої інстанції дійшов висновку, що у позивача відсутній обов`язок щодо сплати єдиного соціального внеску як фізичною особою-підприємцем, що й обумовило висновок про відсутність у відповідачів правових підстав для нарахування позивачу єдиного соціального внеску та, відповідно, прийняття спірних вимог.

Задовольняючи позовні вимоги про зобов`язання ГУ ДПС здійснити коригування даних в інтегрованій картці позивача «Єдиний соціальний внесок, що сплачується фізичними особами підприємцями, у тому числі такими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність» шляхом виключення самостійно нарахованої відповідачем суми 29 293,44 грн., суд першої інстанції виходив з того, що права позивача буде належним чином відновлено саме шляхом зобов`язання відповідача списати в індивідуальній картці платника єдиного внеску ОСОБА_1 недоїмку зі сплати єдиного внеску на суму 29 293,44 грн.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) зареєстрований як фізична особа-підприємець 05.08.2003 р.

13.05.2020 р. проведена державна реєстрація припинення підприємницької діяльності за власним рішенням.

ГУ ДФС у Запорізькій області 15.08.2019 р. прийнята вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-105725-56, якою вимагається від ОСОБА_1 сплатити суму боргу (недоїмки) з єдиного внеску, яка становить 23 785,08 грн.

ГУ ДПС у Запорізькій області 15.11.2019 р. прийнята вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-105725-56, якою вимагається від ОСОБА_1 сплатити суму боргу (недоїмки) з єдиного внеску, яка становить 26 539,26 грн.

ГУ ДПС у Запорізькій області 14.02.2020 р. прийнята вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-105725-56, якою вимагається від ОСОБА_1 сплатити суму боргу (недоїмки) з єдиного внеску, яка становить 29 293,44 грн.

Також судом встановлено, що позивач в період з 01.02.2017 р. по 06.10.2017 р. був найманим працівником, працював в ПАТ «Торговий Дім «Гидросила» (Мелітопольська філія) на посаді інженера з сервісу; з 10.10.2017 р. по 11.04.2018 р. позивач працював на ТОВ «Гідросила-ТЕТІС» на посаді директора з якості, що підтверджено відомостями з трудової книжки позивача.

З 27.04.2018 р. по 24.02.2020 р. позивач проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України, що підтверджується копією військового квитка.

Спірним під час апеляційного перегляду справи є правомірність нарахування єдиного внеску фізичній особі-підприємцю, який не здійснює підприємницьку діяльність та не отримує доходу від підприємницької діяльності, та одночасно перебуває у трудових відносинах з юридичною особою та/або проходить військову службу за контрактом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI), відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 якого недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена територіальними органами Пенсійного фонду України у випадках, передбачених цим Законом.

Платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, що обрали спрощену систему оподаткування (пункт 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI).

Базою нарахування єдиного внеску для зазначених платників є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються положеннями Закону про оплату праці, та сума винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (абзац перший пункту 1 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI).

Також платниками єдиного внеску, як зазначено у пункті 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Верховним Судом в постанові від 04.12.2019 р. в справі № 440/2149/19 висловлена правова позиція, яка полягає у тому, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Відповідно до абзацу 7 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI роботодавцями є військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, для таких осіб: військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби).

Таким чином, зважаючи на те, що позивач в період з 01.02.2017 р. по 11.04.2018 р. був найманим працівником, а з 27.04.2018 р. по 24.02.2020 р. проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України, тобто був застрахованою особою, а платником єдиного внеску (роботодавцем) за нього сплачувався єдиний внесок щомісячно, а також враховуючи не надання відповідачем доказів здійснення позивачем у зазначеному періоді підприємницької діяльності та отримання доходу від цього виду діяльності, суд погоджує висновок суду першої інстанції про відсутність у позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску як фізичною особою-підприємцем та протиправність оскаржених вимог.

Доводи апелянта стосовно того, що робота позивача за трудовим договором на підприємстві не виключає можливості здійснення ним підприємницької діяльності, а Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не передбачено звільнення від сплати єдиного внеску фізичної особи-підприємця, яка одночасно є найманим працівником, спростовані приведеними вище висновками суду.

Суд визнає обґрунтованим обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права позивача зобов`язання відповідача ГУ ДПС здійснити списання в індивідуальній картці платника єдиного внеску ОСОБА_1 недоїмку зі сплати єдиного внеску на суму 29 293,44 грн., адже тільки визнання протиправними та скасування вимог не відновить права позивача та дозволить контролюючому органу в подальшому формувати вимоги в подальшому.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.09.2020 р. в справі № 280/3141/20 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.09.2020 р. в справі № 280/3141/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області, Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 21.12.2020 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 21.12.2020 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко