Справа № 160/11221/20
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2020-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії,-
16.09.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій позивач просить:
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та сплатити ОСОБА_1 за роботу (службу) нічних годин з 22 години до 6 години ранку за період з 24.10.2017 року по 24.12.2017 рік; з 29.12.2017 року по 12.02.2018 рік; з 16.02.2018 року по 30.04.2018 рік; з 01.05.2018 рік по 23.06.2018 рік; з 23.11.2018 рік по 12.08.2019 рік, згідно ст.ст. 54, 94 Закону України № 322-VIII від 10.12.71, та ст. 108 Закону України № 322-VIII від 10.12.71;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та сплатити ОСОБА_1 з 11.12.2019 року його середній заробіток (грошове забезпечення) за весь затримки по день фактичного розрахунку, згідно ст. 117 Закону України № 322-VIII від 10.12.71;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та сплатити ОСОБА_1 суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотків річних від простроченої суми, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України;
- у разі прийняття судом рішення на користь позивача, встановити судовий контроль за виконанням судового рішення Військовою частиною НОМЕР_1 .
Позов мотивовано тим, що позивач проходив службу в зоні проведення Антитерористичної операції та Операції об`єднаних сил, під час якої виконував бойове чергування (військову службу) цілодобово, без вихідних, без святкових днів. Однак, позивачу не нараховано оплату за бойове чергування (військову службу) за нічні години з 22 години по 6 годину, як це передбачено Кодексом законів про працю України. Позивач, не погодившись з тим, що вказане нарахування йому не здійснено, звернувся до суду з цим позовом.
17.12.2020 року до суду надійшов відзив Військової частини НОМЕР_1 на позов ОСОБА_1 , в якому відповідач зазначає про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки Кодекс законів про працю України не поширюється на військовослужбовців, так як військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах із підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності та господарювання, а проходять військову службу.
Справа розглядається судом в порядку спрощеного провадження за приписами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_2 від 17 серпня 2018 року.
09.08.2017 року між позивачем та Міністерством оборони України в особі командира Військової частини НОМЕР_1 укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу.
Згідно із п. 3 контракту, цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на три роки.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.12.2019 року сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 , санітарного медичного пункту самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи, звільненого наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 10 грудня 2019 року № 114-РС відповідно до пункту два частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 04 квітня 2006 року № 3597-VІ з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час , за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами 10 грудня 2019 року). З 10 грудня 2019 року виключено із списків особового складу частини, знято з усіх видів забезпечення і продовольчого забезпечення за нормою № 1 (каталог) (обід) з 11 грудня 2019 року і направити для зарахування на військовий облік до Старобільсько-Новопсковського ОРВК Луганської області.
15.08.2020 року ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату позивачу нічних за періоди проходження служби, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, нарахувати та сплатити позивачу з 11.12.2019 року по час розрахунку середньої заробітної плати (грошового забезпечення).
Вважаючи таку відмову відповідача незаконною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Щодо доводів відповідача про порушення строку звернення до суду, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно із ч. 3 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Так, спеціальним законодавством прямо не врегульовано питання строків звернення до суду у зв`язку з порушенням відповідачем законодавства про оплату праці (виплату грошового забезпечення), однак за змістом п. 14 розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього. Отже, право на отримання таких виплат не обмежується жодним строком.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та спірним правовідносинам сторін, судом встановлено таке.
Відповідно до ст. 17 Конституції України Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Закон України № 2011-ХІІ від 20.12.1991 року «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. (далі - Закон № 2011-ХІІ)
Відповідно до ст. 1-2 Закону № 2011-ХІІ, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Приписами ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що до складу грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно із ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ, військовослужбовцям Сил спеціальних операцій Збройних Сил України встановлюється спеціальна надбавка, що входить до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно із п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова № 704), грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до п. 3 Постанови № 704, виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Приписами п. 2 Порядку № 260 встановлено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди; допомоги.
Згідно із п. 3 Порядку № 260, підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Таким чином, з аналізу вище наведених спеціальних норм чинного законодавства, що регулюють складові грошового забезпечення військовослужбовців, судом встановлено, що доплату за службу в нічний час чинним законодавством не передбачено.
Крім того, відповідно до п. 7 Порядку № 260, за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується.
При цьому, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин норми Кодексу законів про працю України, на які посилається позивач, оскільки грошове забезпечення військовослужбовців регулюється спеціальними нормами, а саме: Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, якими не передбачено оплату служби понад установлений службовий час, в тому числі, в нічний час.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вище викладені обставини, з огляду на те, що всі наступні позовні вимоги є похідними від вимоги зобов`язати відповідача нарахувати та сплатити позивачу службу в нічний час, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 242-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна