Справа № 160/4562/20
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2020-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 грудня 2020 року м. Дніпросправа № 160/4562/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 року у справі №160/4562/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа - Новоолександрівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 23 квітня 2020 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, згідно з яким просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 4-4911/15-19-сг від 18.12.2019 року щодо відмови в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,1 га для індивідуального садівництва, яка розташована на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:013:0241;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,10 га для індивідуального садівництва, яка розташована на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:013:0241.

Позов обґрунтовано тим, що позивачем дотримано вимоги земельного законодавства для відведення земельної ділянки у власність. Зазначає про те, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, оскільки земельна ділянка на яку претендує позивач не є та не була у користуванні лікарні І.І. Мечникова.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що земельна ділянка за кадастровим номером - :01:013:0241, входить до складу земельної ділянки площею 4,0 га, на яку КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І. І. Мечникова» виданий державний акт на право користування землею серія Б №009254 від 1992 року, а тому винесений Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області оскаржуваний наказ є таким, що прийнятий відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оскаржив його до апеляційного суду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що судом першої інстанції не повно встановлені обставини справи, оскільки не встановлено місце знаходження земельної ділянки на яку був виданий державний акт лікарні ім. І.І. Мечникова. Зазначає про те, що судом першої інстанції не враховано те, що земельна ділянка на яку був виданий державний акт лікарні ім. І.І. Мечникова під цей акт не оформлялася. При цьому, позивач вказує на те, що рішення Дніпровського апеляційного суду від 23.04.2019 року у справі №2-175/312/17-ц спірні відносини не регулює.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, відповідач, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що 23.05.2019 року ОСОБА_1 через уповноваженого представника звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області із заявою щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність площею 0,10 га, кадастровий номер :01:013:0241, для індивідуального садівництва, за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка розташована на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації.

До заяви були додано копії: проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність; витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; довіреності уповноваженої особи; паспорту та реєстраційного номера облікової картки платника податків уповноваженої особи; згода на обробку персональних даних уповноваженої особи.

Зазначена заява зареєстрована відповідачем 23.05.2019 року за вх. № 31-425/0/93-19.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.09.2019 року у справі №160/6007/19, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково, а саме:

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області у вирішенні заяви ОСОБА_1 від 23.05.2019 року вх. №31-425/0/93-19 про затвердження розробленої документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва площею 0,10 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації;

- зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.05.2019 року вх. №31-425/0/93-19 про затвердження розробленої документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та прийняти рішення за результатами розгляду такої заяви у встановленому порядку з урахуванням висновків суду у цій справі;

- в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення набрало законної сили 25.11.2019 року (а.с.8-15).

Судом встановлено, що на виконання рішення суду 18.12.2019 року Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області прийнято наказ №4-4911/15-19-сг про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки (а.с. 16).

Наказ обґрунтовано тим, що відповідно до ст.ст. 15-1,116,118,121, 122 Земельного кодексу України, керуючись чинним земельним законодавством України, Положенням про Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, затвердженим наказом Держгеокадастру від 17 листопада 2016 року № 308, з урахуванням постанови Дніпровського апеляційного суду у справі № 175/803/312/17 від 23 квітня 2019 року та на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду у справі № 160/7406/18 від 05 червня 2019 року, відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, загальною площею 0,1000 га, (кадастровий номер :01:013:0241).

Підставою відмови зазначено, що вказана земельна ділянка площею 0,1000га є частиною земельної ділянки площею 4,0000 га, яка знаходиться в постійному користуванні КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова».

Законність та обґрунтованість вищезазначеного наказу є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 1 ст. 35 Земельного кодексу України, громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва.

Частиною 1 ст. 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлено ст. 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Приписами ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність передбачений ст. 118 Земельного кодексу України, відповідно до частини 8 якої проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст. 186-1 цього Кодексу.

Згідно з ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

За приписами ч. 13 ст. 123 Земельного кодексу України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 186 Земельного кодексу України встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до ч. 5 ст. 186 Земельного кодексу України органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Згідно із ч. 6 ст. 186 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

За приписами ч. 8 ст. 186 Земельного кодексу України у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо передачу земельної ділянки у користування;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо передачу земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 Земельного кодексу України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у користування або рішення про відмову передання земельної ділянки у користування.

Приведені вище норми Земельного кодексу України визначають, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише невідповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

З матеріалів справи вбачається, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджено експертом державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Луганській області 17.12.2018 року № 7407/82-18 (а.с. 72), а також Управлінням містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства, будівництва та інфраструктури Дніпровської районної державної адміністрації 03.04.2019 року №209/11/19 (а.с.78), як це вимагає ч. 1 ст. 186-1 Земельного кодексу України.

Також, наявні відомості щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі (а.с. 68).

Звертаючись 23.05.2019 року до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області із заявою про затвердження проекту землеустрою, ОСОБА_1 додано до заяви погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :01:013:024) у власність площею 0,10 га для індивідуального садівництва, за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка розташована на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації, а також витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Новоолександрівської сільської ради народних депутатів від 12.09.1991 року було виділено земельну ділянку в розмірі 4 га під індивідуальну забудову за рахунок орних земель колгоспу імені КПРС для співробітників обласної клінічної лікарні ім. Мечникова та видано акт на право користування землею Б № 009254, зареєстрований за № 473 у 1992 році (а.с.108-113).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.04.2017 року у справі № 2-175/312/17-ц, визнано незаконним та скасовано державний акт Б № 009254 на право постійного користування земельною ділянкою площею 4 га (а.с.114-120).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.04.2019 року у справі № 2-175/312/17-ц, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.04.2017 року скасовано, державний акт Б № 009254 на право постійного користування земельною ділянкою площею 4,0 га, наданого Дніпропетровською районною радою під індивідуальну забудову Обласній лікарні ім. І.І.Мечникова, який зареєстрований 18.05.1992 року в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 473, визнано правомірним, рішення в касаційному порядку не оскаржено та набрало законної сили (а.с.121-127).

Отже, саме у період часу до скасування рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 отримав дозвіл Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населеного пункту на території Новолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області та виготовив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Приписами ч. 4 ст. 78 КАС України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Враховуючи те, що земельна ділянка за кадастровим номером - :01:013:0241, входить до складу земельної ділянки площею 4,0 га, на яку КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» виданий державний акт на право користування землею серія Б №009254 від 1992 року, суд першої інстанції зробив вірний висновок про те, що винесений Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області оскаржуваний наказ є таким, що прийнятий відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України.

Між тим, інші аргументи наведені позивачем в апеляційній скарзі фактично зводяться до загального, а саме порушення відповідачем прав позивача, та не врахування судом першої інстанції доводів позивача, проте враховуючи те, що судовим рішенням у цій справі надано необхідне та достатнє обґрунтування щодо відсутності підстав для задоволення позову, при цьому суд дослідив усі основні питання віднесені на його розгляд, суд апеляційної інстанції вважає, що всі інші аргументи апеляційної скарги не є доречними і важливими аргументами, оскільки не спростовують висновок суду щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому, суд апеляційної інстанції зробив висновок про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача, що надійшло на адресу апеляційного суду 09.11.2020 року про витребування у Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області належним чином завіреної копій топографо-геодезичних і картографічних матеріалів та клопотання, що надійшло на адресу суду 16.12.2020 року про витребування у відповідача належним чином завірених топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, технічної документації із землеустрою, проекту відведення земельної ділянки, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, витягу або іншої документації з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, оскільки повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Під час судового розгляду в суді першої інстанції позивачем таке клопотання не заявлялось. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотань ОСОБА_1 про витребування у Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області належним чином завірених копій документів із землеустрою.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 року у справі №160/4562/20 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 22 грудня 2020 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко