Справа № 200/5314/20-а
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2020-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2020 р. Справа№200/5314/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шинкарьової І.В., при секретарі судового засідання Заїченко Я.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) та із урахуванням збільшення розміру позовних вимог адміністративного позову від 24 червня 2020 року просить суд:

визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період за 2015-2018 р.р., виходячи із розміру грошового забезпечення станом на день його звільнення з військової служби 19 червня 2018 року;

зобов`язати нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 - 2018 р.р., виходячи із розміру грошового забезпечення станом на день звільнення його з військової служби у запас Збройних Сил України 19 червня 2018 року;

визнати протиправною бездіяльність щодо не проведення 19 червня 2018 року остаточного розрахунку при звільненні з військової служби;

зобов`язати нарахувати та виплатити середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 червня 2018 року по день постановлення місцевим адміністративним судом рішення у даній справі.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовував тим, що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та відповідно до наказу начальника Донецького прикордонного загону від 19 червня 2018 року № 155-ОС був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення Донецького прикордонного загону.

Позивач є учасником бойових дій відповідно до посвідчення НОМЕР_2 , виданого 30.04.2015 року, тому має право на додаткову відпустку, передбачену Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту в період з 2015 по 2018 роки, компенсацію за яку, відповідач протиправно не виплатив йому при звільненні.

З зазначених підстав просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідачем надано письмовий відзив від 22 липня 2020 року. 21 жовтня 2020 року на адресу суду представником відповідача надіслано клопотання про закриття провадження у справі та розрахунково-платіжні відомості до платіжного доручення № 642 від 19 березня 2020 року з якого вбачається, що на рахунок позивача зараховано 26880,21 грн. (з урахуванням утриманих податків) грошову компенсацію за 56 днів невикористаних календарних днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015-2018 роки.

Ухвалою суду від 24 листопада 2020 року у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Ухвалою суду від 09 червня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 15 вересня 2020 року вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 24 листопада 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15 грудня 2020 року об 15 год. 00 хв.

Сторони до судового засідання 15 грудня 2020 року не з`явились, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомленні належним чином.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив.

ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_3 . Згідно паспортних даних позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Є учасником бойових дій що підтверджується копією посвідчення від 10.09.2015 серія НОМЕР_4

Згідно з наказом відповідача від 19.06.2018 №155-ОС позивача було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 21 червня 2018 року, звільненого з військової служби в запас наказом від 21 травня 2018 року №123ОС за пунктом «а» частиною 6 статтею 26 , з урахуванням пункту «ї» (які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, крім випадків визначених абзацом другим частин третьої ст.23 Закону) пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992. Датою закінчення проходження військової служби вважати 21.06.2018.

Згідно з витягом з наказу відповідача від 18.03.2020 №67, були внесені зміни до наказу від 19.06.2018 року №155-ОС, а саме доповнено п.3.1 п.3, а саме виплатити грошову компенсацію за 56 невикористаних календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2018 роки в сумі 27289,55 грн.

Згідно витягу з розрахунково-платіжної відомості до платіжного доручення №642 від 19 березня 2020 року відповідачем на рахунок позивача зараховано компенсацію за невикористаних календарних днів додаткової відпустки у сумі 26 880,21 грн. ( урахуванням утриманих податків), зараховано на особовий рахунок 20.03.2020.

Отже, відповідачем вчинені дії щодо виплати компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки.

Позивач звернувся з позовом до суду 03.06.2020, відповідачем виплати компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки було здійснено, зарахування на особовий рахунок позивача було 20.03.2020, тобто позивач звернувся з вимогою про зобов`язання виплатити компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки вже після того як відповідачем було усунене порушення.

Тому позовні вимоги в частині визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період за 2015-2018 роки, та зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 - 2018 роки, виходячи із розміру грошового забезпечення станом на день звільнення його з військової служби у запас Збройних Сил України 19 червня 2018 року, не підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про визнання протиправною бездіяльність щодо не проведення 19 червня 2018 року остаточного розрахунку при звільненні з військової служби; зобов`язання нарахувати та виплатити середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 червня 2018 року по день постановлення місцевим адміністративним судом рішення у даній справі, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормативно-правовим актом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон № 2011-ХІІ.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За приписами частини 4 цієї статті Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

У пункті 8 Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Згідно п.1 розділу XXXI «Виплата грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби» Порядку № 260, грошове забезпечення у разі звільнення з військової служби виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі грошового забезпечення, передбаченого для займаної посади з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня здавання справ та посади (в межах установлених Міністром оборони України строків) або до дня закінчення щорічної відпустки, яка надається після здавання справ та посади;

Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, грошове забезпечення виплачується до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня закінчення строку контракту.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження військової служби, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Зазначені правові норми є нормами спеціального законодавства і підлягають до застосування при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення військовослужбовцям.

