Справа № 200/9207/20-а
Суддя: Ушенко С.В.
Дата ухвалення: 2020-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2020 р. Справа№200/9207/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Ушенка С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 85200, Донецька обл., м. Торецьк, вул. Дружби, буд. 22) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій щодо незарахування до страхового стажу періодів роботи в ПАТ «Южніігіпрогаз» з 04.10.1982 по 11.01.1999, з 10.06.1999 по 31.08.1999, з 09.09.1999 по 29.11.2002, з 19.12.2002 по 31.12.2003, з 08.01.2004 по 31.03.2020 на підставі довідок від 11.08.2020 № 02-02/18-6281 і від 12.08.2020 № 03-Б під час призначення пенсії та зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії із врахуванням до страхового стажу періодів роботи в ПАТ «Южніігіпрогаз» з 04.10.1982 по 11.01.1999, з 10.06.1999 по 31.08.1999, з 09.09.1999 по 29.11.2002, з 19.12.2002 по 31.12.2003, з 08.01.2004 по 31.03.2020 на підставі довідок від 11.08.2020 № 02-02/18-6281 та від 12.08.2020 № 03-Б, що видані ПАТ «Южніігіпрогаз», при визначенні стажу роботи та підрахунку розміру призначеної пенсії.

В обґрунтування позову посилається на те, що перебуває на обліку у відповідача та з 12.06.2020 отримує пенсію у відповідності до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зазначає, що при призначенні пенсії відповідачем не зараховано до її страхового стажу періоди роботи в ПАТ «Южніігіпрогаз», визначені в довідках від 11.08.2020 № 02-02/18-6281 та від 12.08.2020 № 03-Б, оскільки вказане підприємство перебуває на тимчасово непідконтрольній території України.

Вважає дії відповідача протиправними і такими, що порушують його соціальні та конституційні права.

Відповідач, не погоджуючись із позовними вимогами, надав до суду відзив, вмотивований тим, що позивач звернулася до відповідача із заявою від 30.07.2020 № 1413 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 30.07.2020 № 100 позивачеві відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

17.08.2020 позивач повторно звернулася із заявою №1516 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням від 17.08.2020 №47 позивачеві призначено пенсію за віком з 12.06.2020.

Період роботи позивача з 01.01.1999 по 31.03.2020 було зараховано до стажу позивача на підставі даних індивідуальних відомостей про застраховану особу Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди роботи позивача з 1982 року по 1998 рік не зараховано до її стажу у зв`язку з відсутністю законних підстав, оскільки ПАТ «Южніігіпрогаз» перебуває на тимчасово непідконтрольній території України, а тому, на думку відповідача, довідки вказаного підприємства від 11.08.2020 № 02-02/18-6281 та від 12.08.2020 №03-Б не можуть бути прийняті до уваги.

Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12.10.2020 вказану позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20.11.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 .

Відповідач в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

17.08.2020 позивач звернулася до відповідача із заявою № 1516 про призначення пенсії за віком (а.с.35).

Рішенням відповідача від 17.08.2020 № 47 позивачеві призначено пенсію за віком у відповідності до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На думку відповідача, страховий стаж позивача (неповний) складає 28 років 09 місяців 09 днів (а.с. 33).

У відповідності до наданого відповідачем розрахунку до страхового стажу позивача зараховано:

- навчання у вищих/середніх НЗ з 01.09.1976 по 18.07.1979;

- з 23.07.1979 по 27.07.1981;

- з 23.11.1981 по 09.08.1982;

- догляд за дитиною 27.07.1984 по 26.07.1987;

- безробіття 12.04.1999 по 10.06.1999;

- з 01.01.2000 по 31.12.2003;

- з 01.01.2004 по 31.01.2015;

- з 01.05.2015 по 31.03.2020.

Разом: 28 років 09 місяців 09 днів (а.с. 34).

Відповідно до листа Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України від 18.08.2020 № 0582-06-8/3263 при призначенні позивачеві пенсії за віком не взято до уваги довідки ПАТ «Южніігіпрогаз» про період роботи від 11.08.2020 № 02-02/18-6281 та про заробітну плату від 12.08.2020 № 03-Б у зв`язку із тим, що вказане підприємство перебуває на тимчасово непідконтрольній території України (а.с.14).

Як вбачається із записів у дублікаті трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 , копія якого наявна в матеріалах справи, позивач у спірні періоди працювала в інституті «Южніігіпрогаз», яке на дату звільнення позивача мало назву АТ «Інститут «Южніігіпрогаз»:

- з 04.10.1982 - у якості старшого техніка;

- з 01.08.1985 по 01.08.1988 - у якості інженера в ОКП № 4;

- з 01.08.1988 по 01.05.1992 у якості інженера-проектувальника 3 категорії ОКП №4;

- з 01.05.1992 по 01.07.1995 - у якості інженера-проектувальника 2 категорії ОКП №4;

- з 01.07.1995 по 01.12.1995 - у якості інженера-проектувальника 1 категорії ОКП №4;

- з 01.12.1995 по 01.01.1998 на тій же посаді у відділі трубопровідного транспорту;

- з 01.01.1998 по 11.01.1999 - на тій же посаді у проектному відділі;

- з 10.06.1999 по 31.08.1999 у якості інженера-проектувальника 1 категорії;

- з 09.09.1999 по 29.11.2002 - у якості інженера-проектувальника 1 категорії;

- з 19.12.2002 по 31.12.2003 - у якості інженера-проектувальника 1 категорії;

- з 08.01.2004 по 01.01.2016 - у якості інженера-проектувальника 1 категорії;

- з 01.01.2016 по 31.03.2020 у якості референта (а.с. 8-11).

Відповідно до довідки АТ «Інститут Южніігіпрогаз», яке на час розгляду справи знаходиться на тимчасово непідконтрольній території України, № 02-02/18/6281 від 11.08.2020, ОСОБА_1 працювала на вказаному підприємстві:

- з 04.10.1982 - у якості старшого техніка;

- з 01.08.1985 - у якості інженера;

- з 01.08.1988 - у якості інженера-проектувальника 3 категорії;

- з 01.05.1992 - у якості інженера-проектувальника 2 категорії;

- з 01.07.1995 - у якості інженера-проектувальника 1 категорії;

- з 10.06.1999 - у якості інженера-проектувальника 1 категорії;

- з 09.09.1999 - у якості інженера-проектувальника 1 категорії;

- з 19.12.2002 - у якості інженера-проектувальника 1 категорії;

- з 08.01.2004 - у якості інженера-проектувальника 1 категорії;

- з 01.01.2016 - у якості референта (а.с.4) .

Згідно довідки АТ «Інститут Южніігіпрогаз» від 12.08.2020 № 03-Б про заробітну плату для обчислення пенсії, позивач у періоди з липня 2000 року по грудень 2006 року, з січня 2007 року по грудень 2013 року, з січня 2014 року по січень 2015 року, з травня 2015 року по березень 2020 року отримувала заробітну плату, з якої нараховувалися страхові внески. У період 01.02.2015 по 30.04.2015 нарахування та сплата страхових внесків не відбувалася (а.с. 5-7).

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону № 1058).

Згідно ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

В силу ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Частиною 1 статті 44 Закону України № 1058 передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року N 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за N1566/11846.

Перелік документів, що додаються до заяви про призначення, перерахунку та поновлення пенсії визначений Розділом 2 цього Порядку.

Підпунктом 2 пунктом 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

Згідно пункту 4.1 Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (пункт 4.3 Порядку).

Пунктом 4.2 цього Порядку передбачено право органу, що призначає пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Пунктом 4.7 Порядку передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

В пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, також закріплено положення, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 цього Порядку передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як вже зазначалось судом раніше, позивач у відповідності до записів у дублікаті трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 , копія якого наявна в матеріалах справи, у спірні періоди працювала в інституті «Южніігіпрогаз», яке на дату звільнення позивача мало назву АТ «Інститут «Южніігіпрогаз»:

- з 04.10.1982 по 01.08.1985 - у якості старшого техніка;

- з 01.08.1985 по 01.08.1988 - у якості інженера в ОКП № 4;

- з 01.08.1988 по 01.05.1992 у якості інженера-проектувальника 3 категорії ОКП № 4;

- з 01.05.1992 по 01.07.1995 - у якості інженера-проектувальника 2 категорії ОКП № 4;

- з 01.07.1995 по 01.12.1995 - у якості інженера-проектувальника 1 категорії ОКП № 4;

- з 01.12.1995 по 01.01.1998 на тій же посаді у відділі трубопровідного транспорту;

- з 01.01.1998 по 11.01.1999 - на тій же посаді у проектному відділі;

- з 10.06.1999 по 31.08.1999 у якості інженера-проектувальника 1 категорії;

- з 09.09.1999 по 29.11.2002 - у якості інженера-проектувальника 1 категорії;

- з 19.12.2002 по 31.12.2003 - у якості інженера-проектувальника 1 категорії;

- з 08.01.2004 по 01.01.2016 - у якості інженера-проектувальника 1 категорії;

- з 01.01.2016 по 31.03.2020 у якості референта.

З аналізу зазначених записів суд приходить до висновку, що вони містять належні та достатні відомості щодо періодів і характеру виконуваної позивачем роботи, у зв`язку з чим відмова відповідача у незарахуванні їх до стажу роботи позивача з підстав перебування підприємства-страхувальника на тимчасово непідконтрольній території України не ґрунтується на приписах діючого законодавства.

Згідно з ч. 3 ст. 44 ЗУ № 1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідно до п. 4.2 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Тобто, управління Пенсійного фонду наділено повноваженнями збирати необхідні для розгляду заяви особи (у тому числі щодо призначення пенсії) документи.

З наведених раніше норм чинного законодавства вбачається дуже великий обсяг прав та обов`язків у органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що пенсійні органи повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

Доказів здійснення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на встановлення відповідних обставин, зокрема, направлення запитів щодо отримання підтверджуючих документів до підприємств, юридичних осіб тощо суду не надано.

Таким чином, суд не приймає до уваги доводи відповідача стосовно ненадання позивачем документів щодо його стажу роботи, оскільки органи ПФУ мають широкий спектр повноважень щодо встановлення фактів, які мають значення при вирішенні питання щодо призначення пенсії.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з відзиву відповідача, періоди роботи позивача з 01.01.1999 по 31.03.2020 зараховано до страхового стажу позивача.

Втім, як вбачається з наданого до матеріалів справи розрахунку, до страхового стажу позивача не зараховано періоди її роботи з 01.01.1999 по 11.01.1999, з 10.06.1999 по 31.08.1999, та з 09.09.1999 по 31.12.1999, у зв`язку із чим, суд не приймає доводи відповідача щодо зарахування періодів роботи позивача з 1999 року по 2020 рік у повному обсязі.

У відповідності до частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно зі статтею 21 Конституції України усі люди є вільними у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові або службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконним і недійсним, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад реєстрації народжень, смертей і шлюбів». Так, у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey 18.12.1986 &да) ЄСПЛ обмежився коротким пунктом посилання на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то, у правах Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Nurkey 10.05/2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та в подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de fackto та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш смертним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше, означало б зовсім позбавити людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey 10.05.2001&й ). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіка Молдова та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої договірної сторони (тобто є окупованою) (Mozer v . the Republic of Moldova and Russia 23022016 & 142).

Отже, оскільки право позивача, як право на пенсію, ґрунтується на положеннях Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

Оцінюючи копії наданих позивачем документів, виданих підприємством, що розташоване на тимчасово окупованій території України, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou V. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), згідно яких ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача щодо неприйняття до уваги довідок, отриманих від підприємства, що розташоване на тимчасово непідконтрольній території України, про стаж роботи та заробітну плату позивача.

При цьому, як встановлено судом і підтверджується матеріалами адміністративної справи, відповідачем за результатами розгляду заяви позивача від 17.08.2020 № 1516 прийнято рішення від 17.08.2020 № 47 про призначення пенсії за віком.

Суд зазначає, що у вказаному рішенні, яке є індивідуальним актом та безпосередньо впливає на права позивача, відповідачем не надано оцінки кожному періоду роботи позивача, зазначеному у її трудовій книжці, а також відсутні підстави та посилання на норми чинного законодавства щодо неврахування спірних періодів роботи позивача до її страхового стажу.

Суд зауважує, що індивідуальні акти, які приймаються суб`єктом владних повноважень в результаті реалізації ним владних управлінських функцій, повинні бути чіткими і обґрунтованими, тобто містити посилання на норми законодавства і підстави, які покладені в основу їх прийняття. При цьому, ці підстави повинні бути роз`яснені, тобто конкретизовані, суб`єктом владних повноважень, щоб при ознайомленні особи з таким рішенням воно було йому зрозумілим.

Обираючи належний спосіб захисту порушених відповідачем соціальних прав позивача, суд, керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст. 8 Конституції України та ст. 6 КАС України, на підставі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A №18).

Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.

Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Таким чином, оскільки рішення відповідача 17.08.2020 № 47 про призначення пенсії за віком безпосередньо впливає на права та інтереси позивача, суд, на підставі ч.2 ст. 9 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і скасувати його як протиправне в частині не зарахованих до стажу періодів роботи позивача.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача зарахувати спірні періоди до трудового стажу позивача, суд зазначає наступне.

Статтею 58 Закону № 1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати пільговий та страховий стаж позивача.

З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії (переведення з одного виду пенсії на інший) та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов висновку, що зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 17.08.2020 № 1516 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, буде належним і достатнім способом захисту його порушеного права.

При цьому, суд звертає увагу відповідача на те, що при повторному розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком в частині спірних періодів роботи, які не зараховані до стажу позивача, відповідачеві необхідно прийняти відповідне рішення із наведенням конкретних правових підстав і посиланням на норми законодавства, які будуть застосовані при його прийнятті, щодо кожного спірного періоду роботи.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії підлягає частковому задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 8 статті 139 КАС України передбачено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи за подання адміністративного позову позивачем сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн. відповідно до квитанції від 01.09.2020 №0.0..2 .

Таким чином, суд вважає за можливе покласти судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи, на відповідача, оскільки спір виник внаслідок його неправильних дій.

Враховуючи наведене вище, судовий збір у сумі 840,80 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 72-77, 139, 241-246, 255, 263, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 85200, Донецька обл., м. Торецьк, вул. Дружби, буд. 22) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 85200, Донецька обл., м. Торецьк, вул. Дружби, буд. 22) від 17.08.2020 № 47, яким ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) призначено пенсію за віком, в частині не зарахованих до її стажу періодів роботи.

Зобов`язати Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 85200, Донецька обл., м. Торецьк, вул. Дружби, буд. 22) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 17.08.2020 № 1516 про призначення пенсії за віком в частині спірних періодів роботи, які не зараховані до стажу позивача, з прийняттям відповідного рішення і наведенням конкретних правових підстав та посиланням на норми законодавства, які будуть застосовані при його прийнятті, щодо кожного спірного періоду роботи.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 85200, Донецька обл., м. Торецьк, вул. Дружби, буд. 22) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22 грудня 2020 року.

Суддя С.В. Ушенко