Справа № 380/10804/20
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сасевича О.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Юрія Анатолійовича про визнання протиправною та скасування постанови,-

в с т а н о в и в :

На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Юрія Анатолійовича, із вимогою визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Юрія Анатолійовича від 28.10.2020 року про відкриття виконавчого провадження №63433190 з примусового виконання виконавчого напису від 08.09.2020 року, вчиненого Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем (реєстровий №39624) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості у розмірі 10436,42 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13.11.2020 року позивачу стало відомо про наявність виконавчого провадження ВП №63433190, зокрема, про постанову про відкриття виконавчого провадження від 28.10.2020 року. Позивач стверджує про протиправність вказаної постанови, оскільки приватний виконавець за наявності достовірної інформації про місцезнаходження (адресу реєстрації) позивача в іншому виконавчому окрузі прийняв до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців та відкрив провадження ВП №63433190 не за зареєстрованим місцем проживання чи перебування боржника, а зазначивши адресу проживання позивача у м.Києві. При цьому, позивач зауважив, що ніколи не проживав у м.Києві, а постійно проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Більше того, позивач наголосив, що жодних фінансово-господарських відносин з ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» не мав та жодних документів не підписував. За таких обставин, позивач просить суд позов задоволити повністю.

Ухвалою судді 30.11.2020 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою судді від 09.12.2020 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі із повідомленням (викликом у судове засідання) сторін. Цією ж ухвалою було зобов`язано відповідача надати належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №63433190, в межах якого винесена спірна постанова про відкриття виконавчого провадження.

16.12.2020 року на електронну адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позов не визнав. На обґрунтування заперечень повідомив, що у виконавчому документі - виконавчому написі нотаріуса про стягнення з позивача заборгованості вказана адреса місця фактичного проживання боржника (позивача) у м.Києві, а тому у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу. Зазначив, що на час прийняття оскаржуваної постанови виконавчий напис №39624 від 08.09.2020 року був чинним та не скасованим, а відтак слугував підставою для відкриття виконавчого провадження. З огляду на наведене, відповідач просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю. Окрім того, на вимогу суду відповідач надіслав копію матеріалів виконавчого провадження.

Представник позивача позовні вимоги у судовому засіданні підтримала, з підстав, що викладені у позовній заяві, просила суд позов задоволити повністю. У подальшому, представник позивача не заперечила проти переходу до розгляду справи в порядку письмового провадження, на підставі наявних у ній доказів.

Відповідач у судове засідання 18.12.2020 року не прибув, хоча про дату, час і місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином.

Судом ухвалено розгляд справи здійснювати у письмовому провадженні; фіксування судового розгляду справи (в письмовому провадженні) за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Як свідчать матеріали справи, 08.09.2020 року Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис №39624 про звернення стягнення з ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ), який є боржником за кредитним договором №28935/0003 XSGF від 19.03.2013 року, укладеним з ПАТ «Платинум Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Фінансова компанія Кредит-Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №11/08/2020 ФА від 11.08.2020 року є ТОВ «Фінансова компанія «Аланд».

27.10.2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» звернулася до Приватного виконавця Мельника Ю.А. із заявою (від 21.10.2020 року вих.№20050997) про примусове виконання вказаного виконавчого напису.

28.10.2020 року за результатами розгляду цієї заяви Приватним виконавцем виконавчого округу м.Київ Мельником Ю.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63433190 про примусове виконання виконавчого напису №39624, виданого 08.09.2020 року Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості в розмірі 10436,42 грн.

Так, в межах виконавчого провадження ВП №63433190 приватним виконавцем 28.10.2020 року було винесено постанови про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

02.11.2020 року Приватним виконавцем виконавчого округу м.Київ Мельником Ю.А. прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ( ОСОБА_1 ).

Дана постанова була направлена Приватному підприємству «Мавік», що є роботодавцем позивача та отримана юридичною особою 13.11.2020 року.

Як свідчить зміст позову, цього ж дня (13.11.2020 року) ОСОБА_1 дізнався про наявність виконавчого провадження №63433190 та, зокрема, постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №63433190 від 28.10.2020 року.

Не погоджуючись з постановою приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 28.10.2020 року ВП №63433190, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про її скасування, в межах встановленого КАС України та Законом України «Про виконавче провадження» строку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

За правилами статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (надалі по тексту - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII, примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів як виконавчі написи нотаріусів.

Згідно з п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

В силу вимог ч.3, ч.5 ст.26 Закону №1404-VIII у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За правилами ч.2 ст.24 Закону №1404-VIII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Поряд з цим, в силу вимог ч.5 ст.24 Закону №1404-VIII для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначено Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 року №1403-VIII (надалі по тексту - Закон №1403-VIII).

Частиною 2 ст.25 цього Закону передбачено, що приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку про те, що приватний виконавець приймає виконавчий документ та відкриває виконавче провадження з метою його примусового виконання виключно за такої умови: якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому такий приватний виконавець здійснює діяльність та, відповідно, на яку розповсюджуються компетенція цього приватного виконавця.

В іншому випадку, виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або місцезнаходження майна боржника.

Аналогічні висновки щодо застосування згаданих вище норм права викладені у постановах Верховного Суду від 08.04.2020 року у справі №804/6996/17 та від 30.04.2020 року у справі №580/3311/19.

Пунктом 4 ч.2 ст.23 Закону №1403-VIII визначено, що у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Як свідчать матеріали справи, виконавчим округом Приватного виконавця Мельника Юрія Анатолійовича є місто Київ.

Згідно статті 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-IV, місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Зміст паспорта громадянина України ОСОБА_1 свідчить, що його зареєстрованим місцем проживання є: АДРЕСА_1 .

Натомість, у постанові про відкриття виконавчого провадження у рядку «Боржник» «адреса» приватним виконавцем зазначено наступні адреси боржника:

« АДРЕСА_3 »;

« АДРЕСА_2 ».

Поряд з цим, позивач у позові наголошує, що адреса « АДРЕСА_3 » йому взагалі не відома, за вказаною адресою він ніколи не проживав, не проживає та будь-якого майна у м.Києві не мав і не має.

В свою чергу, відповідач зазначає, що адреса проживання позивача - АДРЕСА_4 , яка зазначена у виконавчому документі, який підлягав виконанню - виконавчому написі Приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. №39624 від 08.09.2020 року, а оскільки предметом спору у даній справі є постанова про відкриття виконавчого провадження, а не виконавчий напис нотаріуса, то відповідач діяла у порядку, встановленому Законом №1404-VIII.

Разом з тим, зі змісту виконавчого напису №39624 від 08.09.2020 року вбачається, що у ньому зазначено одночасно дві адреси боржника ОСОБА_1 : адресу реєстрації « АДРЕСА_2 » та адресу проживання - « АДРЕСА_3 ».

До того ж, з матеріалів виконавчого провадження №63433190, які надані відповідачем, вбачається, що такі матеріали містять копію кредитного договору №28935/0003XSGF, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Платинум Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Фінансова компанія «Аланд».

У відповідному розділі цього кредитного договору містяться реквізити учасників правочину, зокрема, щодо позичальника/клієнта ОСОБА_1 зазначено єдину адресу як реєстрації, так і фактичного проживання: « АДРЕСА_1 ».

Тобто, на час прийняття оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження, у приватного виконавця були наявні як виконавчий напис, так і кредитний договір, зміст яких свідчить, що адреса реєстрації та фактичного проживання (згідно з кредитним договором) позивача є Львівська область.

При цьому, суд зазначає, що поняття «реєстрація місця проживання» та «реєстрація місця перебування» не є тотожними, проте передбачають наявність офіційної вимоги - «реєстрація».

Водночас, будь-які докази на підтвердження того, що на час прийняття оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження місце проживання чи перебування позивача було зареєстроване в м.Києві, відповідачем суду не надано та в матеріалах справи відсутні.

Крім того, матеріали виконавчого провадження свідчать, що приватний виконавець направляв кореспонденцію позивачу також і у м.Київ.

Водночас, у судовому засіданні представник позивача додатково вказала, що згідно відкритих пошукових систем, гул-карти, за адресою: АДРЕСА_4 , в якому зареєстрована ФОП ОСОБА_2 .

При цьому, жодних відомостей щодо наявності будь-якого майна у позивача (боржника) у м.Києві (в межах виконавчого округу відповідача) та доказів на підтвердження цього відповідач суду не надав, судом не встановлено та в матеріалах справи відсутні.

Наведене є підставою для висновку, що на момент відкриття виконавчого провадження, приватний виконавець не володів достовірною інформацією про фактичне проживання боржника за адресою у м.Києві, оскільки стягувач до заяви не додав підтверджуючих документів, з яких би чітко вбачалось, що боржник проживає/перебуває у м.Києві. Натомість, наданими разом із заявою про примусове виконання виконавчого напису документами підтверджувались відомості про те, що боржник як зареєстрований, так і фактично проживає у межах Львівської області.

