Справа № 480/4538/20
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2020-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

23 грудня 2020 р. справа № 480/4538/20 Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Котеньова О.Г., розглянувши за правилами спрощеного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Хоружівка" до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Хоружівка" з позовною заявою до Головного управління ДПС у Харківській області, в якій просить визнати протиправним та скасувати в оскаржуваній частині податкове повідомлення-рішення від 06 березня 2020 року №7 на суму 935009,00 грн., в т.ч. в частині донарахування:

- податку з доходів фізичних осіб на суму 449429,98 грн,

- штрафної (фінансової) санкції на суму 485579,02 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі без виклику сторін.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що донарахування податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб по основному платежу в сумі 449429,98 грн є безпідставним та необґрунтованим. Перевіряючими не враховано платіжні доручення на сплату податку з доходів фізичних осіб №1004 від 09.10.2019, №1017 від 09.10.2019, №1137 від 12.11.2019, №1152 від 12.11.2019, №1218 від 21.11.2019, №1235 від 26.11.2019, №1240 від 26.11.2019.

Щодо донарахування позивачу штрафних санкцій за порушення термінів сплати ПДФО, позивачем вказано, що підвищені розміри штрафів у разі повторного виявлення податкових порушень (50%, 75%) застосовуються не за сам факт виявлення будь-яких порушень, а за повторне вчинення діянь за обставин, передбачених, зокрема, п.п. 54.3.5 ст. 54 Податкового кодексу України, застосування штрафу більшого розміру можливе у разі встановлення контролюючим органом повторності порушення протягом 1095 днів, яке зафіксовано в акті перевірки та, відповідно, в податковому повідомленні-рішенні. На думку позивача, відповідач не мав нараховувати штрафні санкції у розмірі 50% та 75%.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти заявленого позову заперечував та зазначив, що перевіркою дотримання встановлених термінів сплати (перерахування) утриманого податку на доходи фізичних осіб встановлено несвоєчасне перерахування податку з доходів фізичних осіб у сумі 522 733,05 грн період за березень - червень 2019 року , неперерахування податку з доходів фізичних осіб при виплаті заробітної плати за період червень 2019 року - серпень 2019 року у сумі 449 429,98 грн., чим порушено пп. 168.1.5 п. 168.1 ст.168 Податкового кодексу України. Документів або доказів, які б спростовували встановлені в ході перевірки порушення, платником податків не надано.

Відповідачем також вказано, що при застосуванні штрафних санкцій Головне управління ДПС у Харківській області керувалося практикою Верховного Суду, відповідно до якої у разі виявлення під час однієї перевірки податкового агента декількох випадків ненарахування (неутримання, несплати) сум податку під час виплати доходу на користь громадян, застосуванню підлягають збільшені розміри штрафних санкцій, передбачені статтею 127 Податкового кодексу України, відповідно до кількості вчинених податкових правопорушень.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що контролюючим органом проведена планова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Хоружівка» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за результатами якої складено акт від 17.02.2020 № 434/20-40-05-02-08/30133681.

У акті перевірки контролюючим органом зроблено висновок про не своєчасне перерахування податку з доходів фізичних осіб при виплаті заробітної плати, а саме за березень 2019 (по строку сплати 15.04.2019) у сумі 684,00 грн фактично сплачено 19.04.2019, у сумі 642,00 грн фактично сплачено 06.05.2019, у сумі 61 010,43 грн фактично сплачено 29.05.2019; за квітень 2019 року (по строку сплати 29.05.2019) у сумі 51332,95 грн фактично сплачено 25.06.2019, у сумі 280,00 грн фактично сплачено 01.07.2019, у сумі 9 323,93 грн фактично сплачено 09.07.2019; за травень 2019 року (по строку сплати 25.06.2019) у сумі 55 182,10 грн фактично сплачено 09.07.2019, у сумі 300,00 грн фактично сплачено 30.07.2019, у сумі 140 000,00 грн фактично сплачено 23.08.2019, у сумі 154 920,37 грн фактично сплачено 23.08.2019, у сумі 1 494,00 грн фактично сплачено 04.09.2019, у сумі 24 460,81 грн фактично сплачено 17,09.2019, за червень 2019 року (по строку сплати 09.07.2019) у сумі 68 102,46 грн фактично сплачено 17.09.2019, у сумі 95 000,00 грн. фактично сплачено 18.09.2019, у сумі 24725,54 грн фактично не сплачено; за липень 2019 року (по строку сплати 23.08.2019) у сумі 240363,44 грн фактично не сплачено; за серпень 2019 року (по строку сплати 17.09.2019) у сумі 184 341,00 грн фактично не сплачено.

Відповідно до відомостей акту перевірки перевіркою дотримання встановлених термінів сплати (перерахування) утриманого податку на доходи фізичних осіб встановлено несвоєчасне перерахування податку з доходів фізичних осіб у сумі 522 733,05 грн період за березень - червень 2019 року, неперерахування податку з доходів фізичних осіб при виплаті заробітної плати за період червень 2019 року - серпень 2019 року у сумі 449 429,98 грн., чим порушено пп. 168.1.5 п. 168.1 ст.168 Податкового кодексу України.

На підставі вищевказаних висновків відповідачем винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 06 березня 2020 року №7, яке оскаржується позивачем в частині донарахування податку з доходів фізичних осіб на суму 449429,98 грн та штрафної (фінансової) санкції на суму 485579,02 грн.

Доказів адміністративного оскарження вказаного рішення до суду не надано.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує такі приписи норм права.

Відповідно до Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу та сплатити його до бюджету до або під час виплати доходу. У разі якщо оподатковуваний дохід нараховується, але не виплачується, ПДФО необхідно перерахувати до бюджету в місячний термін, наступний за останнім днем місяця, у якому відбулося таке нарахування (п.п. 168.1.2, 168.1.5 ПК України).

Згідно з п.п. 168.1.4 ПК України, у випадку виплати доходу готівкою з каси підприємства, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом банківського дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання).

Податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), …, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу (п.п.14.1.180 ПК України)

Щодо спірних правовідносин в частині висновків контролюючого органу щодо неперерахування позивачем податку з доходів фізичних осіб на суму 449429,98 грн, позивачем вказано, що вказану суму податку ним сплачено відповідно до платіжних доручень №1004 від 09.10.2019, №1017 від 09.10.2019, №1137 від 12.11.2019, №1152 від 12.11.2019, №1218 від 21.11.2019, №1235 від 26.11.2019, №1240 від 26.11.2019.

Із облікової картки платника податків за кодом класифікації доходів бюджету 11010100 (податок на доходи з фіз. осіб, що спл. подат. агентами, із доходів платника податку у вигляді з/п) судом встановлено, що грошові кошти за платіжними дорученнями №1004 від 09.10.2019, №1017 від 09.10.2019, №1137 від 12.11.2019, №1152 від 12.11.2019, №1218 від 21.11.2019, №1235 від 26.11.2019 у сумі 448115,61 грн зараховано контролюючим органом в рахунок погашення податкових зобов`язань.

Тобто, неправомірним є висновок контролюючого органу про несплату позивачем вказаного виду податку за спірний період у сумі 448115,61 грн, оскільки такий податок фактично сплачено, проте із порушенням строків сплати, що позивачем не заперечувалось.

Відповідно до п.87.9 ст.87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Судом встановлено, що сплату коштів за платіжним дорученням №1240 від 26.11.2019 контролюючим органом у картці за кодом класифікації доходів бюджету 11010100 (податок на доходи з фіз. осіб, що спл. подат. агентами, із доходів платника податку у вигляді з/п) не відображено, платником податків у платіжному дорученні №1240 від 26.11.2019 у призначенні платежу вказано: податок на доходи фіз.осіб ін. ніж з/п - орендна плата за земельний пай за 2019 нарах. і перерах. повністю без пдв, при цьому код класифікації доходів бюджету зазначено 11010400.

Однак з облікової картки за кодом класифікації доходів бюджету 11010100 судом встановлено, що до бюджету платником податків перераховувались кошти за платіжними дорученнями №1060 від 22.10.2019, №1164 від 14.11.2019, №1179 від 15.11.2019, №1176 від 15.11.2019, а також у грудні 2019 року, що свідчить про сплату платником податків суми податкових зобов`язань за червень у сумі 24725,54 грн; за липень 2019 року (по строку сплати 23.08.2019) у сумі 240363,44 грн ; за серпень 2019 року (по строку сплати 17.09.2019) у сумі 184 341,00 грн, хоча такі суми перераховані позивачем несвоєчасно.

Аргументи відповідача про те, що період перевірки обмежувався строком вересень 2019 року, а тому такі платіжні доручення не могли бути враховані, суд вважає неприйнятними з огляду приписи ч.2 ст.2 КАС України, оскільки при винесенні оскаржуваного рішення контролюючий орган зобов`язаний дотримуватися принципу обґрунтованості - тобто, врахувати всі обставини, які мають значення для прийняття рішення.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 06 березня 2020 року №7 щодо донарахування позивачу податку з доходів фізичних осіб на суму 449429,98 грн підлягають задоволенню.

Зі змісту заяв по суті справи, наданих позивачем та відповідачем, судом встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо фактичних обставин справи в частині несвоєчасного перерахування податку з доходів фізичних осіб. Причиною виникнення спору є різне тлумачення сторонами положень статей 126 та 127 Податкового кодексу України щодо визначення розміру штрафних санкцій за вказане порушення.

У відповідності до ч.1 ст. 109 ПК України, податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

У разі вчинення платником податків двох або більше порушень законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) застосовуються за кожне вчинене разове та триваюче порушення окремо (ч.1 ст.115 ПК України).

Згідно з п. 127.1. ст. 127 Податкового кодексу України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Відтак, приписами статті 127 Податкового кодексу України встановлено відповідальність платника податків, в тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу.

Кожний встановлений контролюючим органом факт несплати податку до або під час виплати доходу є податковим правопорушенням.

Кваліфікуючою ознакою податкового правопорушення є повторність вчинення відповідного діяння, яке встановлюється у разі вчинення особою кількох правопорушень.

За приписами ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегією суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у постанові від 21 січня 2020 року у справі №820/11382/15 зроблено висновок про те, що податковим правопорушенням відповідно до статті 126 ПК України є вчинення дії (платником податку) щодо фактичної сплати узгодженої суми грошового зобов`язання, але з затримкою (несвоєчасно).

Відповідно до статті 127 ПК України таким порушенням є бездіяльність податкового агента, тобто ненарахування, неутримання, несплата, неперерахування податку на доходи фізичних осіб до або під час виплати доходу.

Кваліфікуючою ознакою для застосування відповідальності відповідно до ст. 127 ПК України в даному спорі є порушення саме податковим агентом встановлених правил щодо утримання податку у джерела виплати доходу. Джерелом виплати доходу є заробітна плата, з якої податковим агентом утримано податок на доходи фізичних осіб, але не перераховано у встановлені терміни до бюджету.

Висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, також викладено в рішенні Верховного Суду України від 22.03.2016 по справі (813/6774/13-а), в якому зазначено, що положення статті 126 ПК щодо застосування штрафної санкції застосовується у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.

Тобто, у разі якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов`язання протягом строків, передбачених ПК, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до статті 126 ПК.

Статтею 127 ПК встановлено міру відповідальності, яка покладається на платника податків, у тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при цьому розмір штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не відповідно до часу затримки такої несплати (як передбачено статтею 126 ПК), а залежно від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

На підставі аналізу зазначених норм права судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зробила правовий висновок, що несплата (неперерахування) податковим агентом до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків є підставою для накладення штрафу згідно з ст. 127 ПК України. Розмір штрафних санкцій визначається з урахуванням кількості разів допущених податкових правопорушень, незалежно від того, чи виявлено такі порушення контролюючим органом в межах однієї перевірки.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість висновків контролюючого органу в частині визначення розміру штрафних санкцій за несвоєчасно перерахований дохід.

Щодо посилань позивача на окрему думку суддів Верховного Суду у справі №820/11382/15, суд зазначає, що викладена у окремій думці правова позиція не є обов`язковою для врахування ані контролюючим органом при прийнятті оскаржуваного рішення, ані судом при вирішення спору, на відміну від правової позиції, викладеної у рішенні в цій справі, проте з огляду на дискусійність питання встановлення та застосування ознаки «повторності» податкових порушень на підставі норм Податкового кодексу України при притягненні до фінансової відповідальності така позиція може помилково розцінюватись платниками податків як тлумачення приписів ст.127 ПК України в аспекті можливості застосування штрафу більшого розміру виключно у разі встановлення контролюючим органом порушення протягом 1095 днів вдруге, втретє та більше, яке зафіксовано в акті перевірки та, відповідно, в податковому повідомленні-рішенні.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Хоружівка" (вул. Клочківська, буд. 192-А, 4-й поверх, к. 6-В, м. Харків, 61045, ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06 березня 2020 року №7 в частині донарахування податку з доходів фізичних осіб на суму 449429 (чотириста сорок дев`ять тисяч чотириста двадцять дев`ять) грн 98 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Хоружівка" (вул. Клочківська, буд. 192-А, 4-й поверх, к. 6-В, м. Харків, 61045, ) витрати на сплату судового збору у сумі 6741 (шість тисяч сімсот сорок одна) грн 45 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 23 грудня 2020 року.

Суддя О.Г. Котеньов