Справа № 580/1670/20
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2020-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1670/20 Суддя (судді) першої інстанції: В.П. Тимошенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Пилипенко О.Є., Собківа Я.М. за участю секретаря: Зуєнка Д.П., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України про визнання листа не законним та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив:

1) прийняти цей позов до провадження та витребувати від відповідача матеріали його перевірки трьох його заяв від 02.04.2020, 27.02.2020, 28.02.2020, так як на нього згідно ст.77 КАС України покладається обов`язок доказування правомірності його рішення;

2) визнати грубі, неприпустимі порушення правових норм ст. 40 Конституції України при направленні позивачу обманів від 05.05.2020 як неправомірні, а як наслідок дій саму так звану відповідь протиправною і зобов`язати відповідача особисто розглянути всі три заяви.

Позовні вимоги мотивує тим, що 13.05.2020 він отримав під виглядом відповіді на заяву «наглий обман». Після ознайомленням з текстом даного «твору» у нього виникає відчуття якоїсь огиди, викликаної гранично безпардонним, несумісним з соцстрахівськими (та й з будь-якими) етичними нормами навішуванням на позивача усіляких негативних ярликів, залишає неприємний осад. В даній відповіді слів модерних повно, а відповідей на поставлені запитання в заяві відповідач не дає.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 03 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, за наслідками розгляду заяви позивача від 04.02.2020, з дотриманням приписів Закону України Про звернення громадян, надав йому повну, всебічну та обґрунтовану відповідь листом від 05.05.2020 №08/Г-314з-416, при цьому, звернення розглянуто в термін, встановлений ст. 20 Закону та вчасно направлено позивачу, тому суд дійшов до висновку про відсутність порушень з боку відповідача при наданні відповіді на звернення позивача, що вказує на відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та недотриманням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

На думку скаржника, суд першої інстанції не врахував п. 3 Інструкції з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 14 квітня 1997 р. № 348, згідно з яким, зокрема, у разі надходження повторних пропозицій, заяв і скарг їм надається черговий реєстраційний індекс, оскільки звернення позивача від 27.02.2020 та 28.02.2020 не містять відповідних реєстраційних номерів. Також суд першої інстанції не надав правової оцінки заявам від 27.02.2020 та 28.02.2020. Зазначає, що суд не звернув увагу на те, що рішення Придніпровського району суду м. Черкаси від 16.04.2004 у справі №2-59/04, на яке посилається відповідач, містить неправильну назву суду, зазначеного у вказаному рішенні від 16.04.2004 у справі № 2-59/04, відсутність Державного Гербу України і відсутність прізвища та ініціалів головуючого судді в резолютивній частині рішення суду. Також суд не звернув увагу на те, що відповідач безпідставно зазначає, що Європейський суд з прав людини рішенням від 12.02.2010 у справі «Гуріненко проти України» встановив лише надмірну тривалість судового розгляду, оскільки згідно з вказаним рішенням зобов`язано державу України через Міністерство юстиції повторно розглянути справу адміністративним органом.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.03.2020 Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Черкаській області листом №01-08/Г-18з-19 «Про звернення» направило Виконавчій дирекції Фонду соціального страхування України звернення позивача від 27.02.2020 надане ним до Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Черкаській області 28.02.2020 з проханням передати до виконавчої дирекції Фонду для розгляду.

02.03.2020 Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Черкаській області листом №01-08/з-20 «Про звернення» направило Виконавчій дирекції Фонду соціального страхування України звернення позивача від 28.02.2020 надане ним до Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Черкаській області 28.02.2020 з проханням передати до виконавчої дирекції Фонду для розгляду. Одночасно направлено копії звернень ОСОБА_1 від 27.02.2020 та 28.02.2020.

За результатами розгляду, в межах компетенції Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, листів позивача від 27.02.2020 та 28.02.2020, які отримані виконавчою дирекцією Фонду 05.03.2020, надало відповідь листом від 17.03.2020 №08/Г-201з-262.

02.04.2020 Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Черкаській області листом №01-10-612 «Про звернення» направило Виконавчій дирекції Фонду соціального страхування України звернення позивача від 02.04.2020 з проханням передати до виконавчої дирекції Фонду для розгляду.

У зверненні від 02.04.2020 позивач просив:

« 1. Провести личный прийом у виде видеоконференции по Скайпу в удобное для Вас время.

2. Принять назад так званый ответ и направить мне законные, полные и обьективные ответы на каждое из двух заявлений, именно так как требует Конституция и закони Украины!».

За результатами розгляду, в межах компетенції Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, листа позивача від 02.04.2020, який отриманий виконавчою дирекцією Фонду 09.04.2020 №Г-314 та повернутої відповіді на листи від 27.02.2020 та 28.02.2020, які отримані виконавчою дирекцією 05.03.2020 №Г-201, надало відповідь листом від 05.05.2020 №08/Г-314з-416.

Не погоджуючись з відповіддю відповідача від 05.05.2020 позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон України Про звернення громадян, регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. (ч. 1 ст. 1 Закону України Про звернення громадян)

Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб. (ст. 3 Закону України Про звернення громадян)

Згідно з нормами ст. 15 Закону України Про звернення громадян, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Приписами ст. 18 Закону України Про звернення громадян, встановлено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, серед іншого, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Відповідно до положень ст. 19 Закону України Про звернення громадян, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги.

Згідно зі ст. 20 Закону України Про звернення громадян, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Звернення громадян до відповідного органу мають бути викладені максимально чітко та зрозуміло з метою їх належного та всебічного розгляду. Зрозуміле та чітке викладення вимог сприяє всебічній оцінці, викладених у зверненні фактів, та наданні максимально чіткої відповіді на поставлені питання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у заяві від 02.04.2020 просить:

« 1. Провести личный прийом у виде видеоконференции по Скайпу в удобное для Вас время.

2. Принять назад так званый ответ и направить мне законные, полные и обьективные ответы на каждое из двух заявлений, именно так как требует Конституция и закони Украины!».

За результатами розгляду, в межах компетенції Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, листів позивача від 02.04.2020, який отриманий виконавчою дирекцією Фонду 09.04.2020 №Г-314 та повернутої відповіді на листи від 27.02.2020 та 28.02.2020, які отримані виконавчою дирекцією 05.03.2020 №Г-201, надало відповідь листом від 05.05.2020 №08/Г-314з-416.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, за наслідками розгляду заяви позивача від 04.02.2020, з дотриманням приписів Закону України Про звернення громадян, надав йому повну, всебічну та обґрунтовану відповідь листом від 05.05.2020 №08/Г-314з-416, при цьому, звернення розглянуто в термін, встановлений ст. 20 Закону та вчасно направлено позивачу, у зв`язку з чим, порушення з боку відповідача при наданні відповіді на звернення позивача не вбачаються, що вказує на відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та приймаючи до уваги ратифікацію Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини №3477-IV (3477-15) від 23.02.2006, суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У розділі 4 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставини кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди повинні дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19.04.1993 у справі Kraska проти Швейцарії встановлено: ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності. Такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтовано пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі Peretyakaпроти України від 21.12.2010, заява №45783/05).

Доводи скаржника про не врахування судом першої інстанції п. 3 Інструкції з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 14 квітня 1997 р. № 348, згідно з яким, зокрема, у разі надходження повторних пропозицій, заяв і скарг їм надається черговий реєстраційний індекс, оскільки звернення позивача від 27.02.2020 та 28.02.2020 не містять відповідних реєстраційних номерів не заслуговують на увагу з тих підстав, що протиправність дій відповідача щодо організації ведення діловодства за зверненнями громадян не є предметом спору у даній справі.

Що стосується доводів скаржника про ненадання судом першої інстанції оцінки зверненням відповідача від 27.02.2020 та 28.02.2020, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки предметом розгляду даної справи є незгода позивача з відповіддю відповідача від 05.05.2020, якою розглянуто звернення від 02.04.2020. Згідно з матеріалами справи, звернення позивача від 27.02.2020 та 28.02.2020 розглянуті відповідачем 17.03.2020, про що свідчить лист від 17.03.2020 № 08/Г-201з-262.

Безпідставними є також доводи скаржника про те, що суд не звернув увагу на те, що рішення Придніпровського району суду м. Черкаси від 16.04.2004 у справі №2-59/04, на яке посилається відповідач, містить неправильну назву суду, зазначеного у вказаному рішенні від 16.04.2004 у справі № 2-59/04, відсутність Державного Гербу України і відсутність прізвища та ініціалів головуючого судді в резолютивній частині рішення суду, оскільки правильність оформлення судового рішення у справі № 2-59/04 не може бути предметом судового розгляду в цій справі. Крім того, згідно з висновком Верховного Суду від 21 вересня 2018 року у справі №823/1727/17 судами попередніх інстанції встановлено, що рішення Придніпровського району суду м. Черкаси від 16.04.2004р. по справі №2-59/04 відповідає оригіналу рішення, яке міститься в матеріалах цивільної справи №2-59/04. Також встановлено, що копія вказаного судового рішення засвідчена гербовою печаткою суду, підписом голови суду та працівника апарату суду і здійснено надпис «Рішення вступило в законну силу і підлягає до виконання». З огляду на викладене, Суд вважає, що посилання скаржника на неправильну назву суду, зазначеного у вказаному рішенні від 16.04.2004 у справі № 2-59/04, відсутність Державного Гербу України і відсутність прізвища та ініціалів головуючого судді в резолютивній частині рішення суду - не вказує про протиправність дій відповідача щодо видачі копії рішення, оскільки вказані недоліки наявні в оригіналі самого рішення, що встановлено судами попередніх інстанцій.

Доводи скаржника про те, що відповідач безпідставно зазначає, що Європейський суд з прав людини рішенням від 12.02.2010 у справі «Гуріненко проти України» встановив лише надмірну тривалість судового розгляду, оскільки згідно з вказаним рішенням зобов`язано державу України через Міністерство юстиції повторно розглянути справу адміністративним органом, колегія суддів вважає необґрунтованими, позаяк надана скаржником до апеляційної скарги копія рішенням Європейського суду з прав людини від 12.02.2010 свідчить, що Європейський суд оголосив скаргу за пунктом 1 ст. 6 Конвенції стосовно надмірної тривалості судового розгляду у справі про компенсацію прийнятною, решту скарг у заяві - неприйнятними.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті які були зазначені (наведені) в позовній заяві, з урахуванням яких судом вже надана оцінка встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга позивача не містить.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).Згідно з ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 липня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 22 грудня 2020 року.

Головуючий суддяЛ.Т.Черпіцька
Судді: О.Є.Пилипенко
Я.М.Собків