Справа № 640/19834/20
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укргазвидобування» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Укргазвидобування» до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство «Укргазвидобування» звернулось до суду з адміністративним позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дій відповідача щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 11.08.2020 № 4691891, визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 11.08.2020 № 4691891, стягнення коштів у розмірі 28,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач протиправно стягнув з позивача виконавчий збір, оскільки позивач виконав наказ Господарського суду м. Києва від 17.07.2007 № 7/415 повністю без будь-яких примусових дій та заходів державної виконавчої служби у добровільному порядку. При цьому, державним виконавцем не вчинено дій з примусового виконання рішення суду та фактично не було стягнуто коштів за виконавчим документом, а тому, відсутні і підстави для стягнення з боржника виконавчого збору.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ «Укргазвидобування» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, при цьому, посилаючись на неповне зясування обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2020 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у порядку письмового провадження на 22.12.2020.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 17.07.2007 Господарським судом м. Києва видано наказ про стягнення з Дочірньої компанії «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на користь Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» боргу у розмірі 288,00 грн.

Державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Мороз Л.Є. винесено постанову від 06.09.2007 про відкриття виконавчого провадження № 4691891.

Постановою від 19.09.2007 вказане виконавче провадження зупинено на підставі пункту 15 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV, у зв`язку з тим, що Дочірня компанія «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» внесена до реєстру паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу».

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 27.07.2020 у справі № 7/415 здійснено на стадії виконання рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2007 у справі № 7/415 заміну боржника - Дочірньої компанії «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» його процесуальним правонаступником - Акціонерним товариством «Укргазвидобування».

Платіжним дорученням від 30.07.2020 № 315021, AT «Укргазвидобування» повністю сплатило борг у сумі 288,00 грн. на рахунок Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Державним виконавцем, 11.08.2020 виконавче провадження № 4691891 поновлено та винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 28,80 грн.

Вважаючи дії щодо винесення та постанову відповідача про стягнення виконавчого збору протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що державний виконавець при прийнятті оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору, діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в розумінні Закону України «Про виконавче провадження», як в редакції Закону № 606-XIV, так і в редакції Закону № 1404-VІІІ, сплата коштів після відкриття виконавчого провадження, не є добровільним виконанням судового рішення.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне вказати таке.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначав Закон України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» (надалі по тексту також - Закон № 606-XIV) (у редакції, чинній на момент прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 25 Закону № 606-ХІV, державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Приписами ч. 1 ст. 27 Закону № 606-ХІV, передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

За змістом ст. 28 Закону № 606-ХІV, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Частиною третьою, четвертою вказаної статті 28 також передбачено, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Судом першої інстанції було правильно звернуто увагу на те, що 05.10.2016 набрав чинності Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження», а Закон №606-ХІV - втратив чинність, однак, відповідно до п. 7 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VІІІ, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Слід врахувати, що виконавче провадження у даній справі було розпочато на підставі Закону № 606-ХІV, який був чинний на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження в 2007 році, проте оскаржуване рішення про стягнення виконавчого збору державним виконавцем прийняте на підставі Закону № 1404-VІІІ, прикінцевими та перехідними положеннями якого встановлено, що після набрання чинності Закону виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, здійснюються відповідно до цього Закону.

Тож, судом першої інстанції було правильно вказано на те, що положення Закону № 606-ХІV застосовуються не щодо всього виконавчого провадження, а лише щодо тих виконавчих дій, які в межах відповідного виконавчого провадження були розпочаті в період дії цього Закону, а тому, підлягають і завершенню в порядку Закону №606-ХІV, при цьому, що кожна окрема виконавча дія, яка оформлюється, у тому числі, шляхом винесення відповідної постанови державного виконавця, повинна бути вчинена згідно того закону, в період дії якого вона розпочата.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем оскаржувану постанову винесено 06.08.2020, тобто, вже в період дії Закону № 1404-VІІІ, що вказує на те, що державний виконавець, приймаючи дану постанову, повинен керуватись нормами Закону № 1404-VІІІ.

За ч. ч. 1, 2 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ, передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Однак, згідно з ч. 5 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ, є виключення, зокрема, виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також, згідно ч. 9 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ, виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення/наказу суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто, є державним збором (платою) за таку процедуру.

При цьому, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання.

З огляду на викладене, початком примусового виконання наказу господарського суду є винесення виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження в 2007 році.

З матеріалів справи вбачається та не спростовано апелянтом, що докази виконання наказу Господарського суду м. Києва від 17.07.2007 боржником, як до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, так і у строк, який було встановлено у постанові про відкриття виконавчого провадження відсутні.

У даному випадку, державний виконавець під час прийняття постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 28,80 грн., виходив з 10 відсотків суми, яка підлягає стягненню відповідно до виконавчого документа, а саме з 288,00 грн.

Таким чином, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що державний виконавець при прийнятті постанови від 11.08.2020 ВП № 4691891 про стягнення виконавчого збору, діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, що викладені в оскаржуваному рішенні та не дають підстав для його скасування чи зміни.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи та обгрунтування апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укргазвидобування» - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко