Справа № 200/9537/20-а
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2020 р. Справа№200/9537/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про припинення зобов`язання по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області про припинення зобов`язання по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та зобов`язання вчинити певні дії.

В своєму адміністративному позові позивач просить суд: 1) припинити зобов`язання ОСОБА_1 по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 6234,36 грн. за період з січня 2020 року по вересень 2020 року, у зв`язку з незаконним його нарахуванням; 2) зобов`язати відповідача видалити відомості про наявні недоїмки в сумі 6234,36 грн. з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з особового рахунку платника податків фізичної особи ОСОБА_1 .

Позовні вимоги мотивовані протиправністю нарахування як фізичній особі-підприємцю, яка провадить незалежну професійну діяльність, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки весь період нарахування спірної недоїмки позивач є найманим працівником, підприємницьку діяльність не здійснює, у зв`язку з чим 20 червня 2019 року нею припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця за власним рішенням.

29 жовтня 2020 року відкрито провадження по справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

19 листопада 2020 року, через відділ діловодства та документообігу Донецького окружного адміністративного суду, представник відповідача надав відзив на адміністративний позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи це тим, що законодавство встановлює обов`язок фізичної особи-підприємця сплатити єдиний внесок у мінімальному розмірі навіть у випадку нездійснення підприємницької діяльності та не містить норм щодо звільнення від цього обов`язку, якщо ця особа є найманим працівником. Відповідачем зазначено, що згідно даних інтегрованої картки платника податків за період з січня 2020 року по вересень 2020 року за позивачем обліковується заборгованість з єдиного внеску за кодом платежу 71040000 («Єдиний внесок для фізичних осіб підприємців, у тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність») на суму 5195,30 грн., відповідно до щоквартального нарахованих мінімальних страхових внесків: 20.01.2020 року (за 4 квартал 2019 року) у сумі 2754,18 грн.; 21.04.2020 року (за січень, лютий 2020 року) у сумі 2078,12 грн.; 20.07.2020 року (за червень 2020 року) у сумі 1039, 06 грн., 19.10.2020 року (за липень, серпень 2020 року) у сумі 2078,12 грн. Відповідачем також зазначено, що позовні вимоги в частині припинення зобов`язання ОСОБА_1 по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 6234,36 грн. за період з січня 2020 року по вересень 2020 року, у зв`язку з незаконним його нарахуванням та зобов`язання відповідача видалити відомості про наявність недоїмки в сумі 6234,36 грн. з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з особового рахунку платника податків фізичної особи ОСОБА_1 , у розумінні КАС України, не відповідають приписам ч. 3,4 ст. 5 КАС України.

27 листопада 2020 року позивачем надано відповідь на відзив, якій позивач в обґрунтування своїх заперечень щодо доводів відповідача наводить правовий висновок, сформований Верховним Судом у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 440/2149/19.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 16 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні заяви Головного управління ДПС у Донецькій області про розгляд справи № 200/9537/20-а за правилами загального позовного провадження.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом НОМЕР_1 , обліковується в Головному управлінні ДПС у Донецькій області (місто Єнакієве) в якості фізичної особи-підприємця з 13 червня 2007 року та особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, з 08 квітня 2013 року.

З 2013 року обліковується у зв`язку з введенням діяльності арбітражного керуючого, що підтверджується свідоцтвом про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого від 26 березня 2013 року № 684.

20 червня 2019 року ОСОБА_1 припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця за її рішенням.

18 серпня 2020 року тимчасово зупинено право на здійснення діяльності арбітражного керуючого.

Відповідач, Головне управління ДПС у Донецькій області () є суб`єктом владних повноважень, у відповідності до вимог ст. 43 Кодексу адміністративного судочинства України, здатний особисто здійснювати свої права та обов`язки, правонаступником ГУ ДФС у Донецькій області ().

За період з січня по вересень 2020 року за позивачем рахується недоїмка за єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 6234,36 грн.

Позивач зазначила, що податкова звітність за цей час нею не подавалась. Ніяких повідомлень, документів та звернень від податкового органу за весь цей час вона не отримувала.

За відомостями трудової книжки ОСОБА_1 з 01 жовтня 2005 року до 31 січня 2019 року знаходилась у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Лекс плюс», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Юридична фірма «Лекс плюс»; з 22 травня 2019 року по 30 січня 2020 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «ММК Холдінг»; з 03 березня 2020 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «Юніверсал Фітнес Солюшен».

За індивідуальними відомостями Пенсійного фонду України про застраховану особу за формою ОК-5 роботодавці сплачували суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за ОСОБА_1 : за усі місяці 2018 року, за січень, травень грудень 2019 року, за січень, березень 2020 року. Форма ОК-5 сформована станом на липень 2020 року.

Спірним питанням даної справи є правомірність нарахування податковим органом недоїмки по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд приходить до наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI).

Згідно з абзацами 1, 2 пункту 1, пунктами 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є:

роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;

фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;

особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Стаття 7 Закону № 2464-VI встановлює базу нарахування єдиного внеску.

Так, відповідно до абзацу 1 пункту 1, пунктів 2, 3 частини першої вказаної статті єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Проте, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця або особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, Законом № 2464-VI не врегульовано.

З огляду на це судом враховано правовий висновок Верховного Суду, викладеній у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 440/2149/19 (провадження № К/9901/28514/19), за яким «особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем. Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску».

Суд вважає, що аналогічному правовому врегулюванню підлягають відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця, що обрала спрощену систему оподаткування, або особи, яка провадить незалежну професійну діяльність.

Судом встановлено, що у період нарахування єдиного внеску відповідачем позивач була офіційна працевлаштована як найманий працівник.

Позивачем надано індивідуальні відомості про застраховану особу за формою ОК-5, з яких вбачається, що у 2020 році за неї нараховано єдиний внесок на заробітну плату помісячно.

Доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження підприємницької діяльності або незалежної професійної діяльності податковим органом до суду не надано.

Ведення реєстру застрахованих осіб передбачено постановою Правління Пенсійного Фонду України № 10-1 від 18.06.2014 року. За змістом пункт 2 розділку IV Положення № 10-1 до облікових карток реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема відомості про фізичних осіб підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; відомості про нарахування страхових внесків та єдиного внеску фізичними особами підприємцями та особами, які провадять незалежну професійну діяльність.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 січня 2012 року у справі «Рисовський проти України» підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належній і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (параграф 70).

За практикою Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платників податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справа «Серков проти України», заява № 39766/05, параграф 43).

Оплата позивачем єдиного внеску за двома підставами, а саме як фізичною особою працівником, та особо, яка здійснює незалежну професійну діяльність протирічить нормам діючого законодавства, що підтверджено судовою практикою як Верховного Суду так і Європейського суду з прав людини.

Висновки Європейського суду з прав людини (справа «Серков проти України») є застосованими до спірного правовідношення, оскільки принцип найбільш сприятливого тлумачення національного законодавства на користь платників податків так само може бути застосований до платників загальнообов`язкових внесків, у тому числі єдиного внеску.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 04.12.2019 року по зразковій справі № 520/3939/19.

За цих обставин позовна вимога про зобов`язання відповідача видалити відомості про наявність недоїмки з єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з особового рахунку платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 підлягають задоволенню в сумі 6234,36 грн.

Щодо позовної вимоги про припинення зобов`язання ОСОБА_1 по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 6234,36 грн. за період з січня по вересень 2020 року, у зв`язку із незаконним його нарахуванням, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Суд зазначає, що для захисту права в суді необхідний факт його порушення. Способи захисту порушеного права, не абстрактні і не можуть формуватися як завгодно, а визначені виключно законом.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Як встановлено ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 р. у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що належним та допустимим в розрізі Кодексу адміністративного судочинства України захистом порушених прав позивача є саме зобов`язання відповідача видалити відомості про наявність недоїмки в сумі 6234,36 грн. з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з особового рахунку платника податків фізичної особи ОСОБА_1 , а отже, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про припинення зобов`язання по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та зобов`язання вчинити певні дії є таким, що підлягає частковому задоволенню.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 840,80 грн. (квитанція 3 від 08.10.2020 року).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 90, 139, 205, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Донецькій області (місцезнаходження: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59, ) про припинення зобов`язання по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Донецькій області (місцезнаходження: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59, ) видалити відомості про наявні недоїмки в сумі 6234,36 грн. з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з особового рахунку платника податків фізичної особи ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області (місцезнаходження: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59, ) на користь ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.М. Тарасенко