Справа № 640/4891/20
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/4891/20 Суддя (судді) першої інстанції: Каракашьян С.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Файдюка В.В. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Головченко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства інфраструктури України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Васт-Транс» до Міністерства інфраструктури України, третя особа - Конкурсна комісія з проведення конкурсу з розподілу дозволів ЄКМТ про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Міністерства інфраструктури України, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства інфраструктури України від 10 грудня 2019 року №849 «Про затвердження Розподілу дозволів ЄКМТ серед українських перевізників на 2020 рік» зі змінами, що внесені наказом Міністерства інфраструктури України від 13 грудня 2019 року №866 «Про внесення змін до наказу Мінінфраструктури від 10 грудня 2019 року №849».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2020 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що під час проведення конкурсу з розподілу дозволів ЄКМТ комісією було здійснено перевірку відомостей про транспортні засоби автомобільних перевізників за Єдиним державним реєстром МВС, за результатом чого було встановлено наявність транспортних засобів, що належать відповідним перевізниками на праві власності, виявлено перевізників, які не відповідали вимогам Порядку №757, встановлення менеджерів (управителів) з перевезень у перевізників встановлювалась на підставі наявності відповідної ліцензії, при цьому, до участі в конкурсі допускаються лише ті перевізники, транспортні засоби яких знаходяться у їх власності, що свідчить про фінансовий стан перевізника, який бере участь у конкурсі, а за відсутності підтвердженої інформації про накладення санкцій (штрафів) на перевізників, комісією було встановлено бездоганну ділову репутацію останніх, що підтверджує дотримання відповідачем вимог Порядку №757.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що відповідачем не надано доказів встановлення вартості транспортних засобів для врахування під час здійснення перевірки належного фінансового стану, наявність у перевізників ліцензії на право здійснювати відповідну господарську діяльність не підтверджують ділової репутації останніх, натомість перевірка підприємств, які заявили про бажання брати участь у конкурсі з розподілу ЄКМТ 2020 була здійснена на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру МВС про право власності на транспортні засоби та право використання їх на умовах фінансового лізингу.

Третя особа правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористалась. Будь-які її письмові пояснення в матеріалах справи відсутні. Будучі належним чином повідомлена про день, час та місце судового розгляду, явку свого представника в судові засідання не забезпечила. Заяв чи клопотань до суду не подавала.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що державну реєстрацію ТОВ «Васт-Транс» проведено 19.03.1999 та до видів діяльності позивача за КВЕД належать, зокрема: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний); 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту, що підтверджується детальною інформацією про юридичну особу (а.с.76-79 т.1).

За наслідками проведення Конкурсу з розподілу дозволів ЄКМТ, Конкурсною комісією одноголосно прийнято рішення («за» - 13, «проти» - 0, «утримались» - 0), закріплене в протоколі №30 від 06.12.2019 (а.с.48-52 т.1), яким вирішено, зокрема рекомендувати Мінінфраструктури затвердити схвалений Комісією проект Розподілу дозволів ЄКМТ серед українських перевізників на 2020 рік.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 10 грудня 2019 року №849 «Про затвердження Розподілу дозволів ЄКМТ серед українських перевізників на 2020 рік» (а.с.47 т.1) затверджено протокол №30 засідання Конкурсної комісії для проведення конкурсу з розподілу дозволів ЄКМТ.

13.12.2019 на засіданні Конкурсної комісії для проведення конкурсу з розподілу дозволів ЄКМТ, зафіксоване протоколом №31 (а.с.55-57 т.1) сформовано проект внесення змін до Розподілу ЄКМТ серед українських перевізників на 2020 рік, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 10 грудня 2019 року №849; рекомендовано Мінінфраструктури затвердити схвалений Комісією проект внесення змін до Розподілу ЄКМТ серед українських перевізників на 2020 рік.

Наведений вище протокол затверджено наказом Міністерства інфраструктури України від 13 грудня 2019 року №866 (а.с.54 т.1).

Відповідно до Розподілу дозволів ЄКМТ серед українських перевізників на 2020 рік (а.с.29-30) їх розподілено між 1392 перевізниками.

Вважаючи неправомірним такий розподіл дозволів ЄКМТ, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що відповідачем було видано оспорюваний наказ за відсутності перевірки даних щодо відповідності учасників конкурсу певним критеріям, обов`язкова відповідність яким встановлена чинним нормативно-правовим актом.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про автомобільний транспорт», наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2004 №757, яким затверджено Порядок проведення конкурсу та видачі дозвільних документів Європейської Конференції Міністрів Транспорту (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абз.2 ч.3 ст.53 Закону України «Про автомобільний транспорт» при виконанні міжнародних перевезень вантажів резиденти України повинні мати дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення.

Статтею 55 наведеного Закону встановлено, що дозвільні документи Європейської Конференції Міністрів Транспорту (далі - ЄКМТ) розподіляють на конкурсних засадах з урахуванням рівня безпеки руху й екологічної безпеки транспортних засобів, запроваджених у європейських країнах, ефективності їх використання.

Порядок проведення конкурсу та видачі дозвільних документів Європейської Конференції Міністрів Транспорту визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.

Наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2004 №757, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31.08.2004 за №1076/9675, затверджено Порядок проведення конкурсу та видачі дозвільних документів Європейської Конференції Міністрів Транспорту (далі - Порядок №757), який розроблено відповідно до Закону України «Про автомобільний транспорт», резолюцій Європейської Конференції Міністрів Транспорту (далі - ЄКМТ) (з 2008 року - Міжнародний транспортний форум (далі - МТФ)) та вимог Хартії Якості міжнародних автомобільних вантажних перевезень в системі багатосторонньої квоти ЄКМТ, підписаної міністрами транспорту країн - членів МТФ 28 травня 2015 року в м. Лейпциг (далі - Хартія Якості).

Цей Порядок встановлює процедуру розподілу та перерозподілу дозволів ЄКМТ із зазначенням у них переліку країн (за потреби), що встановили обмеження щодо в`їзду на свою територію за дозволами ЄКМТ (далі - право роботи до країни), їх оформлення, переоформлення, видачі міжнародним автомобільним перевізникам, анулювання, вилучення, обліку та порядок їх використання (п.1 р.І Порядку №757).

Відповідно до визначень, наведених в п.2 р.І наведеного Порядку: бездоганна ділова репутація - сукупність підтвердженої інформації про автомобільного перевізника та його менеджерів (управителів) з перевезень щодо відповідності його діяльності вимогам законодавства; дозвіл ЄКМТ - документ, який надає право на використання автомобільного транспортного засобу автомобільного перевізника - резидента для міжнародного автомобільного перевезення вантажу або проїзду без вантажу територією іноземних держав - членів ЄКМТ впродовж визначеного в ньому строку; менеджер (управитель) з перевезень - фізична особа, що відповідає за організацію і безпеку перевезень на підприємстві; належний фінансовий стан - стійка ліквідність, платоспроможність та фінансова стійкість автомобільного перевізника, що забезпечена основними засобами та оборотними активами;

Згідно з п.1, 2 р.ІІ Порядку №757 розподіл дозволів ЄКМТ та прав роботи за дозволами ЄКМТ серед автомобільних перевізників - резидентів здійснюється на конкурсних засадах.

Для організації приймання документів від автомобільних перевізників для участі у конкурсі з розподілу дозволів ЄКМТ та проведення розподілу дозволів ЄКМТ, перерозподілу залишків дозволів ЄКМТ та їх переоформлення при Міністерстві інфраструктури України утворюється Конкурсна комісія для проведення конкурсу з розподілу дозволів ЄКМТ (далі - Конкурсна комісія).

Пунктом 9 р.ІІ наведеного Порядку встановлено, що Комісія з розподілу на своїх засіданнях, зокрема, розглядає інформацію, яка міститься у зведеній таблиці стосовно автомобільних перевізників, що подали документи для участі у конкурсі, про кількість поданих на конкурс автомобільними перевізниками транспортних засобів і кількість прийнятих для участі у конкурсі транспортних засобів; приймає рішення щодо перевірки та встановлення вихідних даних, які будуть використовуватись у формулах відповідно до пунктів 3 та 5 розділу IV цього Порядку; приймає рішення щодо недопущення до участі в конкурсі транспортного засобу, інформація щодо якого є недостовірною; приймає рішення щодо недопущення до участі у конкурсі автомобільних перевізників, які не відповідають вимогам цього Порядку.

Згідно з п.7 р.ІІ Порядку №757 Конкурсна комісія здійснює заходи з перевірки достовірності інформації, поданої автомобільними перевізниками для участі в конкурсі з розподілу дозволів ЄКМТ, щодо:

реєстрації суб`єкта господарювання;

відомостей про менеджера(ів) (управителя(ів)) транспортом на підприємстві;

відомостей про автомобільного перевізника;

відомостей про транспортні засоби автомобільного перевізника;

фінансового стану автомобільного перевізника.

Частиною 1 р.ІІІ вказаного Порядку встановлено, що у конкурсі з розподілу дозволів ЄКМТ можуть брати участь автомобільні перевізники, які:

мають ліцензію на право провадження господарської діяльності з міжнародних перевезень небезпечних вантажів та небезпечних відходів вантажними автомобілями, ліцензію на право здійснення міжнародних перевезень вантажів вантажними автомобілями (крім перевезення небезпечних вантажів та небезпечних відходів);

мають належний фінансовий стан, забезпечений основними засобами, оборотними активами на загальну суму не менше ніж 9000 євро на перший автомобіль та 5000 євро (у гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України на дату подання анкети) на кожний наступний транспортний засіб, заявлений до участі в конкурсі;

виконують вимоги щодо забезпечення придатності транспортних засобів до експлуатації; дотримання правил перевезень, режимів праці та відпочинку водіїв, умов ліцензування; забезпечення безпеки дорожнього руху та охорони праці; оформлення документів на перевезення та забезпечення водіїв обов`язковими для виконання перевезень документами, обов`язки щодо оформлення яких і видачі покладено на менеджера (управителя) з перевезень;

мають бездоганну ділову репутацію;

є власниками автомобільних транспортних засобів або використовують транспортні засоби на умовах фінансового лізингу та інформацію про які подано органу ліцензування;

мають на кожний автомобільний транспортний засіб ЄКМТ-сертифікат виробника транспортного засобу та ЄКМТ-сертифікат придатності до експлуатації ("ЄВРО-4 безпечний" та вищої категорії) у кількості, зазначеній у відповідних резолюціях ЄКМТ/МТФ у частині використання дозволів ЄКМТ автомобільним транспортним засобом;

мають менеджера (управителя) з перевезень, який має відповідну кваліфікацію та/або чинне свідоцтво професійної компетентності, керівника автомобільного перевізника, які не мають не знятої або не погашеної в установленому законом порядку судимості за злочини у сфері службової діяльності та професійної відповідальності, пов`язаної з наданням публічних послуг; обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів; проти безпеки руху та експлуатації транспорту; недоторканності державних кордонів; проти власності; у сфері господарської діяльності; проти безпеки виробництва; торгівлі людьми; жорсткого поводження з тваринами.

У разі накладання адміністративних та адміністративно-господарських штрафів на автомобільного перевізника, його менеджера (управителя) з перевезень або водія за порушення, скоєння яких призводить до втрати бездоганної ділової репутації (додаток 4), умови бездоганної ділової репутації вважаються виконаними в разі усунення порушення та повної сплати штрафів.

Підставою для звернення з даним позовом ТОВ «Васт-Транс» визначає не здійснення Комісією заходів з перевірки: належного фінансового стану; виконання вимог щодо забезпечення придатності транспортних засобів до експлуатації; дотримання правил перевезень, режимів праці та відпочинку водіїв, умов ліцензування; забезпечення безпеки дорожнього руху та охорони праці; оформлення документів на перевезення та забезпечення водіїв обов`язковими для виконання перевезень документами; бездоганної репутації; наявності менеджера (управителя) з перевезень.

З протоколу засідання Конкурсної Комісії від 06.12.2019 №30 вбачається, що пунктом №2 Порядку денного є «Про перевірку та встановлення вихідних даних, які будуть використовуватись під час розподілу дозволів ЄКМТ на 2020 рік та про формування проекту Розподілу дозволів ЄКМТ серед українських перевізників на 2020 рік». В ході засідання Комісію було проінформовано про проведені заходи щодо перевірки вихідних даних в частині екологічності та права власності або права використання на умовах фінансового лізингу тих транспортних засобів, які були подані для участі у конкурсі з розподілу дозволів ЄКМТ на 2020 рік, а саме: здійснено перевірку наявності сертифікатів придатності до експлуатації транспортних засобів; перевірку в частині приналежності права власності або права використання на умовах фінансового лізингу; перевірено інформацію щодо виконаних рейсів перевізниками; звіти про використання ЄКМТ 2019; повідомлено про надходження звернень компетентних органів іноземних держав щодо скоєних українськими автомобільними перевізниками порушень вимог міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень під час перевезення вантажів; перевірено перелік перевізників, які за інформацією Державної служби України з безпеки на транспорті здійснили порушення правил використання дозволів ЄКМТ.

На запити позивача щодо роз`яснень з питань способів перевірки Конкурсною Комісією з розподілу ЄКМТ достовірності інформації, поданої автомобільними перевізниками листом від 20.01.2020 №671/25/10-20 (а.с.65-67 т.1) повідомлено, що в електронній анкеті на участь у конкурсі для отримання ЄКМТ на 2020 рік (додаток 3 до Порядку №757) перевізник зазначає інформацію про: належний фінансовий стан автомобільного перевізника - у графі «Інформація про наявність основних засобів та оборотних активів на 01 липня поточного року»; менеджера (управителя) - у графі «Менеджер(и) (управителі) з перевезень»; відповідність умовам бездоганної репутації (+;-). Працівниками Укртрансбезпеки було проведено перевірку відомостей про транспортні засоби автомобільних перевізників за Єдиним державним реєстром МВС.

Так, додаток 3 до Порядку №757 «Анкета на участь у конкурсі для отримання дозволів ЄКМТ на _____ рік» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) містить графи, в яких зазначається інформація про менеджерів (управителів) з перевезень, про відповідність умовам бездоганної репутації, інформація про наявність основних засобів та оборотних активів на 01 липня поточного року, разом з тим, відповідно до умов Порядку №757, така інформація підлягає перевірці на достовірність.

В той же час, в апеляційній скарзі зазначено та в судовому засіданні підтверджено представником відповідача, що інформація про фінансовий стан автомобільного перевізника була перевірена шляхом встановлення наявності у власності такого перевізника відповідної кількості автомобілів.

Колегія суддів звертає увагу, що положеннями Порядку №757 прямо встановлено, що наявність належного фінансового стану передбачає забезпечення перевізниками основними засобами, оборотними активами на загальну суму не менше ніж 9000 євро на перший автомобіль та 5000 євро (у гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України на дату подання анкети) на кожний наступний транспортний засіб, заявлений до участі в конкурсі.

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, що Конкурсною Комісією було здійснено перевірку наявності у допущених до участі в конкурсі перевізників оборотних активів на загальну суму не менше ніж 9000 євро на перший автомобіль та 5000 євро на кожний наступний транспортний засіб.

При цьому, беручи до уваги, що наявні у власності перевізників транспортні засоби належать до основних засобів, відповідачем не було надано жодних доказів, що Комісією встановлювалась вартість відповідних транспортних засобів, або вживались заходи з метою встановлення її відповідності наведеним вище вимогам.

Апелянт стверджує, що наявність менеджера (управителя) з перевезень встановлювалась Комісією в комплексі з перевіркою наявності ліцензії на право провадження господарської діяльності з міжнародних перевезень небезпечних вантажів та небезпечних відходів вантажними автомобілями та ліцензії на право здійснення міжнародних перевезень вантажів вантажними автомобілями (крім перевезення небезпечних вантажів та небезпечних відходів).

В той же час, жодних доказів здійснення наведених заходів до суду надано не було.

Крім того, перевірка відомостей про наявність у перевізника бездоганної ділової репутації не може відбуватись пасивно, вважаючи, що не отримання будь-якої інформації стосовно порушення перевізниками вимог національного та міжнародного законодавства з питань автомобільних перевезень є свідченням бездоганної ділової репутації.

Разом з тим, саме сукупність підтвердженої інформації про автомобільного перевізника та його менеджерів (управителів) з перевезень щодо відповідності його діяльності вимогам законодавства може свідчити про бездоганну ділову репутацію перевізника, однак суду не було надано належних доказів здійснення належно перевірки відповідних відомостей, зокрема шляхом направлення відповідних запитів до компетентних органів з метою отримання інформації про відповідність діяльності перевізника вимогам законодавства.

Таким чином, твердження позивача щодо наявності певних порушень під час здійснення Конкурсною Комісією розподілу дозволів ЄКМТ на 2020 рік знайшла своє підтвердження під час розгляду справи, та відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, всупереч ч.2 ст.77 КАС України зворотного не доведено.

В той же час, при вирішення даного спору, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Частиною 2 ст.55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст.5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, нормативно-правові акти чи індивідуальні акти, прийняті суб`єктом владних повноважень з порушенням закону, підлягають визнанню нечинними чи скасуванню лише у разі порушення прав, свобод чи інтересів фізичної особи і необхідності судового захисту з метою поновлення порушеного права.

Конституційний Суд України в рішенні від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 вирішив, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Також, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, Конституційний Суд України в п.4.1 рішення від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

На підставі викладеного та з урахуванням приписів ст.ст.2, 5 КАС України колегія суддів доходить висновку, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Однак, порушення вимог закону діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №504/4148/16-а та від 22 жовтня 2020 року у справі №359/630/19, який в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Для визначення інтересу як об`єкта судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені КАС України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово застосовував критерії, які дозволяють виявити наявність або відсутність охоронюваного законом інтересу в особи, яка звертається за судовим захистом.

Судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який: має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання, але виходить за межі суб`єктивного права; пов`язаний із конкретним матеріальним або нематеріальним благом; є визначеним (благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним; у позовній заяві або скарзі особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; є персоналізованим (суб`єктивним), тобто належить конкретній особі - позивачу або скаржнику; порушений суб`єктом владних повноважень.

Відповідно до статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає: що ця заява несумісна з положеннями Конвенції або протоколів до неї, явно необґрунтована або є зловживанням правом на подання заяви; або що заявник не зазнав суттєвої шкоди, якщо тільки повага до прав людини, гарантованих Конвенцією і протоколами до неї, не вимагає розгляду заяви по суті, а також за умови, що на цій підставі не може бути відхилена жодна справа, яку національний суд не розглянув належним чином.

Таким чином, право особи на звернення до ЄСПЛ пов`язане з наявністю у неї статусу жертви (потерпілого). Слово «жертва» в контексті статті 34 Конвенції означає особу або осіб, яких прямо або опосередковано торкнулося стверджуване порушення. Отже, стаття 34 стосується не тільки безпосередньої жертви або жертви стверджуваного порушення, але також непрямих жертв, яким порушення заподіяло б шкоду або які б мали дійсну і особисту зацікавленість в тому, щоб воно припинилося (справа «Валліанатос та інші проти Греції» №29381/09 та №32684/09, пункт 47).

Щоб мати можливість подати скаргу відповідно до статті 34, заявник повинен бути здатним довести, що оскаржуваний захід «зачіпає його безпосередньо» (справа «Тенасє проти Молдови», № 7/08, пункт 104, справа «Берден проти Сполученого Королівства», № 13378/05, пункт 33).

Стаття 34 Конвенції не дозволяє скаржитися абстрактно на порушення Конвенції (справа «Центр правових ресурсів імені Валентин Кампеану проти Румунії», № 47848/08, пункт 101).

При цьому, у «потерпілого» від порушення законного інтересу мають бути наявні наступні ознаки: безпосередньо йому належить законний інтерес, на захист якого подано позов; має місце безпосередній негативний вплив порушення на позивача або обґрунтована ймовірність негативного впливу на позивача у майбутньому, зокрема, якщо позивач змушений змінити свою поведінку або існує ризик бути притягнутим до відповідальності; негативний вплив є суттєвим (зокрема, позивачеві завдано шкоду); існує причинно-наслідковий взаємозв`язок між законним інтересом, оскаржуваним актом та стверджуваним порушенням.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений Верховним Судом у постановах від 20.02.2019 у справі №522/3665/17 та від 16.12.2020 у справі №815/3304/16, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, позивач приймав участь у конкурсі з розподілу дозволів ЄКМТ для українських перевізників на 2020 рік, за наслідками якого отримав 6 дозволів ЄКМТ (Е5 - 3, Е6 - 3) (№п/п 172 в Розподілу).

При цьому, в обґрунтування наявності порушеного права (інтересу) позивач зазначає, що у випадку здійснення Конкурсною Комісією всіх необхідних перевірок перевізників, які звернулись із відповідними заявами для участі в конкурсі розподілу ЄКМТ на 2020 рік, їх кількість могла зменшитись, що мало б наслідком збільшення кількості дозволів ЄКМТ, які б були розподілені автомобільному перевізнику, з огляду на обмежену кількість таких дозволів.

В той же час, позивачем не наведено жодних фактів невідповідності окремих перевізників, які брали участь у розподілі дозволів ЄКМТ на 2020 рік, законодавчо встановленим вимогам; не вказано, яким чином змінився б обсяг розподілених дозволів між підприємствами-перевізниками; не зазначено, яка б кількість дозволів ЄКМТ була б отримана позивачем та чи відрізнялась така кількість від фактично отриманих дозволів, розподіл яких було затверджено оскаржуваними наказами відповідача.

Таким чином, позивачем заявлено позовні вимоги, що спрямовані на захист абстрактного права, яке базується виключно на можливості зміни кількості дозволів ЄКМТ, які б внаслідок розподілення могли бути отримані ТОВ «Васт-Транс», без належного обґрунтування та конкретизації.

Разом з тим, в результаті задоволення позовних вимог шляхом скасування наказу Міністерства інфраструктури України від 10 грудня 2019 року №849 зі змінами, що внесені наказом Міністерства інфраструктури України від 13 грудня 2019 року №866, всі видані дозволи ЄКМТ на 2020 рік, які розподілені між 1392 підприємствами-перевізниками, вважатимуться такими, що видані за відсутності законодавчих підстав.

Отже, скасування в судовому порядку оскаржуваних наказів позбавить 1392 підприємств-перевізників (в тому числі і позивача) права здійснювати міжнародні перевезення у 2020 році із застосуванням дозволів ЄКМТ, що свідчить про пряме порушення суспільного інтересу таких перевізників внаслідок вирішення питання про можливий абстрактний інтерес позивача, що є неприпустимим.

Крім того, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування спірних наказів Мінінфраструктури не матиме наслідком жодного відновлення прав чи інтересів позивача, оскільки обраний позивачем спосіб захисту взагалі позбавить позивача права здійснювати міжнародні перевезення на підставі дозволів ЄКМТ у 2020 році.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених норм права, за наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що відповідачем порушено його права та інтереси, обраний позивачем спосіб захисту не призведе до відновлення порушення його прав і суперечить суспільному інтересу, внаслідок чого відсутні правові підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства інфраструктури України від 10 грудня 2019 року №849 «Про затвердження Розподілу дозволів ЄКМТ серед українських перевізників на 2020 рік» зі змінами, що внесені наказом Міністерства інфраструктури України від 13 грудня 2019 року №866 «Про внесення змін до наказу Мінінфраструктури від 10 грудня 2019 року №849».

Частиною 1 ст. 317 КАС України передбачено, що Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зокрема, в п.30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, зазначено, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно п.29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод не можна розуміти як такий, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, неправильне тлумачення закону, призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства інфраструктури України - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Васт-Транс» - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 21 грудня 2020 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.В.Файдюк

А.Ю.Кучма