Справа № 520/14036/2020
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 р.Справа № 520/14036/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання Губарєвої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2020, головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., м. Харків, по справі № 520/14036/2020

за позовом ОСОБА_1

до державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області Марії Тютюнник, третя особа, Головне управління Державної податкової служби у Харківській області

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Тютюнник Марії Олександрівни (надалі - відповідач, державний виконавець), третя особа: Головне управління Державної податкової служби у Харківській області, в якому просив суд скасувати постанову державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Тютюнник М.О. про накладення арешту на банківський рахунок № НОМЕР_1 в "Приватбанк" і на його рахунок № НОМЕР_2 в "Приватбанк" у виконавчому провадженні ВП №60634371 від 20.11.2019.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що постанова відповідача в частині накладення арешту на рахунки позивача № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , відкриті в АТ "Приватбанк", є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки перешкоджає отриманню позивачем щомісячної допомоги по догляду за батьком позивача - ОСОБА_2 , який досяг 80-літнього віку, яка призначена Відділом соціальних допомог Управління праці і соціального захисту Адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради. Позивач зазначає, що дана соціальна матеріальна допомога є єдине джерело його доходу; він не працює, тому що витрачає весь свій час на ведення особистих справ, які пов`язані з політичним переслідуванням його за розкриття політичної антидержавної агенції "Делла-Центр" та пов`язані з іншим порушенням його прав. На підставі викладеного просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року по справі № 820/14036/20 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) до державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Тютюнник Марії Олександрівни (61004, м. Харків, вул. Москалівська, буд.58, ), третя особа: Головне управління Державної податкової служби у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) про скасування постанови - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року по справі № 820/14036/20 та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги зазначає, що накладення арешту на рахунки позивача № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , відкриті в АТ "Приватбанк", які призначені для отримання заробітної плати та щомісячної допомоги по догляду за батьком позивача, який досяг 80-літнього віку, унеможливлює своєчасне отримання позивачем заробітної плати та соціальної допомоги, що призводить до порушення його конституційних прав на соціальний захист та оплату праці та є неправомірним з огляду на спеціальний режим використання таких банківських рахунків. Стверджує, що судом першої інстанції протиправно розглянуто справу у дев`ятиденний строк, який не дозволяє подати відповідь на відзив та додаткові докази в обґрунтування позовних вимог.

Відповідач, через канцелярію суду подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Вважає, що спірна постанова прийнята відповідає вимогам ст.ст. 27, 49, 56, 59, 73 Закону України "Про виконавче провадження", прийнята в межах повноважень, на підставі та у спосіб, визначений чинним законодавством, в той час як позивачем не підтверджено, що саме рахунки, зазначені ним у позові, мають спеціальний режим використання або призначені для отримання соціальних виплат. Стверджує, що судом першої інстанції не було допущено порушень норм процесуального права, оскільки справа була розглянута в строки, визначені спеціальною нормою - ч. 4 ст. 287 КАС України.

Позивачем через канцелярію суду 17.12.2020 подано відповідь на відзив, в якому стверджує, що ним належним чином обґрунтовано, що на вказані рахунки він отримує компенсацію по догляду за особою старше 80 років.

Позивачем 17.12.2020 через канцелярію суду подано, зокрема, клопотання про витребування доказів від АТ «Приватбанк».

Колегія суддів розглянувши вказане клопотання вважає, що в матеріалах справи наявні достатні докази для прийняття рішення по суті, у зв`язку з чим відмовляє в задоволенні вказаного клопотання.

Також 17.12.2020 подано клопотання про розгляд справи без участі позивача вмотивоване тим, що цього ж дня він бере участь в іншому судовому засіданні в Харківському апеляційному суді, на підтвердження чого надано копію судової повітки.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов`язковою, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі заяви Головного управління Державної податкової служби у Харківській області та вимоги №Ф-9949-56 від 04.11.2019 про сплату боргу з ОСОБА_1 на суму 17489,54 грн, державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Чертковою М.А. було відкрито виконавче провадження № ВП 60634371 від 20.11.2019.

Про відкриття виконавчого провадження № ВП 60634371 від 20.11.2019 позивача було повідомлено листом №80301 від 20.11.2019.

Державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Чертковою М.А. 20.11.2019 було складено постанову про стягнення виконавчого збору у сумі 1748,95 грн.

Постанову про відкриття виконавчого провадження позивач оскаржив у судовому порядку.

