Справа № 200/3797/20-а
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 200/3797/20-а

адміністративне провадження № К/9901/33605/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Тацій Л.В.,

суддів: Рибачука А.І., Стрелець Т.Г.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року по справі № 200/3797/20-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - ГУ МВС України в Донецькій області), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - ГУ ПФУ в Донецькій області), Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» про визнання протиправними бездіяльності, дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність ГУ МВС України в Донецькій області в особі Ліквідаційної комісії щодо невидачі довідки для перерахунку пенсії із зазначенням розміру процентної надбавки за вислугу років 82%, загального розміру пенсії - 92%, та середнього розміру премії за посадою «заступник начальника Головного управління» станом на 01 січня 2016 року;

зобов`язати ГУ МВС України в Донецькій області в особі Ліквідаційної комісії виготовити та направити Головному управлінню ПФУ в Донецькій області довідку для перерахунку пенсії ОСОБА_1 із зазначенням розміру процентної надбавки за вислугу років 82%, загального розміру пенсії - 92%, та середнього розміру премії за посадою «заступник начальника Головного управління» станом на 01 січня 2016 року;

визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Донецькій області щодо зменшення основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 92% до 82% грошового забезпечення; виплату пенсії з обмеженням до десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність (тимчасово, у період з 01 січня по 31 грудня 2016 року не більше 10 740 грн); неврахування з 01 січня 2016 року підвищення до пенсії згідно з постановою КМУ № 355 від 23 квітня 2012 року;

зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року з врахуванням підвищення за постановою КМУ від 23 квітня 2012 року № 355 «Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області внести зміни до пенсійної справи ОСОБА_1 з 01 січня 2015 року, зазначивши його посаду «заступник начальника Головного управління»;

зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити перерахунок пенсії з 01жовтня 2011 року виходячи з розміру грошового забезпечення за посадою «заступник начальника Головного управління» та виплатити пенсію ОСОБА_1 у розмірі 92% відповідних сум грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром пенсії з урахуванням фактично виплачених сум.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року у справі № 200/3797/20-а позов задоволено частково:

визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Донецькій області щодо виплати пенсії ОСОБА_1 з 20 грудня 2016 року з обмеженням її максимальним розміром;

зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з 20 грудня 2016 року без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням фактично виплачених сум;

визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Донецькій області щодо виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року без врахування її підвищення відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року № 355;

зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з 20 грудня 2016 року з врахуванням її підвищення відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року № 355;

визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Донецькій області стосовно внесення змін до даних пенсійної справи ОСОБА_1 щодо посади, яку обіймав позивач на час звільнення;

зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області внести зміни до даних пенсійної справи ОСОБА_1 щодо посади, яку він обіймав на час звільнення, а саме заступник начальника УМВС в Донецькій області (за весь період, де посада зазначена «оперуповноважений») та здійснити відповідний перерахунок.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Перший апеляційний адміністративний суд постановою від 10 листопада 2020 року рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року по справі № 200/3797/20-а скасував в частині визнання протиправними та зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії з 20 грудня 2016 року з врахуванням її підвищення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року № 355; визнання протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Донецькій області та зобов`язання внести зміни до даних пенсійної справи позивача щодо посади, яку він обіймав на час звільнення, а саме: заступник начальника УМВС в Донецькій області (за весь період, де посада зазначена «оперуповноважений») та здійснити відповідний перерахунок скасував та в цій частині прийняв нову постанову.

У задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року без врахування її підвищення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року № 355 та зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії з 20 грудня 2016 року з врахуванням її підвищення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року № 355 відмовив.

Зобов`язав ГУ ПФУ в Донецькій області внести зміни до даних пенсійної справи ОСОБА_1 щодо посади, яку він обіймав на час звільнення, а саме: заступник начальника Головного управління.

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року у справі № 200/3797/20-а залишив без змін.

Посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права позивач 03 грудня 2020 року подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій.

Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, суд виходить із такого.

На обґрунтування права на касаційне оскарження заявник зазначає, що касаційний розгляд цієї справи має для нього виняткове значення та що суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково, проте доводи касаційної скарги, наведені на підтвердження зазначеного не дають можливості для такого висновку з огляду на таке.

Так, предметом розгляду в цій справі, є, зокрема, визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невидачі довідка для перерахунку пенсії та зобов`язання перерахувати пенсію.

Частиною третьою статті 3 КАС України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують положення статті 14 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.

За визначенням пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративною справою незначної складності (малозначною справою) є адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо, не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Відповідно до частини четвертої статті 12 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Частиною ж шостою статті 12 КАС України визначено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності, який, втім не є вичерпним.

За змістом пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Таким чином, справа в силу пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України віднесена до справ незначної складності, яку суд першої інстанції розглянув за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Доводи касаційної скарги, наведені на підтвердження права на касаційне скарження судових рішень у справі незначної складності, посилання на існування обставин, визначених підпунктом «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, мають загальний характер і зводяться фактично до переоцінки встановлених судами у справі обставин, а також надання переваги одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 КАС України.

Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з встановленими в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами та наданою їм правовою оцінкою не дають підстав для висновку про наявність в даному випадку обставин, наведених у підпунктах «в», «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та такі обставини не вбачаються з поданих матеріалів касаційної скарги.

Верховний Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумачення закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.

Отже, оскільки ця справа є справою незначної складності в силу пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України, розглянута судами в порядку спрощеного позовного провадження, заявником наявність підстав, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не доведена, тому зазначене дає підстави вважати, що за поданою касаційною скаргою оскаржуються судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 257, 328, 333, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року по справі № 200/3797/20-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області» про визнання протиправними бездіяльності, дії та зобов`язання вчинити певні дії.

Надіслати заявнику копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Л.В. Тацій

Суддя А.І. Рибачук

Суддя Т.Г. Стрелець