Справа № 640/23150/19
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2020 року м. Київ № 640/23150/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Державної податкової служби в м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових рішень

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби в м. Києві, в якому просив:

-визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 24 липня 2019 року, № від 24 липня 2019 року, № від 24 липня 2019 року, № від 24 липня 2019 року.

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, відповідно до яких нараховані штрафні (фінансові) санкції з податку на доходи фізичних осіб в сумі 510,00 грн, збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 227 629,68 грн, збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на суму 17 129,33 грн та нараховані штрафні санкції з податку на доходи фізичних осіб в сумі 170,00 грн., а всього на суму 245 439,01 грн - є протиправними та підлягають скасуванню з огляду на те, що сума в розмірі 913 563,72 грн, що є прощеною (анульованою) АТ «УКРСИББАНК», є операцією з прощення (анулювання) заборгованості за споживчим кредитом в іноземній валюті (кредитний договір від 28 жовтня 2005 року №0) у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за самостійним рішенням АТ «УКРСИББАНК», не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності та не погашеною до 01 січня 2014 року. Тому сума в розмірі 913 563,72 грн, що є прощеною (анульованою) не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та не підлягає декларуванню відповідно до вимог Податкового кодексу України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб у судове засідання.

Відповідач у відзиві на позов не погодився з позовними вимогами позивача та вважав їх безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

Так, згідно з відомостями ЦБД ДРФО ДФС України в період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року платник податків - фізична особа ОСОБА_1 отримав доходи у сумі 913 563,72 грн за ознакою доходу 126.

АТ «УКРСИББАНК» відповідно до вимог підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України та дотримуючись порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, подано до контролюючого органу податковий розрахунок за формою 1-ДФ за IV квартал 2015 року, в якому відображено нарахований дохід у вигляді анулювання (прощення) боргу за ознакою доходу - 126 (дохід, отриманий як додаткове благо) у сумі 913 563,72 грн.

При цьому, в повідомленні про анулювання боргу від 07 жовтня 2015 року №31-7/701 банком зазначено, що загальна заборгованість ОСОБА_1 становить 920 056,27 грн, яка складається із заборгованості по основній сумі кредиту 913 563,72 грн та заборгованості по процентам 6 492,55 грн.

Позивачем не задекларовано загальний річний оподатковуваний дохід за 2015 рік, отриманий у вигляді додаткового блага у сумі 913 563,72 грн, не сплачено податок на доходи з фізичних осіб, не зважаючи на те, що позивач був належним чином повідомлений як банком про наявність прощеного (анульованого) боргу та необхідності подати декларацію до контролюючих органів, так і податковим органом щодо такого обов`язку.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, доводи та заперечення сторін, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів справи Головним управлінням ДФС у м. Києві на адресу ОСОБА_1 було направлено листа від 03 грудня 2018 року №79865/С/26-15-42-02-27 «Про надання інформації щодо отриманого доходу ОСОБА_1 », в якому контролюючий орган на підставі підпункту 16.1.5, підпункту 16.1.7 пункту 16.1 статті 16, підпункту 20.1.1, підпункту 20.1.2 пункту 20.1 статті 20 та пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України пропонував останньому надати повну інформацію та її документальне підтвердження з питань отримання доходу, як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податків, прощеного (анульованого) кредитором АТ «УКРСИББАНК» (код ЄДРПОУ 9807750) в 2015 році, документи, що підтверджують сплачену суму податків та зборів до бюджету, у встановлені законодавством терміни.

Згідно наявної у матеріалах справи копії рекомендованого поштового відправлення, лист отриманий адресатом 21 грудня 2018 року.

Також в матеріалах справи міститься копія «Повідомлення про анулювання боргу (в порядку пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України)» АТ «УКРСИББАНКУ» за №31-7/701 від 07 жовтня 2015 року, адресованого ОСОБА_1 , та отриманого ним особисто 07 жовтня 2015 року, в якому Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК» нагадувало ОСОБА_1 , що на підставі Договору про надання споживчого кредиту №0 від 28 жовтня 2005 року станом на 07 жовтня 2015 року за ним обліковується кредитна заборгованість у сумі 43 268,16 (сорок три тисячі шістдесят вісім) доларів США 16 центів (920 056,27 грн), по курсу НБУ на 07 жовтня 2015 року.

