Справа № 380/8040/20
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/8040/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 380/8040/20 за позовом ОСОБА_1 до регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо передмета спору на стороні відповідача: Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання протиправною відповідь та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом, в якому просила:

- Визнати відповідь регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Львівській області від 11.09.2020 року №25704.4/С-13616.3/20/43 протиправною та незаконною;

- Зобов`язати регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради України з

прав людини у Львівській області належним чином розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.08.2020 року, перевірити викладені в ній факти та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства, про що повідомити автора звернення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка 21.11.2019 року звернулась із заявою до Уповноваженого ВРУ з прав людини, де в п. 2 заяви просила Уповноваженого ініціювати конституційне подання про відповідність Конституції України Постанови КМ України від 18.08.2017 року №663 «Про внесення змін до постанови КМУ від 21,07.2005р. №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання холодної та гарячої води і водовідведення», оскільки таке порушує право громадян України на життя.

Відповіддю від 26.12.2019 року Уповноваженого ВР України з прав людини в особі представника Уповноваженого з дотримання соціальних та економічних прав було повідомлено, що за наслідками опрацювання отримуваної інформації приймається рішення про необхідність вжиття подальших заходів реагування та звернення до Конституційного Суду України з відповідним поданням.

У зв`язку із тим, що позивачка довгий час не отримала відповіді стосовно того, чи приймалось будь яке рішення з приводу подання звернення до КС України, 10.08.2020 року звернулась із заявою з поміж інших адресатів до Уповноваженого ВР України з прав людини в якій просила згідно п. 3 вказаної заяви: Уповноваженого з прав людини повідомити про результати опрацювання раніше поданої скарги, зокрема про необхідність вжиття заходів реагування та звернення до Конституційного суду України з відповідним поданням згідно її листа.

Однак відповіддю Уповноваженого ВР України з прав людини в особі регіонального представника Уповноваженого у Львівській області Р. Клапчук, її повідомлено про зовсім інші факти, зокрема стосовно розгляду інших скарг на дії ЛМКП «Львівтеплоенерго».

На думку позивачки, діями відповідача були порушені її права та законні інтереси щодо отримання повної і обґрунтованої відповіді на своє звернення, згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян».

З наведених норм права вбачається, що представник Уповноваженого ВР України з прав людини наділений широким колом повноважень щодо надання відповідей громадянам на їх звернення. Оскільки спірна відповідь підписана саме представником Уповноваженого ВР України з прав людини, тому позивачка вважає за необхідне визнати його відповідь незаконною.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, 14.08.2020 року на адресу Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надійшла заява позивачки від 10.08.2020 року на ім`я Президента України, Комітету з питань енергетики та житлово-комунальних послуг Верховної Ради України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, щодо незаконності абзацу 3 пункту 12 постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за №630.

Вказана заява позивачки була зареєстрована Секретаріатом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в СЕД «Мегаполіс» за №С-13616.3/20 від 14.08.2020 року та передана на розгляд відповідача.

У прохальній частині вказаної заяви позивачка, зокрема, просила Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини повідомити про результати опрацювання раніше поданої скарги, зокрема про необхідність вжиття заходів реагування та звернення до Конституційного Суду України з відповідним поданням згідно листа №28306.4/С-16527.3/19/24.2 від 26.12.2019 року.

Листом відповідача від 11.09.2020 року за №25704.4/С-13616.3/20/43 позивачці надано відповідь на заяву від 10.08.2020 року, якою її повідомлено про результати розгляду заяви від 21.11.2019 року та надано інформацію щодо вжитих заходів за заявою, зокрема, щодо винесення Головним управлінням Держпродспоживслужби у Львівській області припису ЛМКП «Львівтеплоенерго».

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 16.10.2020 року відкрито спрощене провадження у даній адміністративній справі.

Судом встановлені наступні обставини:

21.11.2019 року ОСОБА_1 на адресу Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надіслала заяву в якій просила зокрема, голову Комітету з питань енергетики та житлово-комунальних послуг Верховної Ради України та Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ініціювати конституційне подання про відповідність Конституції України постанови Кабінету Міністрів України від 18.08.2017 року №663 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року N 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», оскільки таке порушує право громадян України на життя.

