Справа № 640/16529/20
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 грудня 2020 року 13:54 № 640/16529/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., за участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трайгон-Експорт"

до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

за участі представників сторін:

від позивача - Гринькевич М.Б.,

від відповідача - Павленко С.С.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Трайгон-Експорт" (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просить: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 16 квітня 2020 року №0101, №0101, №0101 та від 08 липня 2020 року №0101; стягнути з відповідача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що висновки викладені в акті від 16 березня 2020 року №188/26-15-05-01-01/36469551 «Про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Трайгон-Експорт» є необґрунтованими, з огляду на те, що недолік в оформленні видаткових накладених на купівлю товару не може бути підставою для невизнання документу первинним бухгалтерським документом та не визнання господарської операції.

Також, позивач вказує, що відповідач не заперечує наявність у позивача зареєстрованих податкових накладних на всі суму податкову на додану вартість зазначену у відповідних податкових деклараціях. Помилки в додатку 5 до декларації з податку на додану вартість не можу бути підставою для позбавлення позивача права на податковий кредит.

Крім того, позивач зауважує, що дохід за судовим рішенням, що набрало законної сили, про стягнення на користь позивача грошових коштів, визнано позивачем в момент отримання коштів, а не в момент набрання судовим рішенням законної сили, оскільки станом на момент набрання судовим рішенням законної сили позивач не міг достовірно визначити суму доходу, яка могла зміниться внаслідок прийняття інших судових рішень (поворот виконання судового рішення та інше). Дохід позивачем за таким судовим рішенням визнано позивачем в наступному періоді.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2020 року відкрито провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києві від 27 серпня 2020 року у порядку, визначеному частиною 7 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог у відзиві на позов представник відповідача вказує, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято оскільки під час проведення документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Трайгон-Експорт» встановлено, що позивачем віднесено до складу витрат в 2017-2019 роках витрати по видаткових накладних, без зазначення, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції; в Додатках 5 «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» в рядку 40 «Постачальник (індивідуальний податковий номер)» Розділу II. «Податковий кредит» Таблиці 2. «Операції з придбання з податком на додану вартість зазначено постачальників, якими такі податкові накладні не були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних; дохід за судовим рішенням, що набрало законної сили, про стягнення на користь позивача грошових коштів, визнано позивачем в момент отримання коштів, а не в момент набрання судовим рішенням законної сили.

В содовому засіданні 17 листопада 2020 року допитано свідка ОСОБА_1 головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок у сфері будівництва управління перевірок у сфері матеріального виробництва Департаменту податкових перевірок, трансферного ціноутворення та міжнародного оподаткування Головного управління Державної податкової служби у місті Києві.

В судовому засіданні 08 грудня 2020 року позивач наполягав на задоволенні позову, представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві відповідно до підпункту статей 20, 77, 82 Податкового кодексу України, плану-графіку проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2019 рік, на підставі наказу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві від 13 січня 2020 року №251 проведено планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Трайгон-Експорт» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2019 року, валютного - за період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2019 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01 січня 2014 року по 30 вересня 2019 року, за результатом якої скалено акт від 16 березня 2020 року №188/26-15-05-01-01/36469551 (далі - акт перевірки).

Так, перевіркою встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Трайгон-Експорт":

- підпунктів 14.1.13, 14.1.55, 14.1.225 пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пунктів 5, 7, 20 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 14 грудня 1999 року за №860/4153 та Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 1999 року №291 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 21 грудня 1999 року за №893/4186 в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування податком на прибуток у сумі 167 153 832 грн;

-пункту 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.8, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року №21 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за №159/28289 в результаті чого встановлено заниження суми податку на додану вартість, що сплачується до державного бюджету на загальну суму 1683933,0 грн, завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту за перевіряємий період на загальну суму 634716 грн, завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню за перевіряємий період на загальну суму 331244 грн.

Вказані висновки перевірки ґрунтуються на такому: позивачем віднесено до складу витрат в 2017-2019 роках витрати по видаткових накладних, без зазначення, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції; в Додатках 5 «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» в рядку 40 «Постачальник (індивідуальний податковий номер)» Розділу II. «Податковий кредит» Таблиці 2. «Операції з придбання з податком на додану вартість зазначено постачальників, якими такі податкові накладні не були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних; дохід за судовим рішенням, що набрало законної сили, про стягнення на користь позивача грошових коштів, визнано позивачем в момент отримання коштів, а не в момент набрання судовим рішенням законної сили.

На підставі акту перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 16 квітня 2020 року:

№0101, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємства на загальну суму 167 153 832,0 грн,

№0101, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 2 104 916 грн (за основним платежем 1 683 933 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 841 968,0 грн),

№0101, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 331 244 та нараховано штрафні (фінансові) санкцій в сумі 165 622 грн.,

№0101, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення з податку на додану вартість в сумі 634 716 грн.

За результатом розгляду скарги позивача на вказані вище податкові повідомлення-рішення, рішенням Державної податкової служби України від 02 липня 2020 року №20707/6/99-00-06-02-01-06, скасовано податкові повідомлення-рішення від 16 квітня 2020 року №0101 в частині зменшення від`ємного значення від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток внаслідок збільшення доходів на визначену вартість безоплатного користування торговельними марками, в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

На підставі акту перевірки та рішення Державної податкової служби України від 02 липня 2020 року №20707/6/99-00-06-02-01-06 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 08 липня 2020 року №0101, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 94 506 852 грн.

Незгода позивача із вказаним податковим повідомленням-рішенням зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 08 липня 2020 року №0101 суд зазначає таке.

Також, відповідач вказує, що при відображенні достовірно визначеної суми доходів у вигляді пені, штрафів відшкодування судового збору згідно з рішенням Господарського суду Черкаської області від 17 березня 2018 року по справі №925/1054/17, яким стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Украгро НПК» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Трайгон-Експорт" 19906320 грн вартості оплаченого, але не поставленого товару, 484018,19 грн пені за порушення строку поставки товару, 2427212,93 грн пені порушення строку повернення попередньої оплати по договору поставки №ТЕ9/13.12.16 від 13 грудня 2016 року та 240000,0 грн на відшкодування сплаченого судового збору (дата набрання законної сили рішення 27 грудня 2018 року) занижена сума доходів в 4 кварталі 2018 року на 3151231,12 грн, пені за порушення строку повернення попередньої оплати 2427212,93 грн та судовому збору - 240000 грн та завищено суми доходів у вказаному вище розмірі в 2 кварталі 2019 року.

Також, згідно з рішенням Господарського суду Черкаської області від 16 липня 2019 року у справі №925/1056/17, яким стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Украгро НПК» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Трайгон-Експорт" 14999440 грн заборгованості, 379134,37 грн пені 1810864,79 грн штрафних санкцій та 240000 грн судового збору (дата набрання законної сили рішення 29 липня 2019 року) занижено суму доходів в 3 кварталі 2019 року на суму 2429999,16 грн за рахунок не віднесення достовірно визначеної суми доходу в загальному розмірі в тому числі по пені 379134,37 грн, штрафні санкції 1810864,79 грн та судовому збору в сумі 240000,0 грн.

Відповідно до підпунктів 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Пунктом 7 Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку № 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318 встановлено, що визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи. До складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від роялті, відсотків, отриманих на залишки коштів на поточних рахунках в банках, дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та групи вибуття тощо.

Згідно пункту 5 Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку № 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318 дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

З системного аналізу викладеного вбачається, що дохід на підставі судового рішення, яке набрало законної сили та в якому чітко зазначено суму, що підлягає відшкодуванню судового збору та інших судових витрат, відображається у періоді набрання законної сили таким судовим рішенням та незалежно від того, отримана сума самого відшкодування чи ні.

Так, відповідач вказує, що позивачем віднесено до складу витрат в 2017-2019 роках суми витрат по видаткових накладних, в яких не зазначено посади осіб, відповідальних за здійснення господарських операцій і правильність її оформлення.

Платникам податків забороняється формування показників, зокрема податкової звітності на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 44.2 статті 44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток підприємств (далі - податок) використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16 липня 1999 року первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Частинами 1,2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16 липня 1999 року передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд зауважує, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05 лютого 2019 року у справі № 822/2373/17, адміністративне провадження № К/9901/38188/18.

В даному випадку видаткові накладні виписані контрагентами позивача - Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроресурс -А», Товариством з обмеженою відповідальністю «Фосагро-Україна», Державним підприємством «Агроцентр Єврохім Україна», Приватним підприємством «Фірма Бершадь Агроплюс», Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Згода», Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Дружба», Товариством з обмеженою відповідальністю «Лібера Агро», Державним підприємством «Тетівська агропромислова компанія», Товариством з обмеженою відповідальністю «Фрея Трейд», Товариством з обмеженою відповідальністю «Агророзквіт», Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрохімтехнолоджі», Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро Каптіл Центр», Приватним підприємством «НВФ «Юнітек», Товариством з обмеженою відповідальністю «ВО «Адамас», Товариством з обмеженою відповідальністю «Рікольд», Приватним підприємством «Агро Фєрта».

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами правил оформлення документів або порушення ними правил ведення податкового обліку, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами або іншими суб`єктами господарювання вимог чинного законодавства.

Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента або іншого учасника господарської операції, за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Суд наголошує, що інші недоліки, окрім відсутності у видаткових накладних посади осіб, відповідальних за здійснення господарських операцій і правильність її оформлення, у первинних господарських документах за якими виписано зазначені в акті перевірки видаткові накладні відсутні.

Так, в судовому засіданні допитано в процесуальному статусі свідка ОСОБА_1 головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок у сфері будівництва управління перевірок у сфері матеріального виробництва Департаменту податкових перевірок, трансферного ціноутворення та міжнародного оподаткування Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, який приймав участь у проведенні планової перевірки позивача, який зазначив, що єдиною підставою для висновку про завищення позивачем витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування з податку на прибуток в 2017 році - трьох кварталах 2019 року в загальній сумі 92 076 852,93 грн є відсутність у видаткових накладних посади осіб, відповідальних за здійснення господарських операцій і правильність її оформлення.

Так, з матеріалів справи вбачається та відповідачем не заперечується наявність підпису на всіх видаткових накладних, отже з урахуванням наявності копій інших первинних бухгалтерських документів (довіреності, товарно-транспортні або залізничні накладні), в яких зазначено осіб, які відповідальні за здійснення господарської операції суд, дійшов висновку, що такі недоліки видаткових накладних не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про необґрунтованість висновку відповідача про завищення позивачем витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування з податку на прибуток в 2017 році - трьох кварталах 2019 року в загальній сумі 92 076 852,93 грн.

Так, з урахуванням наявних матеріалів справи суд позбавлений можливості розрахувати суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток внаслідок збільшення витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування з податку на прибуток в 2017 році - трьох кварталах 2019 року в загальній сумі 92 076 852,93 грн., а відтак суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 08 липня 2020 року №0101 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 16 квітня 2020 року №0101, №0101, №0101, суд зазначає таке.

Так, в акті перевірки зазначено, що до складу податкового кредиту віднесено суми ПДВ, які не підтверджені складеними та зареєстрованими податковими ладними, на загальну суму 2649893 грн.,

В акті перевірки визначено, що згідно з на/даними до перевірки податковими деклараціями з податку на додану вартість та додатками до них встановлено, що:

-в Додатку 5 «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі агентів» (реєстраційний номер № від 15 листопада 2017 року до податкової декларації за жовтень 2017 року) в рядку 40 «Постачальник (індивідуальний податковий номер)» розділу II. «Податковий кредит» Таблиці 2. «Операції з придбання з податком на додану вартість, які підлягають оподаткуванню за основною ставкою та ставкою 7 %», відображено ПДВ 221168 грн. (колонка 6) по індивідуальному податковому номеру 56 (колонка 2);

- в Додатку 5 «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі агентів» (реєстраційний номер № від 17 квітня 2018 року до податкової декларації березень 2018 року) в рядку 1 «Постачальник (індивідуальний податковий номер)» розділу II. «Податковий кредит» Таблиці 2. «Операції з придбання з податком на додану вартість, які підлягають оподаткуванню за основною ставкою та ставкою 7 %», відображено ПДВ 283753,54 грн. (колонка 6) по індивідуальному податковому номеру - (колонка 2);

-в Додатку 5 «Розшифровки податкових зобов`язань га податкового кредиту в зі контрагентів» (реєстраційний номер від 18 травня 2018 року № до податкової декларації за квітень 2018 року) в рядку 1 «Постачальник (індивідуальний податковий )» Розділу II. «Податковий кредит» Таблиці 2. «Операції з придбання з податком на у вартість, які підлягають оподаткуванню за основною ставкою та ставкою 7 %», ражено суму ПДВ 1366114.44 грн. (колонка о) по індивідуальному податковому у - (колонка 2);

-в Додатку 5 «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в зі контрагентів» (реєстраційний номер від 18 червня 2018 року № до податкової рації за травень 2018 року) в рядку 1 «Постачальник (індивідуальний податковий )» Розділу II. «Податковий кредит» Таблиці 2. «Операції з придбання з податком на у вартість, які підлягають оподаткуванню за основною ставкою та ставкою 7 % « відображено суму ПДВ 328856,64 грн. (колонка 6) по індивідуальному податковому номеру - (колонка 2);

- в Додатку 5 «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» (реєстраційний номер від 17 квітня 2019 року № до податкової декларації за березень 2019 року) в рядку 1 «Постачальник (індивідуальний податковий номер)» Розділу II. «Податковий кредит» Таблиці 2. «Операції з придбання з податком на додану вартість, які підлягають оподаткуванню за основною ставкою та ставкою 7 %», відображено суму ПДВ 450000 грн. (колонка 6) по індивідуальному податковому номеру - (колонка 2);

Згідно з наданими до перевірки документами та згідно з Єдиним реєстром податкових ладних, податкових накладних виписаних в жовтні 2017 року, березні - травні 2018 року, березні 2019 року на загальну суму 2649893 грн. та зареєстрованих відповідно до положень України від постачальника з індивідуальними податковими номерами, визначеними в додатку 5 не встановлено.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів, послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних новими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відноситься до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складання податкової накладної/розрахунку коригування.

Згідно пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку , передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у ЄРПН здійснюється для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного ця - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по ній календарний день (включно) календарного місяця - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на вчення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, . ми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_1 - головний державний ревізор-інспектор відділу перевірок у сфері будівництва управління перевірок у сфері матеріального виробництва Департаменту податкових перевірок, трансферного ціноутворення та міжнародного оподаткування Головного управління Державної податкової служби у місті Києві підтвердив, що під час проведення перевірки ним було встановлено, що позивачем Додатку 5 «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі агентів» зазначено операції по контрагентам, якими не було зареєстровано податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних. При цьому, свідок наголошував на праві позивача на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту протягом 365 днів з моменту реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Факт відображення в додатку 5 зазначених вище декларацій з податку на додану вартість податкового кредиту на підставі податкових накладних від постачальників, якими не зареєстровано податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних не заперечується позивачем.

Так, представник позивача в судовому засіданні вказував на допущення позивачем технічної помилки під час заповнення додатку 5 до декларації з податку на додану вартість.

Відповідно до пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість затверджений наказом Мінфіну від 28 січня 2016 року № 21 (далі - Порядок № 21).

Дані, наведені в податковій звітності з ПДВ, мають відповідати даним бухгалтерського та податкового обліку платника (абзац 1 пункту 6 розділу ІІІ Порядку № 21).

Виправлення помилок, що були допущені у додатку 5 «Розшифровка податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)» до декларації та які не вплинули на числові показники декларації, проводиться шляхом подання Уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок, до якого додається додаток 5 з відміткою «Уточнюючий» (пункт 8 розділу VІ Порядку № 21).

Суд наголошує, що в матеріалах справи відсутні докази вчинення позивачем дій щодо виправлення помилок допущені у додатку 5 «Розшифровка податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)» до декларації та які не вплинули на числові показники декларації.

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що доводи представника позивача про допущення позивачем технічних помилок у додатку 5 «Розшифровка податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)» до декларації та які не вплинули на числові показники декларації є припущенням представника позивача та не знайшло підтвердження під час розгляду справи.

З урахуванням наведеного вище, суд вважає висновок відповідача про порушення позивачем пункту 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.8, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України обґрунтованим, отже позов в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16 квітня 2020 року №0101, №0101, №0101 такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог частини 1 статті 77 Кодексу административного самочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 08 липня 2020 року №0101 з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не виконав, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-243, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Трайгон-Експорт" задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08 липня 2020 року №0101 прийняте Головним управління Державної податкової служби у місті Києві.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Трайгон-Експорт» (04116, місто Київ, вулиця Старокиївська, будинок 10, корпус Г, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, ) судовий збір в сумі 10 605 (десять тисяч шістсот п`ять) грн 00 коп.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко

Повний текст рішення виготовлено 22грудня 2020 року.