Разом з тим, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

Згідно статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За приписами статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців не встановлено відповідальність за невиплату або несвоєчасну виплату належних військовослужбовцям сум, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 КЗпП як таких, що є загальними.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 01.03.2018 у справах № 806/1899/17, № 806/1551/17, від 19.04.2018 у справі № 806/1183/16 та від 14.03.2019 у справі № 820/660/17.

З матеріалів справи вбачається, що позивача виключено зі списків особового складу Військової частини та всіх видів забезпечення з 21 червня 2018 року, компенсацію за невикористану додаткову відпустку для учасника бойових дій за 2015-2018 року було зараховано на особовий рахунок 20 березня 2020 року. На дату звільнення 21.06.2018 остаточний розрахунок на день виключення зі списків особового складу військової частини в повному обсязі з позивачем не проведено.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що відповідач повинен нести відповідальність, передбачену статтею 117 КЗпП за не проведення розрахунку у день звільнення.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), згідно пункту 1 якого затверджений нею порядок застосовується в усіх випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Пунктом 2 Порядку № 100 встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

В матеріалах справи міститься звіт Військової частини про здійснені відрахування та виплати позивачу за період з 21 червня 2018 по 20 березня 2020 року.

Враховуючи той факт, що на час звернення позивача до суду із цим позовом відповідний розрахунок з ним не проведено та у відповідності до вимог Порядку № 100, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача його середній заробіток за весь час затримки розрахунку саме з 22 червня 2018 по 20 березня 2020 року.

Станом на 20 березня 2020 року затримка виплати середнього заробітку по день фактичного розрахунку становить 437 робочих днів.

Відповідно до довідки від 03 червня 2020 року № 318 середній заробіток на день за квітень травень 2018 року складає 459,11 грн. (останні два календарних місяці, на протязі яких позивач виконував обов`язки протягом всього місяця: квітень 2018 13386,60 грн., 30 календарних днів; травень 2018 14619,40 грн., 31 календарних днів)

Отже, нарахуванню та виплаті позивача підлягає середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 200 631.07 грн. (437 днів*459,11 грн.).

Разом з тим, суд враховує, що Верховним Судом у постановах у справах №821/1083/17, № 761/9584/15-ц, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, зроблено висновок, що суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

З урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 24.10.2011 № 6-39цс11, 15.09.2015 по справі № 21-1765а15, постановах Верховного Суду від 04.04.2018 по справі № 524/1714/16-а, від 30.10.2019 по справі № 806/2473/18, при вирішенні питання про визначення розміру суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивача за затримку розрахунку, слід взяти до уваги такі фактори, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Суд погоджується з розрахунком відповідача, у частині грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, яка припадає на кожен місяць року, в якому нараховується грошова компенсація за невикористані календарні додаткової відпустки, в даному випадку за період з 2015 2018 р.р., в порівнянні із середньомісячним грошовим забезпеченням позивача (14003,00 грн. = квітень 2018 13386,60 грн.; травень 2018 14619,40 грн. / 2)., складає: у грошовому виразі - 454.82 грн. (27289,55:60 місяців), у процентному виразі - 3.25 % (454.82 грн.: 14003,00x100).

Тобто, на момент звільнення зі служби не виплачена частина від усієї суми, на яку, як вважає позивач, він мав право при виключені зі списків військової частини складає 3,25%. Таким чином, сума відшкодування становить - 6520,51 грн. (х 3,25%).

Таким чином, суд вважає, що сума 201090.18 грн. є неспівмірною по відношенню до суми з якої, прострочена виплата в день звільнення (27289,55 грн. - добровільно сплачена компенсація невикористаної відпустка), а отже приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 6520,51 гривень.

Суд зазначає, що відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно положень статті 139 КАС України судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись статтями 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період за 2015-2018 р.р., виходячи із розміру грошового забезпечення станом на день його звільнення з військової служби 19 червня 2018 року; зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 - 2018 р.р., виходячи із розміру грошового забезпечення станом на день звільнення його з військової служби у запас Збройних Сил України 19 червня 2018 року; визнання протиправною бездіяльність щодо не проведення 19 червня 2018 року остаточного розрахунку при звільненні з військової служби; зобов`язання нарахувати та виплатити середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 червня 2018 року по день постановлення місцевим адміністративним судом рішення у даній справі - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не проведення 21 червня 2018 р. остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з військової служби.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 6520,51 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення оголошено у судовому засіданні 15 грудня 2020 року.

Повний текст рішення складено та підписано 23 грудня 2020 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Шинкарьова