АТ «УКРСИББАНК», як кредитор, з метою виконання вимог пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України повідомило ОСОБА_1 , як платника податку на доходи фізичних осіб - боржника, що АТ «УКРСИББАНК» прийнято рішення про анулювання його кредиторської заборгованості, що станом на 07 жовтня 2015 року становить 43 268,16 (сорок три тисячі шістдесят вісім) доларів США 16 центів (920 056,27 грн), по курсу НБУ, а саме: - суми основного боргу (кредиту) 42 962,83 (сорок дві тисячі дев`ятсот шістдесят два) долари США 83 центи (913 563,72 грн), по курсу НБУ станом на 07 жовтня 2015 року; - суми відсотків 305,33 (триста п`ять) доларів США 33 центи (6 492,55 грн) по курсу НБУ станом на 07 жовтня 2015 року.

У вказаному повідомленні АТ «УКРСИББАНК» звернув увагу ОСОБА_1 , що відповідно до пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України анульована сума заборгованості за основним боргом (кредитом) є доходом ОСОБА_1 , отриманим як додаткове благо, і останньому необхідно самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб, а також сплатити військовий збір відповідно до п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України.

Головним управлінням ДФС у м. Києві 25 квітня 2019 року прийнято наказ №5047 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 )», який у відповідності з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення повернувся до податкового органу з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

На підставі вказаного вище наказу та направлення на перевірку Головним управлінням ДФС у м. Києві була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка, про що складено Акт від 30 травня 2019 року №1247/26-15-42-02-30/ НОМЕР_1 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу у вигляді додаткового блага платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2015 по 31.12.2015».

Перевіркою встановлено порушення платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 :

-пункту 179.1 статті 179 розділу IV Податкового кодексу України з урахуванням підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 Кодексу, не подано до ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи з відповідними додатками за 2015 рік;

-підпункту «а» пункту 176.1 пункту 176, пункту 44.1, пункту 44.3 статті 44 Кодексу, не подано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;

-підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168 з урахуванням вимог підпункту «д» підпункту 164.2.17, пункту 164.2 статті 164 Кодексу, не задекларовано річний оподатковуваний дохід за 2015 рік у сумі 913 563,72 грн та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб в сумі 182 103,74 грн;

-підпункту 1.2, підпункту 1.3 пункту 16.-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень Кодексу, не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір за 2015 рік у сумі 13 703,46 грн.

На підставі Акту перевірки від 30 травня 2019 року №1247/26-15-42-02-30/ НОМЕР_1 Головним управлінням ДФС у м. Києві були винесені 24 липня 2019 року податкові повідомлення-рішення:

-№ за платежем податок на доходи фізичних осіб, яким до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 510,00 грн;

-№ за платежем податок на доходи фізичних осіб, яким до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 170,00 грн;

-№ за платежем військовий збір, яким збільшено суму грошового зобов`язання у розмірі 17 129,33 грн;

-№ за платежем податок на доходи фізичних осіб, яким збільшено суму грошового зобов`язання у розмірі 227 629,68 грн.

Фактичною підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали висновки відповідача про те, що оскільки кредитором (банком) здійснено прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту), з метою оподаткування така сума анульованого боргу вважається додатковим благом та включається до загального місячного оподатковуваного доходу і є підставою для подання декларації про майновий стан та сплати військового збору.

Суд зазначає, що вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначено положеннями ПК України.

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Кодексу до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Кодексу додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань" №321-VIII від 09 квітня 2015 року, положення якого набрали чинності 7 травня 2015 року, підрозділ 1 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України доповнено пунктом 8, у відповідності з яким не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Отже, з метою оподаткування доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, слід розглядати окремо.

За змістом наведених положень у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Наведені норми також вказують на те, що основна сума боргу (кредиту) платника податку прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника. Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.

Крім того, кредитор в свою чергу має належним чином повідомити платника податку - боржника про анулювання (прощеного) боргу (рекомендованим листом з повідомленням про вручення, шляхом укладення відповідного договору, шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто) та включити суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку. Боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку, в тому числі і військового збору.

До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Аналогічна правова позиція вже неодноразово була викладена у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 826/6896/17, від 1 жовтня 2019 року № 826/4578/17, від 29 січня 2019 року № 821/707/17, від 26 березня 2020 року у справі №821/297/17.

Однак позивач помилково вважає, що до нього мають бути застосовані норми пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, за якими сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року не є додатковим благом.

Утім у силу визначеного пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України правового врегулювання необхідною передумовою застосування цієї норми є саме зміна валюти кредитування.

Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 5 листопада 2019 року у справі №821/465/17, від 10 квітня 2020 року у справі №500/583/19.

Судом встановлено, що предметом перевірки податкового органу були кредитні правовідносини між позивачем (Позичальник) та АТ «УКРСИББАНК», які виникли у зв`язку з укладанням між ними Договору про надання споживчого кредиту №0 від 28 жовтня 2005 року.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач отримав кредит в іноземній валюті, а саме доларах США.