Ухвалою від 11.03.2020 по справі 520/2775/2020 позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Черткової Маргарити Анатоліївни (м. Харків, вул. Москалівська, 58), третя особа: Головне управління Державної податкової служби у Харківській області (м. Харків, вул. Пушкінська, 46) про визнання незаконного та скасування постанови повернуто позивачеві.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 - без змін.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2020, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.11.2020 по справі 520/9760/2020 позовну заяву ОСОБА_1 до Старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Черткової Маргарити Анатоліївни про визнання незаконною та скасування постанови - повернуто позивачу.

В межах вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженню № ВП 60634371 державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Марією Олексіївною Тютюнник винесено постанову від 07.10.2020, якою накладено арешт на кошти боржника, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення на які заборонено законом, та належить боржнику.

Листом №117379 від 07.10.2020 позивача особисто було повідомлено про винесення постанови про арешт коштів боржника по виконавчому провадженню № ВП 60634371 від 20.11.2019.

Не погоджуючись з вказаною постановою позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено що рахунки позивача № НОМЕР_1 та № НОМЕР_4 , які відкриті в ПАТ КБ "Приватбанк", мають спеціальний режим використання.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (надалі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 статті 5 Закону № 1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Заходами примусового виконання рішень, згідно статті 10 Закону України "Про виконавче провадження", є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 3 вказаної статті виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (пункт 7).

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до норм статті 56 Закону України "Про виконавче провадження", арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ч.1).

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (ч.2).

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (ч.3).

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (ч.4).

У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили (ч.10).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, відповідачем винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та крім видатків соціального забезпечення передбачених ст. 55 Бюджетного кодексу України та належить боржнику, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 19441,07 грн.

За змістом норм ч.ч. 1, 2 і 4 статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

При цьому, забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26 1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Частиною 3 статті 52 Закону №1404-VIII визначено, що не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Перелік видів виплат та сум, на які не здійснюється звернення стягнення відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" наведений у статті 73 зазначеного Закону. Так, стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; 2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям; 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування; 12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Стягнення не здійснюється також із сум: 1) неоподатковуваного розміру матеріальної допомоги; 2) грошової компенсації за видане обмундирування і натуральне постачання; 3) вихідної допомоги в разі звільнення (виходу у відставку) з військової служби, служби в поліції та Державної кримінально-виконавчої служби України, а також грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та в інших випадках, передбачених законом; 4) одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві; 5) грошової допомоги, пов`язаної з безоплатним забезпеченням протезування (ортезування) учасника антитерористичної операції, учасника здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, які втратили функціональні можливості кінцівок, благодійної допомоги, отриманої зазначеними особами, незалежно від її розміру та джерела походження.(ч. 2 ст. 73 Закону № 1404-VIII)

Відповідно до статті 70 Закону № 1404-VIII розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Щодо рахунку № НОМЕР_1 (картка № НОМЕР_5 ), з матеріалів справи колегією суддів встановлено, що на вказаний рахунок позивач отримує щомісячну допомогу по догляду за батьком, який досяг 80-літнього віку.

При цьому, відповідно до пп. 170.7.3 п. 170 ст. 170 Податкового кодексу України не включається до оподатковуваного доходу сума нецільової благодійної допомоги, у тому числі матеріальної, що надається резидентами - юридичними або фізичними особами на користь платника податку протягом звітного податкового року сукупно у розмірі, що не перевищує суми граничного розміру доходу, визначеного згідно з абзацом першим підпункту 169.4.1 пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, встановленого на 1 січня такого року.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачу призначено з 27.11.2018 по 11.09.2026 компенсацію по догляду за особою старше 80 років у розмірі 4,80 грн, та з довідки (ор 800374 ЦБ/ПБ 10020/10020), виданої керівником відділу соціальних допомог Управління праці і соціального захисту Адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради вбачається, що позивачу з листопада 2018 року по листопад 2020 року нараховано компенсацію по догляду за особою старше 80 років усього у розмірі 813,82 грн.

Отже, з урахуванням пп. 170.7.3 п. 170 ст. 170 Податкового кодексу України та Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» неоподатковуваний розмір матеріальної допомоги становить 2940 грн.

Таким чином, в силу приписів п. 1 ч. 2 ст. 73 Закону № 1404-VIII на вказані суми взагалі не може бути звернуто стягнення.

Щодо рахунку № НОМЕР_2 (картка № НОМЕР_6 ), відкритому в АТ "Приватбанк", колегією суддів встановлено, що на нього надходили кошти у вигляді заробітної плати під час роботи у виборчій комісії під час виборів Президента України у 2019 році.

Зі змісту наведених норм вбачається, що такий вид виплати як "заробітна плата" не відноситься до законодавчо визначеного переліку коштів, на які забороняється здійснення стягнення в рамках виконавчого провадження, що у свою чергу дає підстави для висновку про відсутність обмежень для накладення арешту на кошти на таких рахунків, крім обмеження розміру арештованих коштів відповідно до обмежень щодо можливого розміру стягнення, про що буде зазначено судом далі.

Разом з тим, державним виконавцем не взято до уваги норми ч. 1 статті 68 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішення про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч. 8 статті 48 Закону № 1404-VІІІ, виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

При цьому, у силу приписів статті 70 Закону України "Про виконавче провадження", розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Зокрема, із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості:

- у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків;

- за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Таким чином, розмір відрахувань, що можуть бути утримані з кожної виплаченої фізичній особі (боржнику) суми доходу у вигляді заробітної плати чітко регламентований статтею 70 Закону України "Про виконавче провадження", а тому звернення стягнення на всю виплачену фізичній особі заробітну плату суперечить законодавчо встановленому порядку.

Однак, відповідачем під час прийняття спірної постанови про накладення арешту, зокрема, на рахунок позивача, на який зараховується заробітна плата, вищенаведеного не враховано, оскільки арешт накладено на всі кошти на цьому рахунку.

Стаття 43 Конституції України гарантує, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. А норми статті 41 Конституції України встановлюють принцип непорушності права приватної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про оплату праці" забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.

Заробітна плата у розумінні поняття "власності" є майном, що захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження у положеннях статей 97 Кодексу законів про працю України, статтях 15, 22, 24 Закону України "Про оплату праці".

Статтею 18 Закону № 1404-VIII передбачено обов`язок виконавців здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. При цьому, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що накладаючи арешт на кошти позивача, розміщені на рахунках в АТ КБ "ПриватБанк", відповідач позбавив його джерел до існування та порушив його право на соціальний захист.

Так, накладення арешту на всі кошти на рахунку боржника (фізичної особи) у банку, який призначений для виплати заробітної плати та щомісячної компенсації по догляду за батьком позивача - ОСОБА_2 , який досяг 80-літнього віку, унеможливлює своєчасне отримання таким боржником у встановленому законом розмірі такої соціальної допомоги та заробітної плати, що призводить до порушення його конституційних прав громадянина.

При цьому необхідно зауважити, що з урахуванням обмежень в накладенні арешту, передбачених Законом № 1404-VІІІ та враховуючи наявність спеціальної процедури для звернення стягнення на соціальні виплати та заробітну плату, державний виконавець, перед накладенням арешту повинен пересвідчитись у відсутності спеціального режиму їх використання або відсутності заборон щодо арешту коштів, що перебувають на цьому рахунку. Виокремлення таких рахунків належить до повноважень органу державної виконавчої служби, про що також неодноразово висловлювався Верховний Суд у постановах від 10 вересня 2020 року у справі 340/3042/19 від 27 червня 2019 року у справі №916/73/19, від 10 жовтня 2019 року у справі № 916/1572/19, від 17 січня 2020 року у справі № 340/1018/19.

Таким чином, проаналізувавши вищевикладені норми та докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що приватний виконавець перед винесенням оскаржуваної постанови про накладення арешту на кошти позивача в АТ КБ "ПриватБанк" не здійснив перевірку майнового стану боржника, в результаті чого було безпідставно накладено арешт на рахунки позивача, які використовується для виплати йому соціальної допомоги та заробітної плати.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про правомірність та обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог щодо скасування постанови державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Тютюнник М.О. про накладення арешту на банківські рахунки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , відкриті у "Приватбанк", у виконавчому провадженні ВП №60634371 від 20.11.2019.

При цьому, колегія суддів зазначає, що посилання позивача на необґрунтовано швидкий розгляд справи у суді першої інстанції є хибним, оскільки справа була розглянута в порядку, визначеному ст. 287 КАС України, та у строки визначені ч. 4 цієї статті (протягом десяти днів після відкриття провадження у справі).

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Отже, в силу приписів ч. 1 ст. 269 КАС України законодавець у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця фактично обмежив право позивача на подання відповіді на відзив, визнавши що такий документ у цій категорії справ не є заявою по суті справи.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. 242, 243, 250, 272, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 по справі № 520/14036/2020 - скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) до державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Марії Тютюнник (61004, м. Харків, вул. Москалівська, буд.58, ), третя особа: Головне управління Державної податкової служби у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) про скасування постанови - задовольнити.

Скасувати постанову державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Тютюнник М.О. в частині накладення арешту на банківські рахунки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , відкриті у "Приватбанк", у виконавчому провадженні ВП № 60634371 від 20.11.2019.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) С.П. Жигилій В.Б. Русанова