Справа № 520/4909/2020
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2020-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 р. Справа № 520/4909/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Жигилія С.П. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/4909/2020

за позовом ОСОБА_1

до Малоданилівської селищної ради

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Малоданилівської селищної ради (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Малоданилівської селищної ради від 07.02.2019 №38, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення із земель житлової та громадської забудови земельної ділянки для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,1500 га у АДРЕСА_1 з подальшою передачею у приватну власність;

- зобов`язати Малоданилівську селищну раду Дергачівського району надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення із земель житлової та громадської забудови земельної ділянки для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,1500 га в АДРЕСА_1 з подальшою передачею у приватну власність.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2020 частково задоволено позов.

Визнано протиправним та скасовано рішення Малоданилівської селищної ради від 07.02.2019 № 38.

Зобов`язано Малоданилівську селищну раду Дергачівського району повторно розглянути заяву від 18.10.2018 ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення із земель житлової та громадської забудови земельної ділянки для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,1500 га у АДРЕСА_1 , з урахуванням висновків суду, зазначених у даному рішенні.

У решті позову - відмовлено.

Позивач не погодившись з таким рішенням, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2020 в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. У справі, що переглядається, повноваження щодо затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою, регламентовано статтею 118 ЗК України. Умови, за яких орган відмовляє у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - затвердити проект землеустрою або відмовити в його затвердженні, якщо для цього є законні підстави. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними».

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що позивач 18.10.2018 звернувся до відповідача з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтованою площею 0,15000 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та з усіма необхідними копіями документів, зокрема: графічні матеріали щодо бажаного місця розташування земельної ділянки; копія ідентифікаційного номеру облікової картки платника податків; копія документа, що посвідчує особу (паспорт); додатково надано довідку від 12.10.2018 №789 з Державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями станом на 01.01.2016.

Рішенням XX сесії VII Малоданилівської селищної ради від 07.02.2019 №38 Про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтованою площею 0,15000 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 відмовлено позивачу у надані позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою на підставі відсутності детального плану даної території та розміщення на ній берегового гаю посилаючись на статтю 24 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, статтю 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, статті 12, 40, 81, 121 Земельного кодексу України.

Не погодившись із таким рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Відмовляючи в частині позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, належить до дискреційних повноважень відповідача.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідачем рішення суду першої інстанції не оскаржується, а позивач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог. Отже, в межах розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду про відмову в задоволенні позовних вимог про зобов`язання Малоданилівську селищну раду Дергачівського району надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення із земель житлової та громадської забудови земельної ділянки для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,1500 га в АДРЕСА_1 з подальшою передачею у приватну власність. Колегія суддів вважає за можливе переглянути судове рішення тільки в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 № 1380/5 передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами: 1) за допомогою оціночних понять, наприклад: "за наявності поважних причин орган вправі надати …", "у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…", "рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…" тощо; 2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав; 3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів; 4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Натомість, у цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути заяву позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

Дійсно, у випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання ухвалити рішення.

Однак, як і будь-який інший спосіб захисту, зобов`язання відповідача ухвалити рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.

Частиною 7 ст. 118 Земельного кодексу України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним.

Зобов`язання судом відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність таких підстав для відмови у видачі дозволу, які передбачені законом.

Адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, ч. 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 у справі № 823/59/17 зробив наступний правовий висновок:

«…повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

68. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

69. У справі, що переглядається, повноваження щодо затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою, регламентовано статтею 118 ЗК України.

70. Умови, за яких орган відмовляє у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - затвердити проект землеустрою або відмовити в його затвердженні, якщо для цього є законні підстави. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними».

Отже, колегія суддів вважає за необхідне врахувати вищевикладену правову позицію.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного суду від 31.07.2020 року по справі № 810/2474/18.

Також слід зазначити, що втручанням у дискреційні повноваження суб`єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення із земель житлової та громадської забудови земельної ділянки для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,1500 га у АДРЕСА_1 з подальшою передачею у приватну власність.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції зробив помилкові висновки про наявність у відповідача дискреційних повноважень, а також про те, що належним способом захисту порушеного права буде зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що в частині відмови у задоволенні позовних вимог, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому наявні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.

Згідно ст.315 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції може своєю постановою скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при його прийнятті суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про задоволення позову.

Крім того, ухвалюючи дану постанову, суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2020 року по справі № 520/49099/2020 скасувати в частині зобов`язання Малоданилівську селищну раду Дергачівського району повторно розглянути заяву від 18.10.2018 року ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення із земель житлової та громадської забудови земельної ділянки для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,1500 га у АДРЕСА_1 , з урахуванням висновків суду, зазначених у даному рішенні.

Прийняти постанову, якою у цій частині позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов`язати Малоданилівську селищну раду Дергачівського району надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення із земель житлової та громадської забудови земельної ділянки для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,1500 га в АДРЕСА_1 з подальшою передачею у приватну власність.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2020 року по справі № 520/49099/2020 залишити без змін

Стягнути з Малоданилівську селищну раду Дергачівського району (вул. Ювілейна, 5, с. Мала Данилівка, Дергачівський район, Харківська область, 62342, код ЄДРПОУ - 04398790) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) судовий збір, сплачений за подання позову, в розмірі 1261 грн. 21 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді С.П. Жигилій О.В. Присяжнюк