Справа № 160/13257/20
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2020-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Віхрової В.С.,
16.10.2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій просить:
Частиною 2 ст. 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 261 КАС України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
У відповідності до ч.1 ст. 262 КАС України, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.10.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано час для усунення недоліків.
29.10.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява позивача на виконання вимог ухвали суду від 20.10.2020 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
07.12.2020 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає, просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції вказує на те, що законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір з визначеним у договорі. Таким чином, починаючи з 01.01.2011 року на адміністрування орендної плати та відносини, що виникають при оренді земельної ділянки комунальної та державної власності, поширюються приписи Податкового кодексу України з усіма правилами обрахування орендної плати та наслідками недотримання порядку нарахування та справляння даного платежу. Розмір орендної плати, визначений у договорі оренди землі від 22.07.2004 року станом на 2004 рік підлягає перегляду, у зв`язку зі змінами у законодавстві. Фактично сплачені платником податків платежі не можуть враховуватись судами при наданні правової оцінки податковому повідомленню-рішенню, що є предметом позову. Згідно пункту 2 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номеру.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 .
22.07.2004 року між позивачем, як орендар, та Любимівською сільською радою (орендодавець) укладено договір оренди землі, згідно умов якого в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,7451 га, у тому числі 0,7451 га за рахунок земель, не наданих у власність або користування (господарські двори) на території Любимівської сільської ради.
Відповідно до п.5 договору оренди землі грошова оцінка земельної ділянки становить 7093,22 грн.
Згідно з п. 8 договору оренди землі договір укладено на 49 років.
Пунктом 9 договору оренди землі визначено орендну плату в рік в розмірі: 7093,22 х 1,2 х 0,05 = 425,59 грн., у тому числі ПДВ 20% - 70,93 грн.
Розмір орендної плати переглядається у разі: зміни умов господарювання, передбаченим договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом (пункт 13 договору оренди).
Пунктом 36, 39 договору оренди передбачено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.
Договір оренди набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (пункт 43 договору оренди).
Відповідно до акту про передачу та прийом земельної ділянки в натурі наданої в оренду від 22.07.2004 року, позивач прийняв земельну ділянку в користування.
Позивачем було сплачено оренду плату за січень-червень 2018 року у розмірі 525 грн., січень - грудень 2019 рік у розмірі 1048,25 грн., та січень - червень 2020р. у розмірі 545,00 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи квитанціями.
В подальшому, відповідно п. 54.3.3 пункту 54.3. статті 54 Податкового кодексу України ГУ ДПС у Дніпропетровській області сформовано позивачу наступні податкові повідомлення-рішення:
Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України (далі - ПК України), платники земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.
Відповідно до підпункту 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Пунктом 286.1 статті 286 ПК України визначено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Відповідні центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з підпунктом 14.142 пункту 14.1 статті 14 ПК України, дані державного земельного кадастру - це сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.
Відповідно до підпункту 271.1.1 пункту 271.1 статті 271 ПК України, базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.
Відповідно до пункту 289.1 статті 289 ПК України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Відповідно до ч. 3 ст.201 Земельного кодексу України, нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель тощо.
Відповідно до ч.5 ст.5 Закону України «Про оцінку земель» від 11.12.2003 року №1378-ІV, нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується, зокрема, для визначення розміру земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Статтею 18 Закону № 1378 визначено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності.
Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України «Про землеустрій».
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 20. ст. 23 Закону України "Про оцінку земель" від 19.06.2003 року № 962-IV, за результатами нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політик) у сфері земельних відносин.
Порядок нормативної грошової оцінки земель населених пунктів затверджено Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 № 489 (діє з 01.01.2017 року) (далі за текстом - Порядок № 489)
Відповідно до пункту 1 розділу III Порядку № 489 за результатами нормативні грошової оцінки земель складається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформлюється за заявою зацікавленої особи (додаток 8) і витяг із технічної документації про нормативну оцінку земельної ділянки (додаток 9).
Відповідальність за правильність визначення показників (в тому числі і коефіцієнта функціонального використання - Кф) при формуванні Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки та обчисленні нормативної грошової оцінки земельної ділянки на підставі них показників, покладається на орган, що його формує розрізі спірних відносин - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.
Відтак, при розрахунку орендної плати за землю необхідно керуватися чинною на час розрахунку нормативно грошовою оцінкою земельної ділянки.
Суд зазначає, що розмір орендної плати не є фіксованим у грошовому еквіваленті, тобто орендна плата не є сталою сумою, а може змінюватись в залежності від зміни розміру нормативно-грошової оцінки землі та коефіцієнтів індексації, відповідно вона має розраховуватись щорічно, виходячи із розміру діючої нормативно-грошової оцінки цієї земельної ділянки та діючих коефіцієнтів індексації.
Таким чином, звертаючись до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення, позивач вправі посилатись на процедурні порушення проведення перевірки та надіслання рішень за результатами перевірки, а суд зобов`язаний надавати правову оцінку таким доводам позивача в першу чергу.
В обґрунтування протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, позивачем зазначено, що до останніх, відповідачем не додано жодного витягу, на підставі якого проведено розрахунок по орендній платі з фізичних осіб.
Аналізуючи надані до суду податкові повідомлення-рішення, судом дійсно встановлено відсутність розрахунку, на підставі якого відповідачем було здійснено нарахування позивачу орендної плати за землю.
Відповідно до вищенаведених норм, належний розрахунок податкового зобов`язання з плати за землю має відбуватись на підставі отриманого у поточному році, в якому здійснюються нарахування, Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.
Відповідачем ані позивачу, ані до суду не було надано Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, на підставі якого відповідачем здійснено нарахування орендної плати за землю оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями.
Відтак, здійснити належну перевірку оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та надати їм правову оцінку, суд не має можливості через недотримання відповідачем обов`язку доказування прийнятих рішень.
Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Тобто контролюючий орган має доказати правомірність свого рішення.
У постанові Верховного Суду від 04.10.2016 по справі №810/7161/14 зазначено, що довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності у адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.
Контролюючим органом всупереч вимогам ст. 71 КАС України не надано належних доказів та не доведено правомірність проведеного нарахування орендної плати за землю позивачу, та обрахування суми податкового зобов`язання, визначеного в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях.
З наведених обставин, суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем сум нарахувань оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, з огляду на що, вони підлягають скасуванню.
Проте, суд звертає увагу, що підстави прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень судом не досліджувались, та суті податкових повідомлень-рішень правова оцінка не надавалась.
Суд вважає за необхідне зазначити, що в п.3.1. Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За таких обставин, враховуючи положення статті 245 КАС України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі
Такий спосіб захисту, на переконання суду, матиме наслідком дотримання судом основних принципів здійснення судочинства.
Решта доводів сторін висновків суду по суті спору не спростовують.
При цьому, суд виходить з положень, закріплених в п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень, де вказано, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
На підставі ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду позивачем сплачено суду судового збору у розмірі 1965,89 грн., що підтверджується квитанціями від 15.10.2020 року та від 28.10.2020 року.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено повністю, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 1965,89 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 132, 139, 246, 297 КАС України, суд, -
В порядку розподілу судових витрат стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області судові витрати з оплати судового збору у сумі 1965 грн. 89 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.С. Віхрова