Справа № 520/10629/2020
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

21 грудня 2020 року Справа №520/10629/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Ніколаєвої О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) 11.08.2020 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту відповідач, ГУ ПФ України в Харківській області), в якому просить:

- визнати відмову ГУ ПФ України в Харківській області у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 на пільгових умовах за списком №2 протиправною;

- зобов`язати ГУ ПФ України в Харківській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію з віком на пільгових умовах за списком №2 починаючи з 17.03.2020 та зарахувати період з 02.06.1986 по 30.09.2019 в Обласному туберкульозному санаторії «Володимирський» у подвійному розмірі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідачем протиправно прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі по тексту Закон України №1058-IV), у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу, передбаченого статтею 14 Закону України №1058-IV. На думку позивача, при зверненні до відповідача щодо призначення пільгової пенсії за віком за Списком №2 вона надала усі необхідні документи, що підтверджують її роботу у шкідливих умовах праці, а тому просить зарахувати їй до пільгового стажу спірний період роботи в Обласному туберкульозному санаторії «Володимирський» у подвійному розмірі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи у адміністративній справі №520/10629/2020.

Цією ж ухвалою відповідачу надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідачем 07.09.2020 до суду надано відзив на позовну заяву, згідно з яким він просить відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що до пільгового стажу по Списку №2 неможливо зарахувати періоди роботи позивача з 02.06.1986 по 13.10.2008, оскільки позивачем не долучено до первинних документів доказів про те, що санаторій «Володимирський» має статус туберкульозного. Водночас зазначив, що у протоколах, долучених до наказів про результати робочих місць посади, які обіймала позивач не були атестовані. Крім того, вказує, посада, яка зазначена у довідці виданій Комунальним некомерційним підприємством Харківської обласної ради «Обласний туберкульозний санаторій «Володимирський», не передбачена Списком №2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36. На думку представника відповідача відсутні правові підстави для призначення позивачу пенсії на пільгових умовах за Списком №2.

Правом на подання відповіді на відзив та заперечення на відповідь на відзив сторони не скористались.

Розглянувши надані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.

Позивач 17.03.2020 звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», надавши необхідні документи.

Відповідачем 24.03.2020 розглянуто заяву позивача та прийнято рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Водночас зазначено, що страховий стаж роботи позивача на момент подання вказаної заяви склав 40 років 04 місяці 22 дні. Крім того, відповідач зазначив, що пільговий стаж роботи у позивача відсутній.

Вважаючи відмову у призначені пенсії за віком на пільгових умовах необґрунтованою та протиправною, а свої права та охоронюванні законом інтереси порушеними позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу, що суть спору полягає у наявності чи відсутності правових підстав для зарахування до пільгового стажу позивача періоду роботи з 08.01.1996 по 30.09.2019 у Обласному туберкульозному санаторії «Володимирський» у подвійному розмірі.

Відповідно до статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і Закон України «Про пенсійне забезпечення» регулюють одні і ті ж правовідносини.

Суд звертає увагу на те, що пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як акту права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У спірних правовідносинах відповідач керувався приписами статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який був прийнятий на зміну положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

З огляду на положення статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за віком мають: жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Згідно пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», який введено в дію з 01.01.1992, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше, зокрема, 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Абзацом 2 пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки з 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року.

При цьому, відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Положеннями статтей 3, 16 «Основ законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 №2802-ХІІ визначено, що закладами охорони здоров`я є підприємства, установи та організації, завданням яких є забезпечення різноманітних потреб населення в галузі охорони здоров`я шляхом подання медико-санітарної допомоги, включаючи широкий спектр профілактичних і лікувальних заходів або послуг медичного характеру, а також виконання інших функцій на основі професійної діяльності медичних працівників.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки після досягнення ними такого віку: 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року. За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок. Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Положеннями статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Зазначена правова норма кореспондується з пунктом 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок №637).

Згідно пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З правового аналізу наведених норм вбачається, що застосування правових норм Порядку №637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності у трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників.

Відповідно копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від17.08.1982, остання працювала в Обласному туберкульозному санаторії «Володимирський» з 02.06.1986 по теперішній час на різних посадах.

Водночас, судом встановлено, що на підтвердження факту роботи на посадах, що дають право на пільгове призначення пенсії, позивачем надавалися додаткові докази, а саме: уточнюючі довідки.

Відповідно до копії довідки, виданої Комунальним некомерційним підприємством Харківської обласної ради «Обласний туберкульозний санаторій» від 12.05.2020 №59 встановлено, обласний туберкульозний санаторій «Володимирський» засновано 02.01.1946 як туберкульозний госпіталь-санаторій. Водночас, зазначено, що профіль туберкульозного санаторію з 1946 року по час видання вказаної довідки не змінювався, що спростовує доводи відповідача про те, що санаторій «Володимирський» 02.06.1986 по 16.06.2003 не відносився до закладів і установ освіти та не передбачений у переліку закладів і установ охорони здоров`я.

З огляду на зазначене у довідці виданої Комунальним некомерційним підприємством Харківської обласної ради «Обласний туберкульозний санаторій» від 12.05.2020 №59 санаторій «Володимирський» відноситься до інфекційних закладів охорони здоров`я, а тому стаж роботи у ньому має зараховуватися до стажу роботи у подвійному розмірі у відповідності до вимог статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Станом на час роботи позивача у період з 08.01.1996 по 13.10.2008 в Обласному туберкульозному санаторії «Володимирський» діяв Список №2, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» від 16.01.2003 №36.

Приписами пункту 24а підрозділу «Працівники, які безпосередньо обслуговують хворих» Розділу XXIV «Охорона здоров`я та соціальна допомога» постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36 передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 мають молодші медичні сестри, молодші медичні сестри з догляду за хворими, сестри-господині, молодші спеціалісти з медичною освітою у туберкульозних та інфекційних закладах, відділеннях, кабінетах.

Відповідно до Листа-роз`яснення Міністерства праці України «Про деякі питання, пов`язані з визначенням пільгових пенсій» від 04.12.1996 №06/1-4088 Міністерство праці разом із Міністерством охорони здоров`я України розглянули питання, пов`язані з визначенням пільгових пенсій середньому і молодшому медичному персоналу, який безпосередньо обслуговує хворих, по Списку №2, розділу XXIV, визначає, що безпосереднє обслуговування хворих - це робота, виконання якої здійснюється в умовах контакту медичного працівника і пацієнта: виконання діагностичних і лікувальних процедур, заходів по догляду за хворими, створювання відповідного лікувально-оздоровчого режиму відповідно до кваліфікаційних вимог за посадою.

Відповідно до пункту 6 роз`яснень Міністерства соціального захисту населення, Міністерства праці України «Про порядок застосування Списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах» від 10.05.1994 №01-3/406-02-2, якщо в Списках № 1 і 2 зазначені виробництва (в даному випадку - згідно розділу XXIV «Установи охорони здоров`я і соціального захисту» Списку № 2) без переліку професій і посад, правом на пенсію на пільгових умовах користуються всі працівники цих виробництв незалежно від назви професії або посади, яку вони займають.

Дослідженням копії довідки, виданої Комунальним некомерційним підприємством Харківської обласної ради «Обласний туберкульозний санаторій» від 12.05.2020 №60 встановлено те, що позивач у період з 08.01.1996 по 13.10.2008 працювала повний робочий день на посаді молодшої медичної сестри по догляду за хворими та виконувала роботу у шкідливих умовах праці та безпосередньо обслуговувала хворих на туберкульоз, у тому числі з відкритою формою.

З урахуванням встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що період роботи з 08.01.1996 по 13.10.2008 в Обласному туберкульозному санаторії «Володимирський» повинен бути зарахований відповідачем до пільгового стажу позивача за Списком №2.

Водночас, підставою для відмові у зарахуванні спірного періоду відповідачем був той факт, що посада - машиніст з прання і ремонту спеціального одягу, яку обіймала позивач не була атестована.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно із «Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442 та «Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці», затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41.

Основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно із пунктами 4, 10 «Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442 та підпунктом 1.5 пункту 1 «Методичних рекомендацій для проведення атестації робочих місць за умовами праці», затверджених постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 №41 визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Результати атестації використовуються для розроблення заходів щодо покращення умов праці і оздоровлення працівників та під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств, установ та організацій, обґрунтування пропозицій про внесення змін до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до пунктів 3, 4.2, 4.4 «Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

При застосуванні списків йдеться про те, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Якщо атестація була вперше проведена після 21.08.1997, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до її проведення, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що проведення чи не проведення атестації не може бути підставою для зарахування до пільгового стажу періоду роботи на відповідній посаді на підприємстві.

Таким чином, стаж позивача на посаді машиніста з прання і ремонту спеціального одягу, що дає право на призначення пенсії за Списком №2, підтверджений належним доказом - трудовою книжкою та архівними довідками.

Верховний Судом у постановах від 31.07.2018 у адміністративній №415/760/17 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/75631775), 31.07.2018 у адміністративній справі №486/1080/16-а (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/75631557), від 31.07.2018 у адміністративній справі №235/1112/17 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/75631571) висловлена аналогічна правова позиція, про достатність підтвердження страхового стажу на посадах за Списком №1, 2 саме записами у трудовій книжці.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що рішення відповідача від 24.03.2020 про відмову зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 період роботи в Обласному туберкульозному санаторії «Володимирський» у подвійному розмірі з 02.06.1986 по 13.10.2008 та призначити пенсію за списком №2 є необґрунтованим та підлягає скасуванню, а відновленням порушеного права позивача суд вбачає зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу роботи, що дає право на отримання пенсії на пільгових умовах період роботи в Обласному туберкульозному санаторії «Володимирський» у подвійному розмірі з 02.06.1986 по 13.10.2008.

Водночас, суд звертає увагу на те, що у прохальній частині позовної заяви позивач просить зарахувати період роботи в Обласному туберкульозному санаторії «Володимирський» у подвійному розмірі з 02.06.1986 по 30.09.2019, проте рішенням відповідача відмовлено у зарахуванні до пільгового стажу за Списком № 2 періоду роботи в Обласному туберкульозному санаторії «Володимирський» у подвійному розмірі з 02.06.1986 по 13.10.2008.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Таким чином, період роботи позивача у Обласному туберкульозному санаторії «Володимирський» у подвійному розмірі з 14.10.2008 по 30.09.2019 не є предметом спору у даній справі, оскільки оскаржуване рішення прийняте відносно позивача включає в себе відмову у зарахуванні періоду роботи позивача в Обласному туберкульозному санаторії «Володимирський» у подвійному розмірі з 02.06.1986 по 13.10.2008.

Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку про відсутність правових підставдля задоволення позовних вимог у частині зобов`язання відповідача зарахувати період з 14.10.2008 по 30.09.2019 в Обласному туберкульозному санаторії «Володимирський» у подвійному розмірі.

Щодо позовних вимог у частині зобов`язання відповідача призначити пенсію та провести відповідні виплати, суд зазначає наступне.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Таким чином, повноваження Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо призначення пенсії є дискреційними повноваженнями такого органу державної влади, тобто відносяться до його виключної компетенції, а тому адміністративний суд не може перебирати на себе його функцій, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Приписами статті 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскільки питання призначення пенсії віднесено до виключної компетенції відповідача, у даному випадку ефективним способом захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії відповідно до пункту 2 частини 2статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Керуючись статтями 14, 243-246, 257, 262, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у формі рішення від 24.03.2020 №1215 у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 на пільгових умовах за Списком №2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати період з 02.06.1986 по 13.10.2008 в Обласному туберкульозному санаторії «Володимирський» у подвійному розмірі.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.03.2020 з приводу призначення пенсії, з урахуванням висновків суду у даній справі.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 21.12.2020.

Суддя О.В. Ніколаєва