Справа № 640/8467/19
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8467/19 Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко А.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Парінова А.Б.,

Беспалова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 липня 2020 року (прийняте за наслідком розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суддя Кузьменко А.І.) у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Нігяр" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нігяр» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про відмову у прийнятті звітної податкової декларації товариства з обмеженою відповідальністю «Нігяр» з податку на додану вартість за березень 2019 року, яке викладене у письмовому повідомленні вих.№70160/10/26-15-57-05-11 від 15 квітня 2019 року;

- зобов`язати Державну податкову інспекцію у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві прийняти звітну податкову декларацію товариства з обмеженою відповідальністю «Нігяр» з податку на додану вартість за березень 2019 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 липня 2020 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення про відмову у прийнятті звітної податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю "Нігяр" з податку на додану вартість за березень 2019 року, яке викладене у письмовому повідомленні вих.№70160/10/26-15-57-05-11 від 15 квітня 2019 року; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Головне управління Державної податкової служби у м. Києві подало апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, в якій просить скасувати рішення першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві прийнято рішення від 26.10.2018 № 89824/10/26-15-57-05 про відмову у прийнятті податкової звітності та направлено платнику, в якому зазначено, що податкова декларація з податку на додану вартість за березень 2019 року не відповідає сутності податку або збору та складена з порушенням, в зв`язку тим, що ТОВ «Нігяр» виключено з реєстру платників податку на додану вартість, а тому податкова декларація платника з податку на додану вартість за березень 2019 рік не вважається податковою звітністю.

Від інших учасників справи відзиви на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Згідно ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року № 537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1. Реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2.

Відповідно до Переліку територіальних органів Державної податкової служби, що утворюються утворено Головне управління ДПС у м. Києві, а відповідно до Переліку територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються, до Головного управління ДПС у м. Києві приєднано Головне управління ДФС у м. Києві.

До Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис № 1 086626 від 30.07.2019 про державну реєстрацію Головного управління ДПС у м. Києві.

Згідно із розпорядженням Кабінету Міністрів України № 682-р від 21.08.2019 функції і повноваження Державної фіскальної служби з реалізації державної податкової політики, державної політики із адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби із правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та законодавства з інших питань припинено, а контроль за дотриманням таких функцій та повноважень покладено на Державну податкову службу згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 р. N 227 "Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України" (Офіційний вісник України, 2019 р., N 26, ст. 900).

В контексті вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для допущення процесуального правонаступництва шляхом заміни Головного управління ДФС у м. Києві на Головне управління ДПС у м. Києві.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, товариством з обмеженою відповідальністю «Нігяр» подано до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2019 року.

Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято рішення №70160/10/26-15-57-05-11 від 15 квітня 2019 року, яким відмовлено ТОВ «Нігяр» у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2019 року.

Підставою для винесення зазначеного рішення, як зазначено у повідомленні про відмову у прийнятті звітності, є її невідповідність вимогам п. 48.4. ст. 48 Податкового кодексу України - «зазначено недостовірне значення обов`язкового реквізиту «індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період», оскільки такий номер анульований у зв`язку з анулюванням реєстрації платником податку на додану вартість (дата анулювання реєстрації 30.03.2018 року)».

Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві рішенням від 30 березня 2018 року №290 анульовано реєстрацію платника податкову на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю "Нігяр", виключено назване товариство з реєстру платників податків податку на додану вартість на підставі пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 червня 2018 року відкрито провадження у справі №826/8948/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нігяр" до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про скасування рішення від 30 березня 2018 року №290.

Не погоджуючись із рішенням Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про відмову у прийнятті звітної податкової декларації товариства з обмеженою відповідальністю «Нігяр» з податку на додану вартість за березень 2019 року, яке викладене у письмовому повідомленні вих.№70160/10/26-15-57-05-11 від 15 квітня 2019 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сам по собі факт анулювання та/або відсутності реєстрації платником ПДВ не є тією підставою, з якою чинне податкове законодавство пов`язує можливість прийняття рішення про відмову у прийнятті податкової звітності з ПДВ, і, крім того, рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість було оскаржене ТОВ «Нігяр» у судовому порядку, і станом на час розгляду даної справи рішення по справі №826/8948/18 не прийнято, а тому відмова у невизнанні податкової декларації позивача з податку на додану вартість за березень 2019 року є протиправною і суперечить нормам ст.ст.48, 49 Податкового кодексу України.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Так, п. 6.1 ст. 6 ПК України встановлено, що податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Згідно з пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, які платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Порядок подання податкової декларації до органів державної податкової служби регулюється ст. 49 ПК України.

Пунктом 49.1 ст. 49 ПК України передбачено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Відповідно до п. 49.3 ст. 49 ПК України, податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів:

а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;

б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;

в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до п. 49.8 ст. 49 ПК України, прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених п.п. 48.3 та 48.4 ст. 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

В свою чергу, відповідно до п. 48.3 ст. 48 цього Кодексу, податкова декларація повинна містити такі обов`язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Згідно з п. 48.4 ст. 48 ПК України, в окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов`язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.

Пунктом 49.9 ст. 49 ПК України передбачено, що за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

У разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог п.п. 48.3 та 48.4 ст. 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови (п. 49.11 ст. 49 ПК України).

Отже, процедура прийняття податкової декларації полягає у вчиненні посадовою особою податкового органу фактичних дій із:

1) перевірки наявності та достовірності заповнення обов`язкових реквізитів, передбачених п.п. 48.3 та 48.4 ПК України;

2) реєстрації податкової декларації у день її отримання органом державної податкової служби.

При цьому, як встановлено п. 49.10 ст. 49 ПК України, відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від`ємного значення об`єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов`язань тощо) забороняється.

Таким чином, законодавством визначені виключні підстави для відмови у прийнятті до реєстрації податкової декларації.

У даному випадку, з поданої декларації з ПДВ за березень 2019 року вбачається, що у графі « 4» позивачем зазначено індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість - 52.

Разом з тим, як свідчать обставини справи, свідоцтво платника ПДВ ТОВ «Нігяр» за ІПН 52 було анульоване 30.03.2018 за рішенням Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві №290 у зв`язку з тим, що платник податку протягом 12 послідовних податкових місяців подає декларацію (податковий розрахунок), яка свідчить про відсутність постачання/придбання товарів.

При цьому, рішення контролюючого органу про анулювання позивачу свідоцтва платника ПДВ наразі чинне та не скасоване у встановленому законом порядку, оскільки рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2020 року у справі №826/8948/18, яким позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Нігяр» до Головного управління ДПС у м. Києві задоволено повністю; визнано протиправним та скасовано рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві №290 від 30.03.2018 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість товариства з обмеженою відповідальністю «Нігяр», не набрало законної сили.

Втім, як вбачається з характеру спірних правовідносин, предметом даного спору є саме визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про відмову у прийнятті звітної податкової декларації товариства з обмеженою відповідальністю «Нігяр» з податку на додану вартість за березень 2019 року, яке викладене у письмовому повідомленні вих.№70160/10/26-15-57-05-11 від 15 квітня 2019 року, а не про скасування рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ.

Згідно з п.184.1. ст. 184 ПК України, реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку.

Відповідно до п. 184.5., 184.6. ст. 184 ПК України, з моменту анулювання реєстрації особи як платника податку така особа позбавляється права на віднесення сум податку до податкового кредиту, виписку податкових накладних.

У разі анулювання реєстрації особи як платника податку останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем анулювання реєстрації.

Таким чином, подана позивачем податкова декларація з ПДВ за березень 2019 року не відповідає вимогам п. 48.3 ст.48 ПК України в частині зазначення в ній недостовірних даних щодо реєстраційного номеру облікової картки платника податків, що в силу вимог податкового законодавства є безумовною підставою для відмови у прийнятті податкової звітності.

Отже, враховуючи, що реєстрацію позивача платником ПДВ анульовано 30.03.2018 та інформація щодо відновлення реєстрації ТОВ «Нігяр» платником ПДВ відсутня, у позивача не виникло підстав для подання податкової декларації з ПДВ за березень 2019 року, а у контролюючого органу не виникло обов`язку щодо прийняття такої податкової звітності.

Серед критеріїв /принципів/, які повинні застосовуватись суб`єктом владних повноважень при прийнятті ним рішень та вчиненні дій та якими керується адміністративний суд у разі оскарження таких рішень, дій, є, зокрема, принцип законності, відповідно до якого суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, а рішення суб`єкта владних повноважень має прийматися обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відтак, анулювання реєстрації особи як платника податку унеможливлює прийняття поданої позивачем податкової декларації з податку на додану вартість, а тому, колегія суддів приходить висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства, у межах своєї компетенції та без порушень законних прав та інтересів позивача, що унеможливлює задоволення адміністративного позову.

Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом з аналогічних питань у постанові від 30.01.2019 у справі № 826/3793/17, та постанові від 18.06.2019 у справі №810/1702/18.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів підкреслює, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У даному випадку, колегія суддів приходить висновку, що неприйняття контролюючим органом податкової декларації з ПДВ за березень 2019 року з підстав анулювання реєстрації платника податку на додану вартість, є обґрунтованою та законною, а відтак, позовні вимоги щодо визнання незаконним та скасування рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про відмову у прийнятті звітної податкової декларації товариства з обмеженою відповідальністю «Нігяр» з податку на додану вартість за березень 2019 року, яке викладене у письмовому повідомленні вих.№70160/10/26-15-57-05-11 від 15 квітня 2019 року та зобов`язання Державну податкову інспекцію у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві прийняти звітну податкову декларацію товариства з обмеженою відповідальністю «Нігяр» з податку на додану вартість за березень 2019 року, задоволенню не підлягають.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що лист Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про відмову у прийнятті звітної податкової декларації товариства з обмеженою відповідальністю «Нігяр» з податку на додану вартість за березень 2019 року, вих.№70160/10/26-15-57-05-11 від 15 квітня 2019 року, на який позивач посилається як на документ, яким йому відмовлено у прийнятті декларації з ПДВ за березень 2019 року, не відповідає за своїм змістом та формою ознакам рішенням суб`єкта владних повноважень, оскільки носить виключно інформаційний характер, не породжує будь-яких наслідків для позивача, не впливає на обсяг його прав, як платника податків, а тому його скасування не сприятиме відновленню будь-яких прав позивача, що суперечить завданню адміністративного судочинства.

Таким чином, доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм матеріального права призвело до помилкового вирішення справи в частині задоволення позовних вимог, а відтак, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 липня 2020 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю "Нігяр" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити дії, відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді А. Б. Парінов

О. О. Беспалов