Справа № 420/515/20
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2020-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 420/515/20

адміністративне провадження № К/9901/32918/20

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Калашнікової О.В.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області

на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року

та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року

у справі №420/515/20

за позовом ОСОБА_1

до ДФС України, Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування наказу про припинення державної служби та звільнення, поновлення на посаді, а також стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

УСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України) в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ від 21.12.2019 року № 2089-О «Про припинення державної служби та звільнення з посади ОСОБА_1 ».

- поновити його на посаді заступника начальника Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - ГУ ДФС у Запорізькій області);

- стягнути, на його користь, середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року, позов задоволено в повному обсязі.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області задоволено частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року скасовано.

Ухвалено у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування наказу про припинення державної служби та звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 21.12.2019 року № 2089-о «Про припинення державної служби та звільнення з посади ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на рівнозначній посаді заступника начальника Головного управління ДФС у Запорізькій області з 23 грудня 2019 року.

Стягнуто з Головного управління ДФС у Запорізькій області середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 січня 2020 року по 11 червня 2020 року в сумі 74 186 (сімдесят чотири тисячі сто вісімдесят шість) грн. 07 коп. Суму виплат зазначено без урахування податків і зборів.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на рівнозначній посаді заступника начальника Головного управління ДФС у Запорізькій області з 23 грудня 2019 року та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Стягнуто з Головного управління ДФС у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 (п`ять тисяч) грн.

У касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України, в редакції яка діє з 08 лютого 2020 року, підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

При цьому, варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що скаржником підставою касаційного оскарження зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Скаржник зазначає, що існує пряме порушення вищенаведеної норми права оскільки, суд в своїх рішення відступає від висновків Верховного Суду.

Верховний Суд наголошує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Всупереч наведеному скаржником не зазначено жодної постанови Верховного Суду, який, на думку, скаржника мав бути застосований судом апеляційної інстанції при вирішенні даної справи.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року у справі №420/515/20 за позовом ОСОБА_1 до ДФС України, Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування наказу про припинення державної служби та звільнення, поновлення на посаді, а також стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернути особі, яка її подала.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

СуддяО.В. Калашнікова