Поміж тим, приватний виконавець при прийнятті оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження надав необґрунтовану перевагу щодо визначення адреси боржника « АДРЕСА_3 » над офіційною адресою реєстрації місця проживання позивача - « АДРЕСА_2 » (обидві вказані у виконавчому написі нотаріуса).

При цьому, відповідачем не надано суду доказів вжиття заходів, у відповідності до положень ст.24 Закону №1404-VIII, щодо перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території м.Києва.

Таким чином, оскільки до матеріалів справи не надано будь-яких доказів на підтвердження фактичного місця проживання боржника - ОСОБА_1 або знаходження належного йому майна у м.Києві, що надавало б відповідачу підстави прийняти до виконання виконавчий напис та відкрити виконавче провадження з його примусового виконання, тому суд дійшов висновку про відсутність у відповідача компетенції з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого Приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Горай О.С. №39624 від 08.09.2020 року та, відповідно, про відсутність правових підстав для винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження.

Також, критично слід оцінити твердження відповідача про те, що приписами Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку будь-якої інформації щодо боржника, то такі спростовуються приписами частини 5 статті 24 вказаного Закону, відповідно до яких для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Більше того, посилання відповідача на те, що чинне законодавство не покладає на виконавця обов`язку здійснювати перевірку місця проживання боржника до відкриття виконавчого провадження, в контексті спірних правовідносин є незмістовними з тих підстав, що виконавцем у будь-якому разі порушено вимоги Закону №1404-VIII в частині відкриття виконавчого провадження не за місцем виконання, оскільки фактичне проживання позивача у м.Києві не підтверджується жодними належними та допустимими доказами, а саме: лише зазначення у виконавчому документі інформації про проживання боржника у м.Києві без відповідного підтвердження не може слугувати достатньою підставою для відкриття виконавчого провадження з примусового виконання цього виконавчого документу з порушенням правил підвідомчості, встановлених Законом №1404-VIII.

Згідно із п.10 ч.4 ст.4 Закону №1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Таким чином, у даному випадку приватний виконавець повинен був повернути виконавчий документ стягувачу, у зв`язку із пред`явленням його не за місцем виконання, чого в даному випадку зроблено не було. Вказані обставини не були перевірені та враховані відповідачем під час винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження.

Встановлені обставини справи в їх сукупності дають суду підстави для висновку, що Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельник Ю.А. порушив правила територіальної діяльності приватних виконавців, позаяк, володіючи інформацією про місце реєстрації позивача (боржника), що не належить до його виконавчого округу, прийняв виконавчий документ з іншого виконавчого округу, що у свою чергу суперечить вимогам Закону №1404-VІІІ.

Аналогічна позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 30.04.2020 року у справі №580/3311/19.

За приписами ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи наведене та беручи до уваги те, що виконавчий напис №39624 від 08.09.2020 року був пред`явлений з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців, суд дійшов висновку, що приватний виконавець, приймаючи постанову про відкриття провадження від 28.10.2020 року ВП №63433190, діяв необ`єктивно, необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин справи, не на підставі, не в спосіб та не в межах повноважень, що визначені законодавством України, а тому оскаржувана постанова про відкриття провадження не відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим в ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а отже є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На переконання суду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на момент розгляду справи, не надав суду доказів на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірність та обґрунтованість своїх дій і прийнятого рішення. Натомість, факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати у вигляді сплаченого за подання цього позову судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст.2, 72, 77, 139, 243-246, 255, 271, 272, 287 підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Юрія Анатолійовича про визнання протиправною та скасування постанови задоволити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Юрія Анатолійовича від 28.10.2020 року про відкриття виконавчого провадження №63433190 з примусового виконання виконавчого напису від 08.09.2020 року, вчиненого Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем (реєстровий №39624) про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості у розмірі 10436 (десять тисяч чотириста тридцять шість) грн. 42 коп.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. за рахунок Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Юрія Анатолійовича (02094, м.Київ, вул.Юрія Поправки, 6, оф.16).

Згідно з ч.1 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.6 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, з врахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. При цьому, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до або через суд першої інстанції, який ухвалив рішення.

Суддя Сасевич О.М.