Справа № 560/3874/20
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/3874/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Польовий О.Л.

Суддя-доповідач - Іваненко Т.В.

17 грудня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Іваненко Т.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Граб Л.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Дмитришиної В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року (місце ухвалення - м.Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати вихідної допомоги в розмірі не менше середнього місячного заробітку при звільненні у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції в Хмельницькій області;

- зобов`язати відповідача виплатити вихідну допомогу в розмірі не менше середнього місячного заробітку при звільненні у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції в Хмельницькій області;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день прийняття рішення у справі.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року позовні вимоги залишено без розгляду.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачка зазначає, що пропустила строк звернення до суду у зв`язку тим, що після звільнення, з метою працевлаштування, змушена була постійно відвідувати міський центр зайнятості, також вказує, що вона є матір`ю неповнолітньої дитини, яка потребує догляду. Зазначені обставини, а також запровадження карантинних обмежень у державі, є істотними перешкодами, що перешкоджали своєчасному зверненню до суду з позовної заявою.

В судовому засіданні позивачка підтримала доводи апеляційної скарги та просила суд задовольнити її.

Представниця відповідача заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила суд залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачки та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Позивачка 27 грудня 2019 року була звільнена з посади головного спеціаліста відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності управління фінансового та матеріально-технічного забезпечення Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області відповідно до пункту 1-1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, з припиненням державної служби.

Вважаючи, що при звільненні їй протиправно не було виплачено вихідну допомогу, 20 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області.

Відповідно до ч. 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В частині 3 вищевказаної КАСУ визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Колегія суддів враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13-ц про те, що вихідна допомога та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (зокрема, і за час затримки виплати такої допомоги) не належать до структури заробітної плати, тобто не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є іншою заохочувальною чи компенсаційною виплатою, що входить до такої структури. Окрім того, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що як вихідна допомога, так і середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні мають разовий характер. А тому до таких виплат згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» гарантії цього Закону не застосовні.

Таким чином, вихідна допомога не ототожнюється із заробітною платою, оскільки її розмір не пов`язаний з кількістю та якістю праці, а лише з фактом звільнення працівника з визначених законом підстав, отже на неї не розповсюджуються пільги встановлені пунктом 1 частини 1 Закону України "Про судовий збір".

Відтак, враховуючи вищезазначене, для звернення до адміністративного суду з вимогами щодо виплати вихідної допомоги та середнього заробітку під час звільнення з державної служби застосовується місячний строк, визначений частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Слід зазначити, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, у випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Так, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

За практикою Європейського Суду з прав людини, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Отже, положення КАС України встановлюють для позивача чіткі строки звернення до суду за захистом своїх прав, а в разі наявності поважних причин пропуску таких, що є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з істотними перешкодами чи труднощами та підтверджені належними доказами, процесуальне законодавство допускає можливість поновлення пропущених строків.

Так, строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

При цьому, процесуальне законодавство пов`язує початок перебігу строку на звернення до адміністративного суду з моментом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 звільнена наказом від 24.12.2019 №1132/04к. Відповідно до платіжного доручення від 26.12.2019 №2267 остаточний розрахунок з позивачкою проведений 27.12.2019. Таким чином, місячний строк звернення до суду з вказаним позовом сплинув 27.01.2020.

Разом з тим, як зазначає позивачка, до суду вперше вона звернулася у червні 2020 року, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду.

В обґрунтування поважності причин пропуску звернення до суду, позивачка зазначила, що роботодавець не запропонував їй іншу роботу чи посаду у новоствореному державному органі. З початку 2020 року розпочала пошук нової роботи, з 23.01.2020 перебувала на обліку в міському центрі зайнятості як безробітна. За умовами центру зайнятості змушена була відвідувати різноманітні лекції та навчальні семінари, що віднімало час, необхідний для звернення до відповідача з метою отримання вихідної допомоги. Також зазначила, що є матір`ю неповнолітньої дитини, яка навчається у шкільному закладі та постійно потребує належного догляду. В подальшому у зв`язку із запровадженням карантину позивачка була вимушена щоденно займатись вихованням дитини та не могла реалізувати своє право на звернення до суду.

Однак, вказані позивачкою обставини не є доказами об`єктивної неможливості звернення до суду у місячний строк.

Посилання позивачки на запровадження карантину колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" карантин на всій території України запроваджений з 12.03.2020. Водночас, місячний строк звернення до суду з вказаним позовом сплинув 27.01.2020.

Крім цього, суд вважає безпідставним посилання позивачки на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.07.2020 №560/3134/20, якою повернуто її позов, оскільки власна бездіяльність, що полягає у невиконанні вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи може поновити пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Досліджуючи поважність причин пропуску позивачем строку на звернення до суду, вказаних у заяві про поновлення строку та зазначених в апеляційній скарзі, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що жодних істотних і вагомих причин пропуску строку на звернення до суду, які б непереборно перешкоджали позивачці звернутись до суду або надавали б суду підстави вважати строк звернення до суду не пропущеним або пропущеним, але з поважних причин, ні позовна заява, ні додані до неї матеріали, ні заява про поновлення пропущеного строку не містять.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, в тому числі звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у позивачки була можливість вчасно звернутись до суду для оскарження бездіяльності відповідача, яка не була нею реалізована належним чином, що в свою чергу не може вважатися поважною причиною недотримання встановлених строків звернення до суду.

Доводи позивача, в даному випадку, ґрунтуються виключно на її особистій суб`єктивній оцінці питання дотримання нею строків звернення до суду, які в більшості не підкріпленні жодними належними та допустимими доказами.

Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та переслідувати легітимну мету, враховуючи розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Таким чином, позивачка мала усі правові підстави для вчасного звернення до суду з відповідним позовом у розумні строки, будь-яких перешкод для реалізації такого права матеріали справи не містять, як і підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області залишити без задоволення, а ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 22 грудня 2020 року.

Головуючий Іваненко Т.В.

Судді Сторчак В. Ю. Граб Л.С.