Справа № 200/7209/20-а
Суддя: Кошкош О.О.
Дата ухвалення: 2020-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2020 р. Справа№200/7209/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кошкош О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 , польова пошта НОМЕР_4 ). Позивач просив визнати протиправною бездіяльність щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2020 рік за період з 29.01.2019 по 28.01.2020, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 28 січня 2020 рік; зобов`язати нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2020 рік за період з 29.01.2019 по 28.01.2020, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 28 січня 2020 року; визнати протиправною бездіяльність щодо нарахування та виплати грошової компенсації на оздоровлення за 2020 рік за період з 29.01.2019 по 28.01.2020, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 28 січня 2020 року; зобов`язати нарахувати та виплатити грошову компенсацію на оздоровлення за 2020 рік за період з 29.01.2019 по 28.01.2020, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 28 січня 2020 року; визнати протиправною бездіяльність щодо нарахування та виплати грошової компенсації за неотриману матеріальну допомогу за 2020 рік за період з 29.01.2019 по 28.01.2020 для вирішення соціально-побутових питань, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 28 січня 2020 року; зобов`язати нарахувати та виплатити грошову компенсацію за неотриману матеріальну допомогу за 2020 рік за період з 29.01.2019 по 28.01.2020 для вирішення соціально-побутових питань, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 28 січня 2020 року. В обґрунтування зазначено, що у період з 29.01.2017 по 28.01.2020 позивач проходив службу у військовій частині, та отримав статус учасника бойових дій. Під час звільнення відповідачем всупереч вимог аз.3 п.14 ст.10-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не проведено повного розрахунку, зокрема не здійснено виплату за 2020 рік грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, грошової компенсації на оздоровлення, грошової компенсації за неотриману матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань.

07 серпня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження. У встановлений судом строк відзив відповідачем не надано.

23 вересня 2020 року ухвалою суду зобов`язано сторони надати суду необхідні документи.

22 жовтня 2020 року ухвалою суду розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 05 листопада 2020 року.

30 жовтня 2020 року відповідачем на виконання ухвали суду надано пояснення начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 від 15.10.2020 №ФЕС/920, витяг із наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_5 (по стройовій частині) від 26.04.207 №115, роздавальну відомість на виплату грошового забезпечення та винагороди за безпосередню участь в ООС в особовому складу військової частини НОМЕР_6 .

04 листопада 2020 року позивачем надано суду правове обґрунтування вимог щодо виплати саме компенсації за неотримані: матеріальну допомогу на оздоровлення за 2020 рік, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік. Посилаючись на положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам позивач вважає, що відповідачем протиправно не виплачено компенсацію за невикористані основну щорічну відпустку за 2020 рік, за неотриману грошову допомогу на оздоровлення за 2020 рік, за не отриману матеріальну допомогу за 2020 рік для вирішення соціально побутових питань.

05 листопада 2020 року судове засіданні не відбулось у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді.

09 грудня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 22 грудня 2020 року.

У судове засідання призначене на 22 грудня 2020 року представники сторін не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило, за таких обставин, суд визнав за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів.

Згідно ч.4 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно вимог ч.5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , звільнений наказом командира військової частини НОМЕР_1 з 28 січня 2020 року, брав участь в антитерористичній операції, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_7 від 17.04.2018.

Відповідно до витягу із наказу від 26.04.2017 №115 старший солдат військової служби за контрактом ОСОБА_1 , є таким, що з 26 квітня 2017 року прийняв справи та посаду старшого навідника 2 гаубичного самохідно-артилерійського взводу 3 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 1 гаубичного самохідно-артилерійського девізіону бригадної артилерійської групи з посадовим окладом 605 гривень на місяць шпк «старший солдат» ВОС-136803.

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.01.2020 №82 старшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 , головного сержанта 2 самохідного артилерійського взводу командира гармати 3 самохідної артилерійської батареї 1 самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28 січня 2020 року № 22-рс у запас відповідно до підпункт «а» пункту частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з закінченням строку контракту), вважати такими, що здав справи та посаду 28 січня 2020 року та вибув з району проведення Операції Об`єднаний сил. З 28 січня 2020 року виключити із списків особового складу частини і усіх видів забезпечення. Основну відпустку за 2020 рік не використав. Грошову допомогу на оздоровлення не отримав, матеріальну допомогу за 2020 рік, для вирішення соціально-побутових питань не отримав.

29 липня 2020 року позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою про надання грошової компенсації за невикористану основну щорічну відпустку за 2020 рік, за не отриману грошову допомогу на оздоровлення за 2020 рік, за не отриману матеріальну допомогу за 2020 рік для вирішення соціально-побутових питань.

На виконання вимог ухвали суду від 23 вересня 2020 року Військовою частиною НОМЕР_1 листом від 16.10.2020 ФЕС/920 повідомлено наступне:

щодо виплати та нарахування за період з 29.01.2019 по 28.01.2020 грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку ОСОБА_1 відсутня, у зв`язку із відсутністю підстав (наказу командира військової частини НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку ОСОБА_1 ;

щодо виплати та нарахування за період з 29.01.2019 по 28.01.2020 грошової компенсації на оздоровлення відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.03.2019 №182 ОСОБА_1 нарахована та виплачена грошова компенсація на оздоровлення у розмірі 12296,87 грн. 24.05.2019;

щодо виплати та нарахування за період з 29.01.2019 по 28.01.2020 грошової компенсації за не отриману матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2019 № 572 ОСОБА_1 нарахована та виплачена грошова компенсація за не отриману матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 4089,56 грн. 27.12.2019.

Вирішуючи спір по суті, суд керувався наступним.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно зі статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

На підставі статті 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Згідно частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до пункту 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 р. №3551-ХІІ учасникам бойових дій надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Так, статтею 162 Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996 р. №504/96-ВР встановлено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

На підставі частини 8 статті 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. №2011-ХІІ (далі за текстом - Закон №2011) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Частиною 17 статті 101 Закону №2011 визначено, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з частини 18 статті 101 Закону №2011 в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

З огляду на частину 19 статті 101 Закону №2011 надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у Законі України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 р. №3543-ХІІ та Законі України "Про оборону України" від 06.12.1991 р. №1932-ХІІ.

Таким чином, під час особливого періоду з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію припиняється надання військовослужбовцям додаткової відпустки передбаченої пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та статті 162 Закону України "Про відпустки".

Разом з тим, відповідно до частини 14 статті 101 Закону №2011 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання останнього нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні основної відпустки за 2020 рік є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо заявлених вимог про виплату грошової компенсації за неотриману матеріальну допомоги на вирішення соціально-побутових питань та грошової компенсації за неотриману допомогу на оздоровлення за 2020 рік суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 9 Закону № 2011 визначено, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» затверджена тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1.

Пунктом 2 Постанови № 704 визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 Постанови КМУ № 704 передбачено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Підпунктом 3 пункту 5 Постанови КМУ № 704 надане право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

На виконання вимог ухвали суду від 23 вересня 2020 року Військовою частиною НОМЕР_1 листом від 16.10.2020 ФЕС/920 повідомлено про нарахування та виплату на підставі рапорту позивача матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 4089,56 грн. та допомоги для оздоровлення у розмірі 12296,87 грн. Виплати здійснені на підставі наказів від 26.12.2019 № 572 та від 30.03.2019 №182 - 27.12.2019 та 24.05.2019 відповідно.

Суд зауважує, що позивачем не спростовано викладених відповідачем обставин щодо виплати йому допомоги.

З урахуванням викладеного відсутні підстави для задоволення вимог про зобов`язання відповідача призначити, нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за неотримані матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань та допомогу на оздоровлення за 2020 рік.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 90, 132, 139, 193, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2020 рік з період 29.01.2019 по 28.01.2020, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби (28 січня 2020 року).

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ідентифікаційний НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 , польова пошта НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2020 рік за період з 29.01.2019 по 28.01.2020, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби (28 січня 2020 року).

У задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік за період з 29.01.2019 по 28.01.2020 та зобов`язання здійснити відповідне нарахування та виплату відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.О. Кошкош