Однак станом на 07 жовтня 2015 року позивач кредит не сплатив, що ним не заперечується, і згідно повідомлення банку за ним обліковується кредитна заборгованість у сумі 43 268.16 доларів США (920 056.27 грн по курсу НБУ станом на 07 жовтня 2015 року). Із них сума основного боргу (кредиту) 42 962,83 долари США - 913 563,72 грн по курсу НБУ станом на 07 жовтня 2015 року та сума відсотків 305,33 доларів США - 6 492,55 грн. по курсу НБУ станом на 07 жовтня 2015 року.

Позивач надав Додаткову угоду №1 до Кредитного договору №31-63S/10-2005И від 28 жовтня 2005 року, згідно умов якого, зокрема підпункту 1.1 анулювання здійснюється у разі виконання наступних умов: а) подання Позичальником Банку відповідного клопотання (заяви) щодо анулювання (прощення) частини заборгованості за Договором, та б) погашення Позичальником частини заборгованості у розмірі не менше еквіваленту, що дорівнює 808553,20 (вісімсот вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят три гривні 20 копійок) гривень у валюті наданого кредиту за Договором за курсом уповноваженого банку, а саме за курсом купівлі такої валюти Банком на Міжбанківському валютному ринку України (МВРУ), що склався на дату купівлі такої валюти Банком за заявою Клієнта. Таке погашення має бути здійснено в дату купівлі Банком відповідної валюти на МВРУ.

Проте надана позивачем згадана вище Додаткова угода жодним чином не підтверджує доводів позивача, оскільки за даною угодою не відбувається зміна валюти кредитування, а лише йдеться посилання на еквівалент суми по курсу НБУ, і додаткова угода містить умову щодо погашення позичальником частини кредиту, до того ж у валюті кредитування, що позивачем не здійснено також.

Знову ж таки, Банком позивачу прощена саме сума основного боргу (кредиту) 42 962,83 долари США - 913 563,72 грн по курсу НБУ станом на 07 жовтня 2015 року, а не сума у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, та не сума відсотків, пені, штрафів.

Як вірно вказав представник відповідача у відзиві, що в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2018 року по справі №821/1294/17 зазначено, що «…у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до підпункту 164,2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку…».

Згідно пункту 179.1. статті 179 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 Кодексу податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Фізичною особою - ОСОБА_1 не виконані вище наведені норми податкового законодавства.

Крім того, згідно з пунктами 44.1, 44.3 статті 44 Кодексу для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Форма такого обліку та порядок його ведення затверджено Наказом Міністерства доходів і зборів України від 11 грудня 2013 року №794 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу та Порядку ведення обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу».

Вказані норми також не були дотримані позивачем.

Контролюючим органом було встановлено, а позивачем не спростовано, що останнім не задекларовано загальний річний оподатковуваний дохід за 2015 рік, отриманий у вигляді додаткового блага у сумі 913 563,72 грн, в податкові декларації про майновий стан і доходи та не сплачено податок на доходи фізичних осіб.

Відповідно до пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинна до 31 грудня 2015 року) ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 Кодексу щодо доходів, зазначених в абзаці першому пункту 167.1 статті 167 Кодексу, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.

Суд погоджується з наведеним відповідачем розрахунком податку на доходи фізичних осіб: а саме, 2015 за ставкою 15%: 1218,00 х 10 х 15% = 1 827,00 грн; 2015 за ставкою 20%: (913563,72 - 12180,00) х20% =180276,74 грн. Всього нараховано податку 182 103,74 грн.

В порушення норм підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168, з урахуванням вимог підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України платником податку не сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб.

Також, згідно з вимогами підпункту 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Кодексу, об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 Кодексу, зокрема загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід та доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до вимог підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Кодексу ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування. Відповідно, позивачем не сплачено 13703,46 грн військового збору.

Суд зазначає, що відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України (у редакції, чинній на дату прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень) контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Пунктом 120.1 статті 120 Податкового кодексу України визначено, що неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Згідно з пунктом 121.1 статті 121 Кодексу незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Відповідно до положень пункту 123.1 статті 123 Кодексу у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Зважаючи на все вище викладене, суд дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог, а відтак відмовляє у їх задоволенні у повному обсязі.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач виконав покладений на нього вказаною нормою обов`язок. Відповідно відсутні підстави для визнання протиправними та скасування винесених відповідачем податкових повідомлень-рішень.

Щодо розподілу судових витрат, то оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог повністю, судові витрати відсутні.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 24 липня 2019 року №, №, №, № - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Шейко Т.І.