Справа № 420/13386/20
Суддя: Балан Я.В.
Дата ухвалення: 2020-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Балан Я.В., розглянувши у порядку письмового провадження, за наявними матеріалами, адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АМІГО И С» про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою вернулась ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АМІГО И С» про:

визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича ВП63405218 від 17.11.2020 року про опис та арешт майна.

Адміністративний позов мотивовано наступним.

ОСОБА_1 наголошувала, що під час винесення постанови про опис та арешт майна, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитром Миколайовичем було допущено численні порушення норм діючого законодавства, зокрема, позивача не було належним чином повідомлено про відкриття виконавчого провадження; приватним виконавцем було накладено арешт на майно яке належить їй як фізичній особі, а не як фізичній особі-підприємцю та фактично є спільною власністю подружжя; приватним виконавцем було порушено принцип співмірності, оскільки вартість майна більш ніж у 100 разів перевищує розмір стягнення.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Статтею 287 КАС України встановлені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Частиною 4 статті 287 КАС України передбачено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження за окремою категорією термінових адміністративних справ.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

У судове засідання, призначене на 21 грудня 2020 року об 11 годині 15 хвилин, особи, які беруть участь у розгляді справи не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно повідомлялись.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

За таких обставин, враховуючи скорочені строки розгляду справ про оскарження рішень органів державної виконавчої служби та приватних виконавців, керуючись частиною 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін повідомлених належним чином.

У встановлений ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року строк (до 18 грудня 2020 року), відповідачем відзиву на позовну заяву не надано.

У відповідності до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Проте, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин, може бути кваліфіковано судом, як визнання позову. Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відзив від приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича (вх.№ЕП/25046/20 від 21.12.2020р.) надійшов на офіційну електронну адресу Одеського окружного адміністративного суду 21 грудня 2020 року (о 09 годині 25 хвилин) та без доказів надсилання копії відзиву третій особі по справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АМІГО И С».

Відзив обґрунтовувався наступним.

Ну думку приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича, при примусовому виконанні судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів, яке набрало законної сили, приватний виконавець діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Жодного порушення вимог чинного законодавства допущено не було.

Приватним виконавцем вказувалося, що боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішення, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитром Миколайовичем зазначалося, що з метою законного, неупередженого, своєчасного і повного виконання рішення суду (наказу Господарського суду Одеської області №916/1861/20 від 29.09.2020 року), відповідачем було винесено постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника, якими було описано та накладено арешт на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , прим.47-к та на квартиру за адресою : АДРЕСА_2 , що належать на праві приватної власності ОСОБА_1 .

У свою чергу, наголошувалося, що боржником не було виконано вимоги пункту 3 частини 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», тобто не було надано декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває у заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України. Також, боржник не скористався своїми правами передбаченими частиною 8 статті 26, частиною 5 статті 48, частиною 1 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: передати стягувачу належне йому майно або реалізувати таке майно та передати кошти від його реалізації стягувану в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом; запропонувати виконавцю види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу; досягти зі стягувачем згоди щодо вартості майна, тощо (а.с.44-48).

У відповіді на відзив (вх.№ЕП/25068/20 від 21.12.2020р.) ОСОБА_1 наголошувала, що постанова про відкриття виконавчого провадження на її адресу не надсилалася та нею не отримувалася. Крім того, на думку позивача, приватним виконавцем було порушено правила здійснення стягнення з фізичних осіб підприємців. Зокрема, виконавець повинен був діяти у такій послідовності: по-перше: пересвідчитись у наявності чи відсутності у підприємця грошових коштів у сумі заборгованості, по-друге: вийти на місце здійснення підприємницької діяльності та оцінити майно, яке використовується саме у підприємницькій діяльності та у разі необхідності накладати арешт саме на майно, що використовується у діяльності підприємця - предмети інтер`єру, готова продукція, товари, тощо. Однак, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович, не з`ясувавши жодних обставин та навіть не довівши до відома інформацію про відкриття виконавчого провадження - одразу наклав арешт на нерухоме майно (квартиру), яка оформлена на позивача, як на фізичну особу та взагалі не має жодного відношення до підприємницької діяльності. Більш того, дана квартира є сумісною власністю подружжя. Тобто, при прийнятті незаконної постанови про накладення арешту, відповідач фактично порушив і майнові права третьої особи (чоловіка), який взагалі не має жодного відношення до підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 , що також є грубим порушенням закону.

Також, ОСОБА_1 вказувала, що відповідачем було порушено принцип пропорційності, оскільки вартість квартири на яку було накладено арешт значно перевищує суму стягнення (77114,78 гривень).

Поміж іншим, позивачем зазначалося, що усі виконавчі дії, фактично були вчинені на підставі судового рішення, яке не набрало законної сили, оскільки наразі триває апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області №916/1861/20 від 29.09.2020 року (а.с.93-94).

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АМІГО И С» жодних пояснень, клопотань по справі - не надходило.

Станом на 23 грудня 2020 року, інших заяв по суті справи від сторін на адресу суду не надходило.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

ОСОБА_1 , згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зареєстрована як фізична-особа підприємець з 13.07.2000 року за №0022850 (а.с.32,33).

До основного виду діяльності ФОП ОСОБА_1 , згідно код КВЕД відноситься 47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах.

29 вересня 2020 року, Господарським судом Одеської області прийнято Наказ про примусове виконання рішення №916/1861/20 (на виконання рішення Господарського суду Одеської області по справі №916/1861/20 від 31.08.2020 року, повне рішення складено 07.09.2020 року), щодо стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аміго И С» заборгованості у сумі 77114,78 гривень та судового збору 2102,00 гривень (а.с.52).

19 жовтня 2020 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Аміго И С» звертається з заявою про примусове виконання рішення до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича, у якій серед іншого, просило разом з відкриттям виконавчого провадження накласти арешт на все майно та кошти боржника (а.с.51 зворотній бік).

23 жовтня 2020 року, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитром Миколайовичем, розглянувши заяву директора ТОВ «Аміго И С» про примусове виконання наказу №916/1861/20 від 29 вересня 2020 року, прийнято постанови: про відкриття виконавчого провадження №63405218 (а.с.53), про стягнення з боржника основної винагороди (а.с.54 зворотній бік, 55), про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с.56), про арешт майна боржника (а.с.57 зворотній бік, 58), про арешт коштів боржника (а.с.59-60).

17 листопада 2020 року, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитром Миколайовичем сформовано вимоги приватного виконавця, якими, серед іншого, вимагалося з`явитися до приватного виконавця 27 листопада 2019 року о 10 годині 00 хвилин та надати безперешкодний доступ приватному виконавцю та супроводжуючим особам до нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 та іншого майна належного боржнику, за наявністю підтверджуючих документів (а.с.68 зворотній бік-70).

17 листопада 2020 року, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитром Миколайовичем прийнято постанови про опис та арешт майна боржника (а.с.71-72, 75-77).

Зокрема, приватним виконавцем накладено арешти на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , прим.47-к (а.с.73-74) та квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.77-78).

Вважаючи постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича ВП63405218 від 17.11.2020 року про опис та арешт майна - протиправними, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року (далі Закон №1404-VIII) встановлено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону № 1404-VIII визначено: виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404 встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII).

Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 статті 13 Закону №1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 28 Закону №1404-VIII, копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Суд зазначає, що положення статті 28 Закону №1404-VIIІ встановлюють імперативний обов`язок приватного виконавця надіслати постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі, що обумовлює відсутність меж розсуду у приватного виконавця при визначенні адреси боржника.

За приписами частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Такий висновок про необхідність направлення постанов про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі, узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 серпня 2020 року по справі №520/9978/18, від 08 квітня 2020 року по справі №804/6996/17.

Однак, суд звертає увагу, що копій рекомендованих поштових відправлень, якими надсилалися виконавчі документи (зокрема, постанова про відкриття виконавчого провадження) на адресу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 матеріали виконавчого провадження №63405218 не містять (а.с.51-92).

Докази направлення будь якої кореспонденції на адресу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та наказі Господарського суду Одеської області №916/1861/20 від 29 вересня 2020 року ( АДРЕСА_4 ) у матеріалах справи відсутні, відповідачем по справі не надані.

У постанові Верховного Суду від 31 липня 2019 року по справі № 554/13475/15- ц висловлено правову позицію, відповідно до якої державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, але й встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду. У разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі застосовувати штрафні санкції.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права була підтримана Верховним Судом у постанові по справі №815/4579/17 від 30 вересня 2020 року.

Суд вертає увагу, що 17 листопада 2020 року, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитром Миколайовичем було складено вимоги приватного виконавця щодо необхідності (вимагалося), серед іншого, з`явитися до приватного виконавця (з урахуванням технічної помилки 27.11.2019 року) 27 листопада 2020 року, проте, у той самий день о 15 годині 30 хвилин та 15 годині 45 хвилин приватним виконавцем було прийнято постанови про опис та арешт майна боржника.

Таким чином, за відсутності будь-якого повідомлення позивача про відкриття виконавчого провадження, відповідачем виносилися вимоги приватного виконавця без фактичної можливості їх виконання, чим було порушено вимоги статей 2 та 28 Закону №1404-VIII.

Також, загальний порядок звернення стягнення на майно боржника врегульовано главою 7 Закону 1404-VIII.

