Справа № 160/10295/19
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 160/10295/19

адміністративне провадження № К/9901/32898/20

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Усенко Є.А., розглянувши матеріали касаційної скарги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДПС) на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2020 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 34)» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та вимоги,

УСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2020, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020, позов задоволено.

02.12.2020 ГУ ДПС подало до Верховного Суду касаційну скаргу на вище зазначені судові рішення.

Під час перевірки касаційної скарги встановлено, що вона не відповідає нормі пункту 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), якою встановлено, що у касаційні скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі ГУ ДПС підставою касаційного оскарження вказує пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС, згідно з яким підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Проте, відповідач не наводить обґрунтування цієї підстави. Так само, не вказує, висновки Верховного Суду щодо застосування якої (яких) норми (норм) стосується його довід про необхідність відступлення.

За змістом касаційної скарги це стосується висновку Верховного Суду в постановах від 03.04.2020 у справі № 580/908/19 та від 17.03.2020 у справі № 809/710/17 щодо застосування норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» , статей 118-122 Кримінально-виконавчого кодексу України, Інструкції про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 07.03.2013 № 396/5, який врахований апеляційним судом при виборі і застосуванні норм права.

Однак, у цих постановах Верховний Суд застосував норми права у правовідносинах, в яких не було встановлено, що засудженні до позбавлення волі особи працювали на підприємстві державної кримінально-виконавчої служби, яке перераховувало їм кошти на депозитні рахунки.

У справах № 580/908/19 та 809/710/17 Верховним Судом зроблено висновок щодо виправної колонії як зобов`язаної особи сплачувати єдиний соціальний внесок за осіб, які відбувають покарання та залучені до праці, за яку їм виплачується заробітна плата, зроблений безвідносно до того, де працювали зазначені особи і хто їм виплачував заробітну плату.

В постанові від 03.03.2020 у справі № 440/1512/19, яку також зазначає ГУ ДПС в касаційній скарзі, Верховний Суд застосував вказані норми у правовідносинах, в яких було встановлено, що між виправною колонією та особами, засудженими до позбавлення волі, були укладені строкові трудові договори, що передбачали виплату установою заробітної плати цим особам за їх працю.

Наведене також підтверджує невідповідність касаційної скарги пункту 4 частини другої статті 330 КАС.

З урахуванням змін до глави 2 розділу ІІІ КАС, які набрали чинності з 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Враховуючи викладене, касаційна скарга ГУ ДПС підлягає поверненню як така, що не містить підстави касаційного оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2020 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020.

Керуючись пунктом 4 частини другої статті 330, пунктом 4 частини п`ять статті 332, статтею 359 КАС,-

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2020 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 повернути.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддяЄ.А. Усенко