Справа № 640/29677/20
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

21 грудня 2020 року м. Київ № 640/29677/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Кармазін О.А., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

ОСОБА_1
до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 110, код ЄДР: 34967593), в якому просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту з майна (коштів) ОСОБА_1 ;

2) зобов`язати Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з майна (коштів) ОСОБА_1 , скасувати зареєстроване обтяження в Державному реєстрі речових прав на рухоме майно за номером запису обтяження 16545002 від 01.11.2017 в рамках виконавчого провадження № 54474788, виключити відомості про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників.

Позов надісланий до суду 25.11.2020, що підтверджується штампом АТ «Укрпошта» проставленого на конверті відправлення, в якому надійшла позовна заява.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.12.2020 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з вручення ухвали.

Зокрема, ухвалою судді, в порядку виконання обов`язку, визначеного ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позивача було зобов`язано надати суду:

1) уточнену позовну заяву із приведенням позовної заяви у відповідність до вимог п.п. 4, 5 ч. 5 ст. 160 КАС України із зазначенням чітких та зрозумілих позовних вимог, які мають відповідати способу захисту, передбаченого для звернення до адміністративного суду, встановленого ч. 1 ст. 5 КАС України та ч. 2 ст. 245 КАС України, з урахуванням висновків суду, викладених в ухвалі без руху;

2) оригінал документу про доплату судового збору за звернення до суду у розмірі 1681,60 грн.;

3) заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із цим позовом із обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

При цьому, залишаючи позовну заяву без руху суддею була звернута увага позивача на те, що у позовній заяві позивач просить суд, зокрема, визнати протиправною бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту з майна (коштів) ОСОБА_1 ;

Тобто, у вказаній позовній вимозі позивач не конкретизував щодо не зняття арешту з чого саме, - коштів чи майна позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача.

Також, ухвалою судді від 02.12.2020 було зазначено про те, що позивач просить суд зобов`язати Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ):

1) зняти арешт з майна (коштів) ОСОБА_1 .

2) скасувати зареєстроване обтяження в Державному реєстрі речових прав на рухоме майно за номером запису обтяження 16545002 від 01.11.2017 в рамках виконавчого провадження № 54474788,

3) виключити відомості про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників.

В той же час, по-перше, у такій вимозі позивач не конкретизує що саме слід зобов`язати відповідача - зняти арешт з чого саме, майна чи коштів.

По-друге, вимоги позивача про зобов`язання скасувати зареєстроване обтяження в Державному реєстрі речових прав на рухоме майно за номером запису обтяження 16545002 від 01.11.2017 в рамках виконавчого провадження № 54474788 та виключити відомості про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників не узгоджуються з положеннями ч. 1 ст. 5 та ч. 2 ст. 245 КАС України, оскільки передумовою застосування такого способу захисту прав, як заявлено позивачем в даній частині, є визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, оскільки заявлений позивачем спосіб захисту може бути реалізований лише за умови попереднього визнання рішень, дій чи бездіяльності відповідача протиправними.

У зв`язку з чим позивач слід було визначитись з питанням щодо заявлених позовних вимог - щодо вчинення протиправних дій, бездіяльності чи прийняття відповідачем протиправних рішень в частині вимоги про зобов`язання скасувати зареєстроване обтяження в Державному реєстрі речових прав на рухоме майно за номером запису обтяження 16545002 від 01.11.2017 в рамках виконавчого провадження № 54474788 та виключити відомості про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників.

Більш того, ухвалою судді від 02.12.2020 було зазначено також і про те, що з прохальної частини позовної заяви видно, що позивачем заявлено 3 (три) вимоги немайнового характеру, натомість беручи до уваги той факт, що позивачем сплачений судовий збір у розмірі 840,00 грн., останньому необхідно було доплатити судовий збір у розмірі 1681,60 грн.

Крім іншого судом також було зазначено про те, що у позовній заяві позивач зазначає, що 12.08.2020 з реєстру боржників їй стало відомо про наявність виконавчого провадження № 54474788, стягувач Житомирська митниця ДФС та того ж дня, 12.08.2020 позивачем направлено заяву до відповідача з проханням надати копії матеріалів виконавчого провадження № 54474788, а також з проханням зняти всі обтяження, накладенні в рамках вказаного виконавчого провадження.

Про порушення своїх прав позивач дізналася саме 12.08.2020 з реєстру боржників, що і слугувало підставою для звернення позивача того ж дня (12.08.2020) до відповідача із заявою, відповідь на яку отримано позивачем 06.10.2020. Натомість до суду з вказаним позовом позивач звернулася лише 25.11.2020, тобто із значним пропуском десятиденного строку звернення до суду, передбаченого ч. 2 ст. 287 КАС України, однак заяви про поновлення пропущеного строку звернення з адміністративним позовом до суду позовна заява не містила, а також доказів на підтвердження поважності причин такого пропуску суду не надано.

09.12.2020 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви до якої додано уточнену позову заяву, в якій ОСОБА_1 просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 ;

2) зобов`язати Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з майна боржника ОСОБА_1 , накладений постановою про арешт майна боржника від 01.11.2017 № 54474788 та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на рухоме майно за номером запису обтяження 16545002 від 01.11.2017 в рамках виконавчого провадження № 54474788, із винесенням відповідних змін до вказаного державного реєстру;

3) виключити відомості про ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з Єдиного реєстру боржників.

Також на усунення недоліків позовної заяви надано докази сплати судового збору у розмірі 1651,00 грн. за квитанцією від 07.12.2020 № 6В62-Т4Р4-5Н5Х-824М та надано заяву про поновлення строку звернення до суду з даним позовом.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом позивач зазначила, що про порушення своїх прав їй стало відомо з єдиного реєстру боржників 12.08.2020 та ідентифікатор доступу до реєстру виконавчих проваджень отримано листом відповідача від 09.10.2020, після чого їй стало відомо про наявні обтяження в рамках виконавчого провадження 54474788.

Додає, що у зв`язку із прийняттям 11.03.2020 Кабінетом Міністрів України постанови №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID- 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», позивач був позбавлений можливості подати вчасно позовну заяву.

Звертає увагу на те, що 14.10.2020 позивачем отримано позитивний результат короновірусної інфекції, що значно вплинуло за здоров`я позивача та позбавило можливості подання позовної заяви вчасно.

Відтак, просить суд визнати причини причин пропуску строку звернення до суду поважними та поновити строк звернення до суду з позовом ОСОБА_1 до Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Разом з тим, викладені у заяві на усунення недоліків причини поважності пропуску строку на звернення до суду, є неповажними з огляду на наступне.

Так, ч. 1 ст. 122 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З наведених положень КАС України вбачається, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, положення «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій або допущення бездіяльності і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії чи допущено бездіяльність.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Так, особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені статтею 287 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Отже, учасник виконавчого провадження має право звернутися з позовною заявою до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів заподіяними рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця.

Так, як вже було зазначено судом, в уточненій позовній заяві заявниця просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 ;

2) зобов`язати Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з майна боржника ОСОБА_1 , накладений постановою про арешт майна боржника від 01.11.2017 № 54474788 та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на рухоме майно за номером запису обтяження 16545002 від 01.11.2017 в рамках виконавчого провадження № 54474788, із винесенням відповідних змін до вказаного державного реєстру;

3) виключити відомості про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників.

Як зазначила позивач у первинній позовній заяві так і у заяві про поновлення строку звернення до суду про порушення своїх прав вона дізналася 12.08.2020 з реєстру боржників.

Тоді як до суду з даним позовом позивач звернулася лише 25.11.2020, що підтверджується штампом АТ «Укрпошта» проставленого на конверті відправлення, в якому надійшла позовна заява.

Тобто, позивач звернулася до суду поза межами десятиденного строку звернення до суду, передбаченого ч. 2 ст. 287 КАС України.

При цьому, судом приймається до уваги ті обставини що 14.10.2020, тобто більше ніж через 2 (два) місяці після дізнання про порушення своїх прав (дізналася 12.08.2020) позивач отримала позитивний результат короновірусної інфекції, однак, суд звертає увагу позивача на те, що позивачем не надано суду доказів поважності причин не звернення до суду у строк з 12.08.2020 (день, коли позивач дізналася про порушення своїх прав) до 13.10.2020 (день, що передує дню виявлення у позивача короновірусної інфекції), оскільки у вказаний період позивачка не була позбавлена можливості звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, у десятиденний строк, передбачений ч. 2 ст. 287 КАС України.

Відтак, причини пропуску строку звернення до суду у строк з 12.08.2020 по 13.10.2020 є неповажними, оскільки, ні матеріали позовної заяви, ні матеріли, що подані разом з заявою про поновлення строку звернення до суду, не містять жодних доказів неможливості звернення до суду у такий строк.

Щодо посилання позивачки у заяві про поновлення строку звернення до суду на те, що у зв`язку із прийняттям 11.03.2020 Кабінетом Міністрів України постанови № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID- 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», позивач була позбавлена можливості подати вчасно позовну заяву, то суд вважає вказане посилання необґрунтованим та безпідставним, оскільки позивачем не надано жодних, у розумінні ст. 73 КАС України, доказів неможливості подання позовної заяви у десятиденний строк, з наступного дня, що слідує за днем коли вона дізналася про порушення своїх прав, а також не надано жодних доказів того, що прийнята 11.03.2020 Кабінетом Міністрів України постанова № 211 реально зумовила обмеження для позивача не звернення до суду у визначений законодавством строк для подання позовних заяв щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця.

Суд звертає увагу позивача на те, що суд поновлює процесуальні строки, встановлені нормами КАС України, лише у тому випадку, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Однак, на час вирішення питання про відкриття провадження у справі за результатами ознайомлення судом з матеріалами позовної заяви та доданими до неї документами, а також із заявою про поновлення строку звернення до суду, судом не встановлено обставин наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду.

Суд акцентує увагу суду на те, що відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Так, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Слід наголосити, що принципом адміністративного судочинства є верховенство права, тоді як пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо захисту його прав та обов`язків. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за адміністративним позовом, однак це право не є абсолютним та може бути реалізовано лише у тому випадку, коли особою, яка звертається до суду, дотримано певні норма національного законодавства в частині вимог, передбачених для подання позовної заяви, у тому числі щодо дотримання учасником строку, визначеного національним законодавством для звернення до суду, що свідчить про забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, як складової верховенства права.

Суд звертає увагу позивача на те, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. У разі порушення такого строку та недотримання принципу юридичної визначеності зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що такий строк звернення до суду може бути обмеженим.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з п. 1 п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. Позовна заява також повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи вищевказане, а також зважаючи на те, що причини пропуску строку на звернення до суду з даним позовом, що викладені позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду, є неповажними та беручи до уваги те, що матеріали позовної заяви не містять інших поважних причин пропуску строку звернення до суду, суд приходить до висновку про повернення позовної заяви позивачу.

Керуючись ст. 160, 169, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Причини пропуску строку звернення до суду, що викладені у заяві про поновлення строку звернення до суду, визнати неповажними.

Позовну заяву повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка подала позовну заяву. Копія позовної заяви залишається в суді. .

Ухвала суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до ч. 7 ст. 169 КАС України ухвала може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя О.А. Кармазін