26.12.2019 року листом представника Уповноваженого Степаненко О.А. за №28306.4/С-16527.3/19/24.2, позивачку було повідомлено про направлення листа до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів щодо стверджуваного позивачкою неправомірного нарахування ЛМКП «Львівтеплоенерго» плати за послугу з централізованого опалення. Крім цього, позивачку повідомлено, що за наслідками опрацювання отриманої інформації прийматиметься рішення про необхідність вжиття подальших заходів реагування та звернення до Конституційного Суду України з відповідним поданням.

10.08.2020 року листом представника Уповноваженого Степаненко О.А. за №22653.4/С-16527.3/19/24.2 позивачку було повідомлено про результати розгляду її заяви від 21.11.2019 року. Позивачці роз`яснено, що відносини між нею, як споживачем житлово-комунальних послуг та ЛМКП «Львівтеплоенерго», як надавачем таких послуг є цивільно-правовими та регулюються цивільним законодавством України, внаслідок чого спори щодо таких відносин мають вирішуватись за згодою сторін або в судовому порядку. Позивачку було повідомлено про винесення Головним управлінням Держпродспоживслужби у Львівській області припису ЛМКП «Львівтеплоенерго» за результатами позапланової перевірки, яким зобов`язано ЛМКП «Львівтеплоенерго» провести перерахунок нарахованої позивачці суми заборгованості 325165,27 грн. шляхом її зменшення на суму, нараховану за період безоблікового споживання теплової енергії, про що позивачку повідомлено листом Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області від 04.08.2020 №07_3-10/4886.

10.08.2020 року позивачка на адресу Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надіслала заяву в якій просила зокрема, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини повідомити про результати опрацювання раніше поданої скарги, зокрема про необхідність вжиття заходів реагування та звернення до Конституційного Суду України з відповідним поданням згідно листа №28306.4/С-16527.3/19/24.2 від 26.12.2019 року.

11.09.2020 року листом представника Уповноваженого Клапчука Р. №25704.4/С-13616.3/20/43, позивачку було повідомлено про те, що про результати розгляду її заяви від 21.11.2019 року її було проінформовано у листі листом представника Уповноваженого Степаненко О.А. від 10.08.2020 №22653.4/С-16527.3/19/24.2.

Також із врахуванням перевірки підстав, достатніх для звернення з відповідним конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини до Конституційного Суду України та з огляду на те, що позивачкою фактично ставилось питання щодо незаконності оспорюванної постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», а не щодо її неконституційності, позивачці в додаток до листа представника Уповноваженого з дотримання соціальних та економічних прав Степаненко О.А. від 10.08.2020 №22653.4/С-16527.3/19/24.2 направлено відповідне роз`яснення листом представника Уповноваженого з дотримання права на інформацію та представництво в Конституційному Суді України Барвіцьким В.Ю. від 09.11.2020 № 31080.4/С-16527.3/19/48.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивачка вважає спірну відповідь регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Львівській області протиправною та незаконною, відповідно просить зобов`язати відповідача належним чином розглянути її заяву від 10.08.2020 року, перевірити викладені в ній факти та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства, про що повідомити автора звернення.

Судом не враховуються аргументи наведені позивачем про протиправність спірної відповіді з наступних підстав згідно встановлених судом обставин та вимог законодавства:

Позивачка 10.08.2020 року звернулась до відповідача із заявою в якій просила зокрема, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини повідомити про результати опрацювання раніше поданої скарги, зокрема про необхідність вжиття заходів реагування та звернення до Конституційного Суду України з відповідним поданням згідно листа №28306.4/С-16527.3/19/24.2 від 26.12.2019 року.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно із ст. 5 цього ж Закону, звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Згідно із ст. 7 цього ж Закону, звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Згідно із ст. 15 цього ж Закону, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно із ст. 19 цього ж Закону, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:

об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;

письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захист прав кожного на території України і в межах її юрисдикції на постійній основі здійснює Уповноважений Верховної Ради України з прав людини (далі - Уповноважений), який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ст. 2 цього ж Закону, сферою застосування Закону є відносини, що виникають при реалізації прав і свобод людини і громадянина між громадянином України, незалежно від місця його перебування, іноземцем чи особою без громадянства, які перебувають на території України, та органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх посадовими і службовими особами.

Дія цього Закону також поширюється на відносини, що виникають між юридичними особами публічного та приватного права, а також фізичними особами, які перебувають на території України, у випадках, передбачених окремим законом.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 13 цього ж Закону, Уповноважений має право звертатися до Конституційного Суду України з поданням:

про відповідність Конституції України законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, які стосуються прав і свобод людини і громадянина;

про офіційне тлумачення Конституції України.

Згідно із ст. 14 цього ж Закону, уповноважений зобов`язаний додержуватися Конституції України і законів України, інших правових актів, прав та охоронюваних законом інтересів людини і громадянина, забезпечувати виконання покладених на нього функцій та повною мірою використовувати надані йому права.

Згідно ст. 15 цього ж Закону, актами реагування Уповноваженого щодо порушень положень Конституції України, законів України, міжнародних договорів України стосовно прав і свобод людини і громадянина є конституційне подання Уповноваженого та подання Уповноваженого до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та їх посадових і службових осіб.

Конституційне подання Уповноваженого - акт реагування до Конституційного Суду України щодо вирішення питання про відповідність Конституції України (конституційності) закону України чи іншого правового акта Верховної Ради України, акта Президента України та Кабінету Міністрів України, правового акта Автономної Республіки Крим; офіційного тлумачення Конституції України.

Подання Уповноваженого - акт, який вноситься Уповноваженим до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, їх посадовим і службовим особам для вжиття відповідних заходів у місячний строк щодо усунення виявлених порушень прав і свобод людини і громадянина.

Позивачка в позовній заяві просить визнати відповідь регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Львівській області від 11.09.2020 року № 25704.4/С-13616.3/20/43 протиправною та незаконною, з підстав, що цією відповіддю Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в особі регіонального представника Уповноваженого у Львівській області Р.Клапчук, її повідомлено про зовсім інші факти, зокрема стосовно розгляду інших скарг на дії ЛМКП «Львівтеплоенерго».

На думку позивачки, саме такими діями відповідача були порушені її права та законні інтереси щодо отримання повної і обґрунтованої відповіді на своє звернення, згідно вимог п. 1 ч.1 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» з приводу питання про результати розгляду її заяви від 21.11.2019 року, зокрема про подання конституційного звернення про що її мали б повідомити.

В матеріалах справи наявні копії відповідей відповідача, а саме від 11.09.2020 року де представник Уповноваженого Клапчук Р. листом за №25704.4/С-13616.3/20/43, повідомив позивачку про те, що про результати розгляду її заяви від 21.11.2019 року її було проінформовано у листі листом представника Уповноваженого Степаненко О.А. від 10.08.2020 №22653.4/С-16527.3/19/24.2. Також позивачці 09.11.2020 року додатково до листа представника Уповноваженого з дотримання соціальних та економічних прав Степаненко О.А. від 10.08.2020 року за №22653.4/С-16527.3/19/24.2 направлено відповідне роз`яснення листом представника Уповноваженого з дотримання права на інформацію та представництво в Конституційному Суді України ОСОБА_2 за № 31080.4/С-16527.3/19/48, про те, що із врахуванням перевірки підстав, не має достатніх для звернення з відповідним конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини до Конституційного Суду України та з огляду на те, що позивачкою фактично ставилось питання щодо незаконності постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», а не щодо її неконституційності.

Таким чином, на думку суду відповідачем після об`єктивної, всебічної перевірки заяви позивачки в межах своїх зобов`язань надано відповідь позивачці на її звернення, а незгода із змістом спірної відповіді не може бути підставою для визнання такої відповіді протиправною та зобов`язання відповідача повторного розгляду заяви позивачки, що є підставою для відмови в задоволення позовних вимог повністю.

З цих же підстав судом враховуються аргументи відповідача.

Також суд враховує положення Висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява N 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява N 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 139 КАС України, судові витрати на користь позивачки не присуджуються.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 139, 242-246, 255, 262-263, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (79008, м. Львів, вул. Винниченка, 18) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо передмета спору на стороні відповідача: Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (01008, м. Київ, вул. Інституцька, 21/8) про визнання протиправною відповідь та зобов`язання вчинити дії, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5. п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Рішення суду складено в повному обсязі 21.12.2020 року.

Суддя Гавдик З.В.