Справа № 223/437/20
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2020-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року справа №223/437/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Казначеєва Е.Г., Геращенко І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Вугледарського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 28 вересня 2020 року у справі № 223/437/20 (головуючий суддя І інстанції Дочинець С.І.), складеного в повному обсязі 28 вересня 2020 року в м. Вугледар Донецької області, за позовом ОСОБА_1 до Вугледарського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про скасування постанови щодо накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

17 червня 2020 року, ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Вугледарського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про скасування постанови відповідача від 08 червня 2020 року про накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу та визнати такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, винесена неправомірно; зобов`язання управління провести перевірку за фактом порушення виконуючою обов`язки начальника Вугледарського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) ОСОБА_2 загальних правил етичної поведінки державних службовців та посадових осіб органів місцевого самоврядування та притягнути її до дисциплінарної відповідальності, про результати перевірки повідомити письмово на адресу Вугледарської міської ради; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 гривень.. (а.с. 1-7).

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 28 вересня 2020 року у справі № 223/437/20 позовні вимоги задоволені частково. Скасовано постанову Вугледарського міського відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 08 червня 2020 року про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 850,00 грн. Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за статтею 188-13 Кодексу України про адміністративне правопорушення, закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Вугледарського міського відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , витрати зі сплати судового збору у розмірі 420, 40 грн. В задоволенні іншої частини вимог позову відмовлено (а.с. 59-63).

Не погодившись із судовим рішенням, Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що на виконанні Вугледарського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) знаходяться виконавче провадження №26877273, з примусового виконання виконавчого листа №2-280 від 18 травня 2011 року, виданого Вугледарським міським судом Донецької області про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на утримання малолітньої доньки в розмірі ? частини усіх видів доходів та виконавче провадження №26877947 з примусового виконання виконавчого листа №2-280 від 18 травня 2011 року виданого Вугледарським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу).

Державним виконавцем 31 травня 2019 року направлено вимогу до Вугледарської міської ради, з метою надання на адрес відділу звіту про здійснення відрахувань із заробітної плати боржника, однак відповідь надано не було.

На адресу відділу 20 січня 2020 року від Вугледарської міської ради надійшов лист з відомостями про звільнення боржника з зазначеного підприємства. Державним виконавцем 13 лютого 2020 року направлено до Вугледарської міської ради вимогу з метою надання на адресу відділу звіту про здійснення відрахувань із заробітної плати боржника, отриманою останнім на посаді водія у раді.

Після виявлення порушення вимог ст. 69 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, ненадання звітів про здійснення відрахувань про виконавчому провадженню №26877273 та відсутність стягнень за постановою державного виконавця про звернення стягнення на доходи боржника в межах виконавчого провадження 26877947, у зв`язку з чим державним виконавцем було ініційовано перевірку бухгалтерії Вугледарської міської ради.

За висновками перевірки бухгалтерської документації Вугледарської міської ради державним виконавцем складено Протокол про адміністративне правопорушення на головного бухгалтера Вугледарської міської ради за ознаками ст. 188-13 Кодексу України про адміністративні правопорушення за ненадання звітів про здійснені відрахування, на підставі якого начальником Вугледарського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) винесено постанову про адміністративне правопорушення (а.с. 95-100).

Позивач та представник відповідача в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що постановою від 05 лютого 2015 року про звернення стягнення на доходи боржника в межах виконавчого провадження №26877947 при примусовому виконанні виконавчого листа №2-280, виданого 18 травня 2011 року Вугледарським міським судом, щодо стягнення з ОСОБА_4 аліментів на користь ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, встановлено, що боржник отримує заробітну плату у Вугледарській міській раді та постановлено направити постанову про звернення стягнення на доходи боржника по виконавчому документу за місцем отримання доходів (заробітної плати, пенсії, регресу), стягнення проводити у розмірі 30% від страхованих виплат з них: 25 %- поточні стягнення, аліменти на користь ОСОБА_6 на її утримання; 5% - погашення боргу, який станом на 04.10.2013 року складає 33076,89 гривень (а.с. 13-14, 48).

Постановою від 05 лютого 2015 року про звернення стягнення на доходи боржника в межах виконавчого провадження 26877273 при примусовому виконанні виконавчого листа №2-280, виданого 18 травня 2011 року Вугледарським міським судом, щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, встановлено, що боржник отримує заробітну плату у Вугледарській міській раді та постановлено направити постанову про звернення стягнення на доходи боржника по виконавчому документу за місцем отримання доходів (заробітної плати, пенсії, регресу), стягнення проводити у розмірі 30% від страхованих виплат з них: 25 % - поточні стягнення, аліменти на користь ОСОБА_6 на її утримання; 5% - погашення боргу, який станом на 01.02.2015 року складає 48020,95 гривень (а.с. 47).

Державним виконавцем Вугледарського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області направлено до Вугледарської міської ради вимогу №4.24-3/8923 від 31 травня 2019 року про термінове надання до відділу звітів про здійсненні відрахування із заробітної плати ОСОБА_4 за період з 01 лютого 2012 року по теперішній час (а.с. 15).

Виконавчим комітетом Вугледарської міської ради на виконання вимоги державного виконавця від 31 травня 2019 року надано звіт про здійснені відрахування із заробітної плати ОСОБА_4 за період з 02 лютого 2015 року по 01 червня 2019 року.

У звіті від 27 січня 2020 року державного виконавця повідомлено, що розпорядженням від 08 січня 2020 року №6/2-20-кз на підставі заяви від 03 січня 2020 року водія 1 класу ОСОБА_4 звільнено за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України з 20 січня 2020 року.

Станом на 20 січня 2020 року загальна сума нарахованого та сплаченого боргу відповідно до постанови звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_4 від 05 лютого 2015 року становить 61207,71 гривень, в тому числі погашення боргу 5% - 10201,40 гривень (а.с. 16, 17, 18).

Повідомленням державного виконавця від 12 травня 2020 року до Вугледарської міської ради надіслано вимогу про необхідність бути присутніми 18 травня 2020 року о 10 годині 00 хвилин при перевірці бухгалтерії Вугледарської міської ради щодо стягнення аліментів з дотримання Закону України «Про виконавче провадження», поточних утримань та за попередній період. На час призначення перевірки мають бути присутні визначений перелік документів (а.с. 19-20).

Виконавчим комітетом Вугледарської міської ради до Вугледарського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надіслано лист №0.13/36-2474/0/8-20 від 05 травня 2020 року, яким повідомлено, що на виконанні за період з 02 лютого 2015 року по 20 січня 2020 року знаходилось виконавче провадження №26877947, видане за виконавчим документом від 05 лютого 2015 року, останній звіт по якому надано листом №0.13/37-436/0/8-20 від 27 січня 2020 року. А також надано розпорядження міського голови №45/1-20-д від 16 березня 2020 року, яким встановлено обмежувальні заходи в режимі роботи виконавчого комітету Вугледарської міської ради з метою запобігання поширенню на території Вугледарської міської об`єднаної територіальної громади коронавірусу COVID-19 (а.с. 21, 22).

Згідно виклику державного виконавця Вугледарського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 20 травня 2020 року зобов`язано головного бухгалтера Вугледарської міської ради ОСОБА_1 з`явитись до відповідача 25 травня 2020 року о 10 годині 00 хвилин з метою складання Протоколу про адміністративне правопорушення за ознаками ст. 188-13 КУпАП, ст. ст. 69, 76 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 49-50).

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №1 від 25 травня 2020 року, складеного державним виконавцем Вугледарського МВ ДВС Роспутняк А.І., при примусовому виконанні виконавчого листа 2-280, виданого Вугледарським міським судом, в ході перевірки бухгалтерської документації наданої бухгалтерією Вугледарської міської ради, встановлено порушення головним бухгалтером Вугледарської міської ради Цибульник Н.В. вимог ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження», а саме в період з 05 лютого 2015 року по 01 червня 2019 року не надавались звіти про здійснення відрахувань. При звільненні боржника, бухгалтерією направлено звіт лише за одним виконавчим провадженням №26877947, коди державним виконавцем 05 лютого 2015 року було направлено дві постанови про звернення стягнення на доходи боржника, про що є запис та підпис уповноваженої особи про отримання зазначених постанов. Своїми діями головний бухгалтер Вугледарської міської ради ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 188-13 КУпАП (а.с. 8-9).

Постановою про накладення адміністративного стягнення від 08 червня 2020 року, постановленої начальником Вугледарського міського відділу державної виконавчої служби Східного МРУ МЮ (м. Харків) Бойницькою Ольгою Анатоліївною, за результатами розгляду протоколу від 25 травня 2020 року №1 і доданих до нього матеріалів виконавчих проваджень №26877273, №26877947, відносно ОСОБА_1 за ст. 188-13 КУпАП, встановлено порушення вимог ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження», а саме в період з 05 лютого 2015 року по 01 червня 2019 року не надавались звіти про здійснення відрахувань із заробітної плати боржника, постановлено притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у сумі 850,00 гривень за порушення статті 188-13 КУпАП та ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 11-12).

Не погодившись з вищевказаної постановою державного виконавця позивач звернулась до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, скасовуючи спірну постанову дійшов висновку, що вона була винесена поза строками накладення адміністративного стягнення, встановленими ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення лише в частині задоволених позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 08 червня 2020 року ОСОБА_7 піддано адміністративному стягненню за порушення статті 188-13 КУПАП та ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. (а.с. 11-12).

Як вбачається з оскаржуваної постанови, ОСОБА_7 допустила порушення вимог ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження», а саме в період з 05 лютого 2015 року по 01 червня 2019 року не надавала звіти про здійснення відрахувань із заробітної плати боржника ОСОБА_4 .

Статтею ст. 245 КУпАП визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

У відповідності до ч. 1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Так, враховуючи вимоги статті 38 КУпАП, адміністративні правопорушення поділяють на: триваючі правопорушення; правопорушення, що мають разовий характер. Обчислення строків адміністративного стягнення залежить від його виду.

При цьому статтею 38 КУпАП встановлено строки, після закінчення яких виключається накладення адміністративних стягнень. За цих обставин не може бути розпочато провадження в справі, а розпочате - підлягає закриттю.

Таким чином, для більшості правопорушень перебіг строку притягнення до адміністративної відповідальності починається з дня вчинення правопорушення. КУпАП не містить визначення поняття «триваюче правопорушення». Проте, як зазначено у листі Міністерства юстиції України від 02 серпня 2013 року № 6802-0-4-13/11, в теорії адміністративного права триваючими визначаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його не повністю чи неналежним чином.

Триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Подібна правова позиція щодо застосування норм права викладена у постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 804/401/17 та від 21 листопада 2018 року у справі № 227/3844/16-а.

Проаналізувавши обставини справи та суть правопорушення, яке вчинив позивач, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що воно не є триваючим на час прийняття спірної постанови, адже дію суб`єкта адміністративного правопорушення слід вважати закінченою моментом звільнення боржника у виконавчому провадженні, відтак, у бухгалтера з моменту звільнення відсутній будь-який обов`язок на надання звітності щодо стану виконання виконавчого провадження по працівнику-боржнику.

Звільнення боржника відбулось у січні 2020 року та зазначена обставина була відома відповідачу, тобто накладення адміністративного стягнення у червні 2020 року відбулось поза встановленого двомісячного строку на таке накладення.

Таким чином, у відповідача на час винесення спірної постанови не було підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

З урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апелянта про наявність правових підстав у державного виконавця для винесення постанови є необґрунтованими, тому постанова про про накладення адміністративного стягнення є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в справі «Золотас проти Греції» стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, заява № 66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, заява № 49429/99).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апелянту надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив по суті судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 271, 272, 287,308, 311, 315, 316, 321, 322,329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Вугледарського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) залишити без задоволення.

Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 28 вересня 2020 року у справі № 223/437/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 грудня 2020 року.

Судді Е.Г. Казначеєв

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова