Справа № 381/1635/20
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2020-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 381/1635/20 Суддя (судді) першої інстанції: Осаулова Н.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Безименної Н.В.

Земляної Г.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської митниці Держмитслужби про скасування постанови в справі про порушення митних правил, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до Київської митниці Держмитслужби, в якому просив суд скасувати постанову про порушення митних правил № 0928/10000/20 від 11 червня 2020 року, якою його визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 485 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 694,94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в його діях відсутній склад порушення митних правил, відповідальність за яке передбачена статтею 485 МК України, оскільки вина належним чином не доведена і не встановлена. Зокрема, його дії щодо зазначення року випуску спірного автомобіля є правомірними та вчинені на підставі поданих замовником реєстраційних і технічних документів, узгоджується із Положенням митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщаються громадянами через митний кордон України, затвердженим Наказом Державної митної служби України № 1118 від 17 листопада 2018 року. Зазначено, що ним вірно застосовано віковий коефіцієнт даного автомобіля 12, оскільки вказаний автомобіль відповідно до Витягу з єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих ТЗ, дійсно зареєстровано за роком випуску 2006, а не в 2005 році як стверджує відповідач.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2020 року даний адміністративний позов - задоволено.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що для притягнення до відповідальності, згідно статті 485 Митного кодексу України, необхідно доведення факту заявлення в митній декларації неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості та наявність прямого умислу. Проте, відповідачем не було доведено наявності в діях відповідача протиправного умислу, що виключає можливість притягнення до відповідальності.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянти обґрунтовують тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зазначає, що постанова винесена з дотриманням вимог чинного законодавства України, оскільки позивач в порушення своїх посадових обов`язків шляхом недбалого ставлення до них не перевірив належним чином усі ідентифікуючі ознаки транспортного засобу, що стало наслідком сплати меншого розміру податків, ніж передбаченого законодавством з урахуванням невірного зазначення року випуску транспортного засобу - 2006 рік замість справжнього року випуску автомобіля - 2005 рік.

Оскільки сторони до суду не з`явилися, справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 статті 229 КАС України.

Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 24 червня 2019 року до відділу митного оформлення №3 митного поста «Південний» Київської митниці ДФС агентом з митного оформлення ФОП ОСОБА_1 , який діяв на підставі договору доручення від 15 червня 2019 року « 15-06/19/3 «Договір про надання послуг митного брокера» з метою випуску у вільний обіг було подано у електронному вигляді митну декларацію на товар - транспортний засіб, з прикріпленими до неї сканованими зображеннями товаросупровідних документів. Вказану декларацію було прийнято до оформлення та зареєстровано за номером UA125270/2019/963980 (надалі - декларація).

Як вбачається із змісту гр.8 та гр.14 зазначеної декларації одержувачем товару - транспортного засобу виступав ОСОБА_2 , а декларування товару здійснено ФОП ОСОБА_1 .

Відповідно до гр.31 вищевказаної декларації, агентом з митного оформлення вантажів ОСОБА_1 задекларовано товар «Автомобіль легковий, марка MAZDA, модель 3; бувший у використанні, номер кузова/VIN НОМЕР_1 ; об`єм двигуна - 1999 см. куб.; потужність двигуна 110 кВт; номер двигуна не встановлений; тип двигуна - бензин, кількість місць 5 (включаючи місце водія), коробка передач - механічна, призначення використання - легковий, категорія транспортного засобу - М1, тип кузову - хетчбек, колісна формула - 4х2, дата першої реєстрації транспортного засобу 15.02.2006; календарний рік випуску - 2006, модельний рік виготовлення - 2006. Екологічний клас - EURO IV. Показники одометра - 158216 км., колір синій, номерний знак НОМЕР_2 . Торгівельна марка - MAZDA; виробник MAZDA MOTOR CORP; Країна виробництва Японія».

Відповідно до положень статті 295 Митного кодексу України, ОСОБА_1 здійснено нарахування митних платежів на товар «Легковий автомобіль марки «MAZDA 3», номер кузова/VIN НОМЕР_1 , календарний рік виготовлення - 2006, а саме: мито у розмірі - 11 056,98 грн., акцизний податок у розмірі 35 649,89 грн., податок на додану вартість у розмірі - 32 049,50 грн.

30 березня 2020 року з метою перевірки правильності визначення року виготовлення транспортного засобу Київської митницею ДФС направлено лист до ДП «Авто Інтернешнл» та 31 березня 2020 року отримано відповідь офіційного дилера ДП «Авто Інтернешнл» № 94, у якій було вказано, що фактична дата виготовлення зазначеного ОСОБА_1 в митній декларації транспортного засобу «MAZDA-3» є 04 липня 2005 року.

На підставі вказаної відповіді Управлінням запобігання та протидії контрабанди та порушення митних правил Київської митниці Держмитслужби було направлено службову записку №7.8.-20-31/1472 до Управління контролю митної вартості, класифікації, походження товарів та прогнозування надходжень щодо визначення різниці митних платежів. Так, в отриманій відповіді зазначено, що за митною декларацією UA125270/2019/963980 від 24 червня 2020 року різниця в платежах становить 3564,98 грн.

Оскільки агентом з митного оформлення ФОП ОСОБА_1 - громадянином ОСОБА_1 з метою неправомірного зменшення розміру митних платежів на суму 3564,98 грн. заявлено у ЕМД від 24 червня 2020 року № UA125270/2019/963980 неправдиві відомості, необхідні для визначення розміру акцизного податку, 11 червня 2020 року заступником начальника Київської митниці Держмитслужби Борисенком А.В. прийнято постанову у справі про порушення митних правил № 0928/10000/20, якою позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчинені порушення митних правил, передбаченого статтею 485 МК України, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 10694,94 грн.

Не погоджуючись в казаною постановою, вважаючи її протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до п.4, 25 ч.1 статті 4 Митного кодексу України (далі - МК України) України ввезення товарів, транспортних засобів на митну територію України, вивезення товарів, транспортних засобів за межі митної території України - сукупність дій, пов`язаних із переміщенням товарів, транспортних засобів через митний кордон України у будь-який спосіб у відповідному напрямку; митний режим - це комплекс взаємопов`язаних правових норм, що відповідно до заявленої мети переміщення товарів через митний кордон України визначають митну процедуру щодо цих товарів, їх правовий статус, умови оподаткування і обумовлюють їх використання після митного оформлення.

Відповідно до ч.1 статті 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

За умовами ч.1, п.5 ч.8 статті 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості про товари, у тому числі у вигляді кодів: а) найменування; б) звичайний торговельний опис, що дає змогу ідентифікувати та класифікувати товар; в) торговельна марка та виробник товарів (за наявності у товаросупровідних та комерційних документах); г) код товару згідно з УКТ ЗЕД; ґ) найменування країни походження товарів (за наявності); д) опис упаковки (кількість, вид); е) кількість у кілограмах (вага брутто та вага нетто) та інших одиницях виміру; є) фактурна вартість товарів; ж) митна вартість товарів та метод її визначення; з) відомості про уповноважені банки декларанта; и) статистична вартість товарів.

Згідно статті 266 Митного кодексу України декларант зобов`язаний: здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; на вимогу митного органу пред`явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення; надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу; у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на митні органи. Перед подачею митної декларації декларант має право з дозволу митного органу здійснювати фізичний огляд товарів з метою перевірки їх відповідності опису (відомостям), зазначеному у товаросупровідних документах, брати проби та зразки товарів. У випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, декларант має право вимагати від митного органу випуску товарів, за умови забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу X цього Кодексу. У разі самостійного декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант. Особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов`язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант.

За ч.3 статті 335 МК України, разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, який визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, декларація митної вартості. У встановленому цим Кодексом порядку в митній декларації декларантом або уповноваженою ним особою зазначаються відомості про: документи, що підтверджують повноваження особи, яка подає митну декларацію; зовнішньоекономічний договір (контракт) або інші документи, що підтверджують право володіння, користування та/або розпорядження товарами; транспортні (перевізні) документи; комерційні документи, наявні у особи, яка подає декларацію; у разі необхідності - документи, що підтверджують дотримання заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності; документи, що підтверджують дотримання обмежень, які виникають у зв`язку із застосуванням захисних, антидемпінгових та компенсаційних заходів (за наявності таких обмежень); у випадках, передбачених цим Кодексом, - документи, що підтверджують країну походження товару; у разі необхідності - документи, що підтверджують сплату та/або забезпечення сплати митних платежів; у разі необхідності - документи, що підтверджують право на пільги із сплати митних платежів, на застосування повного чи часткового звільнення від сплати митних платежів відповідно до обраного митного режиму; у разі необхідності - документи, що підтверджують зміну термінів сплати митних платежів; у разі необхідності - документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів та обраний метод її визначення відповідно до ст. 53 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 статті 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до положень статті 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру шляхом подання неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Згідно Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року № 651, графа 31 МД повинна містити такі відомості про товар: опис товару відповідно до товаросупровідних документів в обсязі, достатньому для його розпізнання та віднесення до коду згідно з УКТЗЕД.

За умовами п.п.8 Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених Наказом Державної Митної служби України від 17 листопада 2005 року N1118, визначення року виготовлення ТЗ здійснюється на основі даних його виробника, що містяться в ідентифікаційному номері ТЗ. Міжнародною організацією стандартизації (ISO) запроваджено з 1976 року міжнародний стандарт ідентифікаційних позначень автомобіля - ISO 3779-1983, гармонізований з державним стандартом України ДСТУ 3525-97 обов`язкового застосування в Україні, які складаються з міжнародного коду виробника ТЗ (перші три символи), описової частини (подальші шість символів) і розпізнавальної частини (останні вісім символів), за яким визначається ідентифікаційний номер ТЗ. Ідентифікаційний номер індивідуальний для кожного ТЗ. У разі визначення року виготовлення ТЗ необхідно враховувати те, що за міжнародним стандартом ISO 3779-1983 виробники ТЗ зазначають в ідентифікаційному номері або календарний, або модельний рік виготовлення ТЗ, тобто наступний модельний рік починається після 1 липня поточного календарного року.

Стандартом ISO 3779-1983 для кодування модельних років виготовлення ТЗ рекомендовано використання 10-го символу в 17-значному ідентифікаційному номері та символів, наведених у табл. 4.4 додатка 4 до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092 ( z1074-03).

Календарний і модельний роки виготовлення можуть також визначатися за розпізнавальною частиною ідентифікаційного номера (останні 8 знаків).

Якщо календарну дату виготовлення ТЗ, який перебував у користуванні, визначити за його ідентифікаційним номером неможливо, то за основу береться рік виготовлення, визначений за його ідентифікаційним номером, з урахуванням календарної дати першої реєстрації ТЗ.

Датою першої реєстрації ТЗ, який перебував у користуванні, є дата, зазначена в спеціальній графі технічного паспорта (свідоцтва про реєстрацію), наприклад, паспорта німецького зразка, або дата видачі технічного паспорта (свідоцтва про реєстрацію).

У разі відсутності даних про дату першої реєстрації, коли модельний чи календарний рік виготовлення ТЗ, зазначений в ідентифікаційному номері, збігається з роком початку його експлуатації, датою виготовлення вважати 1 січня року, зазначеного в ідентифікаційному номері ТЗ.

Якщо встановлений за ідентифікаційним номером модельний рік виготовлення не збігається з роком початку експлуатації ТЗ, який зазначено в реєстраційному документі, й перевищує його, датою виготовлення вважати 1 липня зазначеного в реєстраційних документах року.

Якщо встановлений за ідентифікаційним номером календарний або модельний рік виготовлення не збігається з роком початку експлуатації ТЗ, який зазначено в реєстраційному документі, і є меншим за нього, датою виготовлення вважати 1 січня календарного року, зазначеного в ідентифікаційному номері.

У разі неможливості визначення року виготовлення ТЗ за ідентифікаційним номером роком виготовлення вважати рік, що значиться в реєстраційних і технічних документах на ТЗ.

При цьому, в разі відсутності в реєстраційних і технічних документах на ТЗ календарної дати виготовлення ТЗ такою датою вважати 1 січня року, зазначеного в реєстраційних і технічних документах на ТЗ.

Датою початку користування ТЗ, що були в користуванні та ввозяться на митну територію України, уважається дата першої реєстрації ТЗ, визначена в реєстраційних документах, які видані вповноваженими державними органами та дають право експлуатувати ці ТЗ на постійній основі. У разі відсутності реєстраційних документів першої реєстрації ТЗ датою початку користування вважати перший день першого місяця року, зазначеного в ідентифікаційному номері ТЗ, а за відсутності в ідентифікаційному номері року виготовлення - 1 січня року виготовлення, зазначеного в реєстраційних документах.

Як вбачається матеріалів справи, підставами для оформлення митної декларації позивачем були документи іноземного зразка із зазначенням як дати першої реєстрації спірного автомобіля, так і дати його модельного року випуску, а саме як 2006 рік. Відтак, підстав для існування сумнівів у такій даті у позивача на час оформлення такої митної декларації не могло бути.

При цьому, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо того, що склад правопорушення, передбаченого статтею 485 МК України, передбачає, з-поміж іншого, те, що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі). Об`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке встановлена наведеною правовою нормою, полягає у поданні неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості.

Тобто, діяння, передбачене статтею 485 МК України, обов`язково повинно поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (визначений законом порядок сплати податків та зборів).

Отже, для притягнення до відповідальності в даному випадку необхідно довести факт заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості та наявність прямого умислу.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 06 червня 2018 року по справі №607/1866/17 та № 607/2391/17.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 20 березня 2018 року по справі № 640/7258/17 роз`яснив, що для притягнення до відповідальності відповідно до статті 485 Митного кодексу України необхідне доведення факту заявлення у митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей чи надання органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості.

За відсутності обґрунтованих доказів, які свідчили б саме про умисел декларанта на заниження митних платежів (шляхом повідомлення недостовірної інформації про товар) сам факт неправильного визначення коду згідно з УКТЗЕД не є достатньою підставою для кваліфікації дій позивача як порушення митних правил відповідно до статті 485 МК України (постанова Верховного Суду від 13 грудня 2018 року по справі № 759/360/17).

Згідно статті 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 статті 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Судом встановлено, що позивачем було подано усі обов`язкові документи та митна декларація з повним та хронологічним визначенням відповідних даних про спірний автомобіль із наданих документів про його первинну реєстрацію за кордоном і відомостей про модельний рік випуску. Тобто, при поданні ЕМД позивач користувався тими документами і відомостями, що знаходилися у його розпорядженні.

Натомість, відповідачем не надано жодних доказів, які б довели, що позивач умисно, з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру подав неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, зокрема, відомості щодо року виготовлення товару, а саме транспортного засобу марки MAZDA, модель 3; номер кузова/VIN НОМЕР_1 .

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем в межах даної справи свого обов`язку щодо доказування виконано не було.

Відповідно до ч. 1 статті 531 Митного кодексу України, підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до п.3 ч.3 статті 286 КАС України визначено: за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з судом першої інстанції стосовно того, що у діях ОСОБА_1 відсутні ознаки порушення митних правил, передбачені статтею 485 МК України, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

При цьому, доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються наявними матеріалами справи. Крім того, апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Таким чином, всі наведені аргументи апелянта не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст рішення виготовлено 22 грудня 2020 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Н.В. Безименна

Г.В. Земляна