Згідно статті 56 Закону №1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.

У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються:

1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо;

2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди;

3) якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо.

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

У свою чергу, статтею 52 Закону 1404-VIII встановлені особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи підприємця.

Виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в податкових органах, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов`язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

Не підлягають арешту у порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

У разі якщо після накладення виконавцем арешту на кошти боржника - юридичної особи у банках чи інших фінансових установах боржник умисно не виконує судового рішення і відкриває нові рахунки в банках чи інших фінансових установах, виконавець надсилає відповідним правоохоронним органам матеріали для притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.

У разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено оборотоздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно.

У разі якщо на зазначене у частині п`ятій цієї статті майно накладається арешт, воно реалізується в такій черговості: 1) майно, що безпосередньо не використовується у виробництві (предмети інтер`єру офісів, готова продукція та товари тощо); 2) об`єкти нерухомого майна, верстати, обладнання, інші основні засоби, а також сировина і матеріали, призначені для використання у виробництві.

Звернення стягнення на кошти та інше майно фізичних осіб - підприємців здійснюється за правилами, визначеними цією статтею.

Суд зауважує, що статус фізичної особи - підприємця - це юридичний статус, який засвідчує право особи на заняття підприємницькою діяльністю, а саме: самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до статей 51, 52 Цивільного кодексу України, до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 17 листопада 2020 року, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитром Миколайовичем прийнято постанови про опис та арешт майна боржника (а.с.71-72, 75-77).

Зокрема, приватним виконавцем накладено арешти на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , прим.47-к (а.с.73-74) та квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.77-78).

Суд наголошує, що наказом Господарського суду Одеської області про примусове виконання рішення №916/1861/20 було наказано стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аміго И С» заборгованості у сумі 77114,78 гривень та судового збору 2102,00 гривень (а.с.52), а не з фізичної особи.

Суд зазначає, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить фізичній особі ОСОБА_1 , була придбана її чоловіком ОСОБА_2 (а.с.12) за договором купівлі-продажу майнових прав №Мн-Г від 21 червня 2010 року (а.с.11), та господарський діяльності ФОП ОСОБА_1 , не використовується. Доказів протилежного відповідачем до суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд звертає увагу, що приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитром Миколайовичем, не здійснено пошуку майна фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , не здійснено виходу за місцем знаходження боржника (місцем здійснення підприємницької діяльності) зазначеному у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, не проведено опису майна суб`єкта господарювання, а накладено арешти на майно фізичної особи, яке фактично є майном подружжя придбаним у шлюбі.

Крім того, згідно договору купівлі-продажу майнових прав №Мн-Г від 21 червня 2010 року, вартість квартири за адресою: АДРЕСА_2 у 2010 році становила 1422000,00 гривень (а.с.11).

У свою чергу, сума стягнення за рішенням Господарського суду Одеської області становить 77114,78 гривень.

Суд звертає увагу, що статтею 2 Закону 1404-VIII визначено однією з основних засад виконавчого провадження - співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитром Миколайовичем не дотримано принципу співмірності заходів примусового виконання, оскільки накладено арешти і на кошти боржника і на нежитлове приміщення і на квартиру, вартість яких значно перевищує суму стягнення.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В порушення вимог статті 77 КАС України, відповідачем не доведено правомірність своїх дій при винесенні постанов у виконавчому провадженні ВП63405218 від 17.11.2020 року про опис та арешт майна, оскільки вказані постанови винесені відносно фізичної особи, а не боржника за рішенням суду фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Крім того, відповідачем під час судового розгляду справи не спростовано встановлені порушення вимог Закону України «По виконавче провадження», зокрема, відсутність доказів повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту; не своєчасність дій (складення вимоги приватного виконавця та одночасний опис та арешт майна), порушення принципу співмірності, тощо.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що під час подання позовної заяви ОСОБА_1 , сплачено судовий збір у розмірі 840,80 гривень, який підлягає відшкодуванню.

Керуючись статтями 2, 6-10, 77, 90, 139, 205, 242-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича (68004, м. Чорноморськ, вул. 1 Травня, будинок 19, офіс 310, РНОКПП НОМЕР_2 ) третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АМІГО И С» (02081, м. Київ, Дарницький район, вулиця Здолбунівська, будинок 7Д, ) про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича ВП63405218 від 17.11.2020 року про опис та арешт майна задовольнити.

Постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича у виконавчому провадженні №63405218 від 17.11.2020 року про опис та арешт майна визнати протиправною та скасувати.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати у розмірі 840,80 (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) гривень.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.272 КАС України.

Рішення може бути оскаржене згідно статті 287 КАС України до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Балан Я.В.

.