Справа № 640/5846/20
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/5846/20 Суддя (судді) першої інстанції: Амельохін В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, враховуючи пільговий стаж за заявою від 05.06.2018 та зобов`язання відповідача розпочати нарахування пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 у термін, передбачений пільговими довідками, починаючи з 14.05.2019.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 серпня 2020 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.02.2019 по справі № 826/14350/18 не містить зобов`язань щодо призначення позивачу пенсії.

Позивач правом подачі відзиву не скористався. В суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що після набрання рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.02.2019 у справі №826/14350/18 законної сили 15.05.2019 та по сьогоднішній день заява позивача про призначення пенсії за віком по списку №2 від 05.06.2018 не розглянута та по ній не прийнято жодного рішення.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 від 22.06.2018 року та зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового та трудового стажу період роботи позивача у ВАТ «Макіївський металургійний комбінат», відповідно до довідок, а саме:

- № 186 від 15.03.2017 року, яка підтверджує мій стаж за період з 19.04.1984 року по 05.01.1988 року на посаді, що відноситься до списку № 2. розділ IV, де я працював повний робочий день;

- № 189 від 15.03.2017 року, яка підтверджує мій стаж за період з 27.10.1983 року по 05.01.1988 року у відділі технічного контролю;

- № 190 від 15.03.2017 року, яка підтверджує мій стаж за період з 02.10.1990 року по 14.04.1996 року на посаді вальцювальника калібрувального стану;

- № 053/40 від 26.10.1990 року, яка підтверджує мій стаж за період з 23.12.1987 року по 29.09.1990 року на посаді, що відноситься до списку № 2, де позивач працював повний робочий день.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.02.2019 у справі №826/14350/18 позов задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві, викладене у листі від 18 липня 2018 року № 41594/02, про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 від 22.06.2018 року та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до пільгового та трудового стажу період роботи ОСОБА_1 у Відкритому акціонерному товаристві «Макіївський металургійний комбінат» відповідно до довідок: № 186 від 15.03.2017 року, № 189 від 15.03.2017 року, № 190 від 15.03.2017 року, № 053/40 від 26.10.1990 року виданих ВАТ «Макіївський металургійний комбінат».

27.05.2019 позивач звернувся з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо виконання судового рішення (а.с.17).

Листом від 03.02.2020 №2592-31962/К-03/8-2800/20 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача, що на підставі поданої ним 27.05.2019 заяви з 27.05.2019 йому призначено пенсію за віком на пільгових умовах, враховуючи пільговий стаж роботи на виконання рішення суду від 07.02.2019, при цьому підстави для призначення пенсії з більш раннього терміну відсутні (а.с.12).

Позивач, у зв`язку з невиконанням відповідачем вимог, викладених в заяві про призначення пенсії за віком по списку №2 від 05.06.2018, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що на момент звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії (05.06.2018) позивачу виповнилось 57 років, відтак, відмова Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах з дня звернення з заявою, а саме з 05 червня 2018 року є протиправною.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Статтею 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством.

Необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пунктом "б" частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці (після 21 серпня 1992 року).

До вказаних висновків дійшов Окружний адміністративний суд міста Києва у рішенні від 07.02.2019 у справі №826/14350/18.

Апелянт зауважує, що стаж роботи позивача за Списком № 2 складає 11 років 11 місяців, що дає право на зниження пенсійного віку на 4 роки. Тобто, позивач мав право на призначення пільгової пенсії в 56 років. Оскільки позивач звернувся за призначенням пенсії, коли йому виповнилось 58 років, дата призначення пенсії визначена згідно вимог статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня подачі заяви від 27.05.2019, відтак, підстави для призначення пенсії позивачу з більш раннього терміну відсутні.

Також апелянт зазначає, що зобов`язань щодо призначення пенсії рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.02.2019 по справі № 826/14350/18 не містить.

Колегія суддів не погоджується із наведеними доводами апелянта з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи позивач вперше звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії 05.06.2018.

Після набранням законної сили рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.02.2019 по справі № 826/14350/18 позивач вдруге - 27.05.2019, звернувся із заявою про призначення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, на що відповідач у листі від 31.10.2019 №265024/03 (а.с.13) повідомив, що вказана заява розглянута і відповідно до ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» дата призначення пенсії позивача визначена з моменту подання заяви про призначення пенсії, а саме з 27.05.2019.

Колегія суддів підкреслює, що згідно з вимог частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач вперше звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії - 05.06.2018, а тому відповідно до приписів ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», датою, з якої відповідач зобов`язаний призначити належну пенсію позивачу на пільгових умовах за списком №2 необхідно вважати дату з 05.06.2018, про що вірно зазначив суд першої інстанції в межах спірних правовідносин.

Враховуючи наведені норми законодавства, з огляду на викладені обставини справи, колегія суддів доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, враховуючи пільговий стаж за заявою від 05.06.2018 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві розпочати нарахування пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 у термін, передбачений пільговими довідками, починаючи з 14.05.2019 (в межах позовних вимог), є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 серпня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду

Текст постанови виготовлено 21 грудня 2020 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма