Справа № 640/26226/19
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2020 року м. Київ № 640/26226/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрянської Я.І.., розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін адміністративну справу

за позовом Офісу великих платників податків Державної податкової служби

до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві

про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження -

в с т а н о в и в:

Офіс великих платників податків Державної податкової служби звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві в якому просив:

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 09.12.2019 ВП №60793551 прийняту Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві на Офіс великих платників податків.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що до позивача надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження від 09.12.2019 ВП № 60793551 на підставі виконавчих листів по справі № 828/3513/17 прийнята державним виконавцем Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Боржником у даному виконавчому провадженні визначено Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби України. Оскільки 29.08.2019 року відбулась реорганізація Державної фіскальної служби і було утворено Державну податкову службу з її територіальними органами, а тому офіс великих платників податків ДФС не здійснює повноважень і тому позбавлений можливості виконати рішення по справі № 828/3513/17. Крім цього,зазначають, що зобов`язання Офісу внести зміни до інтегрованої картки Товариства «Юнайтед Форест» відноситься до дискреційних повноважень позивача і суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону та давати вказівки, які б свідчили про вирішення, що належать до компетенції такого органу суб`єкта владних повноважень. Вважають, що позивач вжив усіх заходів для виконання рішення суду по справі № 828/3513/17, а тому оскаржувана постанова є неправомірною, та існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам Офісу та захист цих прав та інтересів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.06.2020 відкрито провадження у справі визначено, що справа буде розглядатись за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач станом на момент прийняття рішення у справі відзиву на позовну заяву до суду не подав, вимог ухвали щодо направлення на адресу суду копії документів виконавчого провадження № 60793551 не виконав.

Згідно ч.6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами у справі.

Розглянувши адміністративний позов та додані до нього матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, зазначає наступне.

З тексту позовної заяви вбачається, що позивач не погоджується з постановою державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про відкриття виконавчого провадження від 09.12.2019 ВП № 60793551 з примусового виконання виконавчих листів по справі № 828/3513/17 та просить її скасувати в судовому порядку.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад як, зокрема обов`язковість виконання рішень (ст. 2 вказаного Закону).

Згідно статті 5 Закону№1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» та п.6 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції від 02.02.2012 р. № 512/5, під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 1 ст.18 Закону№1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Положення ч.4 ст.18 Закону№1404-VIII визначено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Частинами 5 та 6 статті 26 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Перевірити правомірність відкритті виконавчого провадження відповідачем, суд не вбачає можливим, оскільки копія оскаржуваної постанови позивачем не надана.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не долучено до матеріалів позовної заяви, постанови державного виконавця від 09.12.2019 ВП № 60793551, яку позивач просить скасувати, як неправомірну, що позбавляє суд можливості надати правову оцінку постановленого відповідачем рішення в межах доводів позивача та чи діяв відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови на підставі частини 2 статті 19 Конституції України, в межах повноважень та у спосіб, що визначений Законом України «Про виконавче провадження» .

При цьому, суд зауважує, що судом двічі витребовувались від відповідача копії документів ВП № 60793551 відповідно до ухвали від 10.06.2020р. та 21.09.2020 року. Однак, відповідач вимог ухвали суду не виконав.

Отже, з урахуванням того, що позивач та відповідач не надали належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог та заперечень, а тому суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позивачем заявлених вимог, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Зважаючи, що у задоволенні позову сторони відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, - судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України

Керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

1.У задоволенні адміністративного позову Офісу великих платників податків Державної податкової служби - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 255 КАС України та може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська