Справа № 540/1785/20
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2020-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/1785/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

встановив:

Фізична офоса-підприємець ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі (далі-відповідач, контролюючий орган), в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.05.2020р. №Ф-29918-17 в сумі 25614,62 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що податковим органом сформована та надіслана позивачу вимога про сплату недоїмки від 13.05.2020р. №Ф-29918-17 в сумі 25614,62 грн.

Вказану вимогу позивач вважає протиправною з огляду на те, що 02.04.20 р. набрав чинності Закон України від 30.03.20 р. №540-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби, який, зокрема, уточнює п. 52-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України та визначає виключний перелік порушень, щодо яких не зупиняється застосування санкцій на час дії карантину, серед яких немає санкцій за несплату ЄСВ.

Позивач зазначає, що п. 52-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України закріплено, що за інші порушення, вчинені до 31 травня 2020 року, штрафні санкції не застосовуються.

Отже, оскільки сума грошового зобов`язання не була узгоджена, позивач вважає, що вимогу про сплату боргу укладено з порушеннями чинного законодавства, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що контролюючий орган позов не визнає. Свою позицію обґрунтовує тим, що позивач перебуває спрощеній системі оподаткування.

Позивач здійснює господарську діяльність та отримує доходи від її провадження. ОСОБА_1 подає податкові декларації платника єдиного податку, а також звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску.

Згідно ст. 25 Закону №2464 не підлягають оскарженню зобов`язання зі сплати єдиного внеску, самостійно визначені платником.

Позивачем подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, згідно якого ним самостійно визначено зобов`язання зі сплати єдиного внеску за 2017 рік у сумі 8448,00 грн., за 2019 рік у сумі 11016,72 грн. Також позивачу нараховано зобов`язання за 2018 рік у розмірі мінімального страхового внеску у сумі 9828,72 грн.

Позивачем сплачено зобов`язанням з єдиного внеску у сумі 6905,25 грн., зокрема: у 2017 році - 2000,00 грн.; у 2018 році - 3359,79 гри.; у 2019 році - 1545,46 грн.

З урахуванням сплачених сум станом на 30.04.2020 за позивачем виникла недоїмка зі сплати єдиного внеску у сумі 22388.19 грн., до якої увійшли самостійно задекларовані позивачем зобов`язання з єдиного внеску за 2017 рік у сумі 8448,00 грн.; за 2019 рік у сумі 11016,72 грн.,нараховані зобов`язання у розмірі мінімального страхового внеску за 2018 рік у сумі 9828,72 грн. Крім того, рішенням про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 14.01.2020 до позивача застосовано штраф у сумі 981,05 грн., та нарахована пеня у сумі 2245,38 грн. Визначені суми штрафу та пені позивачем не сплачено у добровільному порядку.

З урахуванням викладеного відповідачем формовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.05.2020 №Ф-29918-17.

З огляду на викладене відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем з 24.11.2015р. Основний вид діяльності 93.13 діяльність фітнес- центрів.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем подана до контролюючого органу податкова звітність, а саме:

09.02.2018р. податкова декларація платника єдиного податку ФОП за 2017р. та звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017р.;

10.02.2020р. - податкова декларація платника єдиного податку ФОП за 2018р. та звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2019р.

14 січня 2020 року контролюючим органом прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 14.01.2020, яким до позивача застосовано штраф у сумі 981,05 грн., та нарахована пеня у сумі 2245,38 грн.

Вказане рішення напрвлене на адресу позивача.

13 травня 2020 року відповідачем сформована та направлена на адресу позивача вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13.05.2020р. №Ф-29918-17 в сумі 25614,62 грн., до якої увійшла недоїмка зі сплати єдиного внеску у сумі 22388,19 грн. (самостійно задекларовані позивачем зобов`язання з єдиного внеску за 2017 рік у сумі 8448,00 грн. та за за 2019 рік у сумі 11016,72 грн., нараховані контролюючим органом зобов`язанням у розмірі мінімального страхового внеску за 2018 рік у сумі 9828,72 грн.), а також штраф у сумі 981,05 грн., та пеня у сумі 2245,38 грн., визначені рішенням про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 14.01.2020.

Не погоджуючись з правомірність вказаної вимоги, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні обставини та приписи законодавства.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до Конституції України визначають принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян в Україні.

Частиною 1 статті 7 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначені особи, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, а частиною другою цієї статті встановлено, що перелік, доповнення та уточнення кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, а також конкретних видів загальнообов`язкового державного соціального страхування, до яких належать особи, визначаються законами України за видами.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08 липня 2010 року №2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі-Закон №2464-VI).

Положеннями статті 2 Закону №2464-VI встановлено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок, ЄСВ) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI).

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VІ установлено, що платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону №2464-VI узяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI встановлено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до частин другої - четвертої, восьмої, дванадцятої статті 9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

Відповідно до ч. 10 ст. 9 Закону № 2464 днем сплати єдиного внеску вважається:

у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів;

у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа та переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно ч. 6 ст. 25 Закону № 2464 за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Відповідно до п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464 за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Одночасно на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу (ч. 10 ст. 25 Закону № 2464). Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно (ч. 13 ст. 25 Закону № 2464).

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, визначеними Законом № 2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція № 449.

Абзацом другим пункту 2 розділу VI Інструкції № 449 установлено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Судом встановлено, що позивач є фізичною особою-підприємцем та перебуває на обліку в контролюючих органах як платник єдиного податку та ЄСВ.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем подається податкова звітність податкові декларації платника єдиного податку ФОП та звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску.

З інтегрованої картки платника податків вбачається, що позивачем сплачено зобов`язання з єдиного внеску за період з 2017р. по 2019р. у загальній сумі 6905,25 грн., у тому числі:

- у 2017 році - 2000,00 грн. (самостійно задекларовані позивачем зобов`язання з ЄСВ за 2017 рік складають 8448,00 грн.);

- у 2018 році - 3359,79 гри. (позивачем не подана звітність, у зв`язку з чим податковим органом нараховані зобов`язання за 2018 рік у розмірі мінімального страхового внеску у сумі 9828,72 грн.);

- у 2019 році - 1545,46 грн. (самостійно задекларовані позивачем зобов`язання з ЄСВ за 2019 рік складають 11016,72 грн.).

Отже, з наведеного вбачається, що за період з 2017р. по 2019р. включно, позивач мав зобов`язання зі сплати ЄВС 29 293,44 грн., при цьому позивачем сплачено єдиний внесок за вказаний період у загальній сумі 6905,25 грн. Недоїмка зі сплати ЄСВ за період з 2017р. по 2019р. складає 22 388,19 грн.

Також з інтегрованої картки платника податків вбачається, що 14.01.2020р. податковим органом прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до позивача застосовано штраф у сумі 981,05 грн., та нарахована пеня у сумі 2245,38 грн.

Доказів скасування чи відкликання рішення від 14.01.2020р. № до суду не надано, як і не надано доказів сплати грошового зобов`язання з ЄСВ.

Таким чином, судом встановлено, що грошове зобов`язання зі сплати єдиного внеску, яке включено в податкову вимогу виникли в період з 2017р. по 14.01.2020р.

Суд вважає помилковими доводи позивача щодо прийняття оскаржуваної вимоги всупереч п. 52-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, з огляду на наступне.

Так, 30.03.2020 року прийнятий Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набрав чинності 02.04.2020р. (далі-Закон №591-IX), яким зокрема, внесені зміни у пункт 52-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України.

Відповідно до п.52-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України із змінами, внесеними згідно із Законом №591-IX За порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), штрафні санкції не застосовуються, крім санкцій за: порушення вимог до договорів довгострокового страхування життя чи договорів страхування в межах недержавного пенсійного забезпечення, зокрема страхування додаткової пенсії; відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, без згоди контролюючого органу; порушення вимог законодавства в частині: обліку, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального, спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального; здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального або спирту етилового без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку; порушення нарахування, декларування та сплати податку на додану вартість, акцизного податку, рентної плати.

Протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.

З наведених норм вбачається, що зміни, внесені Законом №591-IX, на який посилається позивач, обґрунтовуючи неправомірність оскаржуваної вимоги, стосується штрафних санкцій та пені, які виникли виключно з 01.03.2020р.

Недоїмка з єдиного внеску, яка рахується за позивачем та включена в оскаржувану вимогу, виникла за період з 2017р. по 14.01.2020р.

Разом з тим, суд зауважує, що правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08 липня 2010 року №2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до якого також внесені зміни Законом №591-IX.

Так, внесені зміни в пункт 9-11.1 розділу VIII Закону №2464-VI та доповнено пунктом 9-11.2 розділу VIII цього ж Закону, відповідно до яких тимчасово штрафні санкції, визначені частиною одинадцятою статті 25 цього Закону, не застосовуються за такі порушення, вчинені у період з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19): несвоєчасна сплата (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску; неповна сплата або несвоєчасна сплата суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів); несвоєчасне подання звітності, передбаченої цим Законом, до податкових органів. При цьому абзаци другий та третій пункту 7 частини одинадцятої статті 25 цього Закону щодо такого порушення, вчиненого у період з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) року, не застосовується.

Протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) платникам єдиного внеску не нараховується пеня, а нарахована пеня за ці періоди підлягає списанню.

Однак з наведеного також вбачається, що зміни стосуються штрафних санкцій, які виникли з 01.02.2020р., а тому вказані норми також не підлягають застосуванню у даних правовідносинах.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі Федорченко та Лозенко проти України, відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом.

Статтею 77 КАС України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведена належними та допустимими доказами правомірність свого рішення.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, суд дійшов до висновку про правомірність вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.05.2020р. №Ф-29918-17 в сумі 25614,62 грн., а отже у задоволенні позову про скасування такої вимоги слід відмовити.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позовної заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.05.2020р. №Ф-29918-17 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний

кат. 111060000