Справа № 320/13223/20
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

21 грудня 2020 року м. Київ 320/13223/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панова Г.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Дергеокадастру у Київській області

про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, в якому просить суд:

- визнати неправомірною відмову Головного управління Держгеокадастру у Київській області (лист № 26906/0-3373/0/17-20 від 07.12.2020) у затвердженні проекту землеустрою, розробленого Київською обласною філією ДП «Центр Державного земельного кадастру» за договором № 76-ПЗ від 06.07.2020 та погодженого Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області (висновок № 11325/82-20 від 02.09.2020);

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області затвердити проект землеустрою, розроблений Київською обласною філією Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» за договором № 6-ПЗ від 06.07.2020 та погоджений Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області (висновок № 11325/82-20 від 02.09.2020);

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області видати відповідний нормативний акт/наказ про передачу позивачу у власність земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:5387, на яку, за договором №76-ПЗ від 06.07.2020, Київською обласною філією Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» розроблено проект землеустрою, що погоджений Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області (висновок №11325/82-20 від 02.09.2020);

- зобов`язати уповноваженого державного кадастрового реєстратора здійснити необхідні процесуальні дії та/або внести до Державного земельного кадастру необхідні відомості, які свідчитимуть про правомірність приватизації позивачем земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:5387.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

18.12.2020 на адресу суду надійшла заява про забезпечення позову ОСОБА_1 , у якій позивач просить суд забезпечити позов шляхом заборони Головному управлінню Держгеокадастру у Київській області та/або його правонаступникам передавати у власність іншим юридичним особам (крім випадків передбачених ст. 118 Земельного кодексу України) земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:5387 до вирішення судового спору. В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначив, що 17.11.2020 Держгеокадастром виданий наказ № 485, який наказує Головному управлінню Держагеокадастру у Київській області передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності в комунальну власність іншим юридичним особам. Такі обставини на думку позивача створюють об`єктивну загрозу передачі земельної ділянки, яка стосується предмету спору іншим юридичним особам.

Відповідно до приписів частини першої статті 153 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Суд зазначає, що заява про забезпечення позову ОСОБА_1 подана з порушенням приписів вказаної статті 153 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 відкрито провадження у справі.

Відтак, враховуючи відкриття провадження у справі 21.12.2020, суд розглядає заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову 21.12.2020 року.

Відповідно частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З урахування наведеного положення Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову здійснюється без повідомлення сторін.

Розглядаючи заяву позивача про забезпечення позову по суті, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з частиною першою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Зазначений перелік способів забезпечення позову є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

У позовній заяві позивач просить суд забезпечити позов шляхом заборони Головному управлінню Держгеокадастру у Київській області та/або його правонаступникам передавати у власність іншим юридичним особам (крім випадків передбачених ст. 118 Земельного кодексу України) земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:5387 до вирішення судового спору.

Частиною 1 статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

З аналізу наведеної норми вбачається, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й з зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

У свою чергу, відповідно до вимог пункту 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Таким чином, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду в майбутньому. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Суд також зазначає, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Тобто, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача.

Дослідивши підстави, на яких ґрунтується заява про забезпечення позову, суд дійшов висновку про недоведеність заявником існування визначених у статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України обставин, за наявності яких суд може вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Головному управлінню Держгеокадастру у Київській області та/або його правонаступникам передавати у власність іншим юридичним особам (крім випадків передбачених ст. 118 Земельного кодексу України) земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:5387 до вирішення судового спору.

Посилання заявника на ті обставини, що 17.11.2020 Держгеокадастром виданий наказ №485, який наказує Головному управлінню Держагеокадастру у Київській області передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності в комунальну власність іншим юридичним особам, що є об`єктивною загрозою передачі земельної ділянки, яка стосується предмету спору іншим юридичним особам не підтверджені жодними доказами, і є припущеннями позивача.

Відтак, вказані доводи позивача не приймаються судом до уваги, оскільки не свідчать в чому полягає існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або про те, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

У свою чергу, судом не встановлено, а позивачем у заяві не доведено існування жодної з обставин, передбачених частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявності яких суд може вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснення в безспірному порядку.

При цьому суд звертає увагу, що у даному випадку така обов`язкова умова для забезпечення адміністративного позову, як «наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення», може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Тобто, на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення. Крім того, встановлення ознак протиправності оскаржуваного рішення є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, враховуючи предмет позову, що є неприпустимим на даній стадії судового процесу.

Крім того, позивачем не наведено та не надано жодних доказів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду в майбутньому.

Керуючись статтями 150, 151, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

2. Копію ухвали надіслати (видати) заявнику.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженнні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.