Справа № 600/1071/20-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 600/1071/20-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Боднарюк О.В.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

21 грудня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Мацького Є.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року (ухвалене у м. Чернівці 17.09.2020) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини № НОМЕР_2 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_2 щодо не нарахування і невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 23.06.2016 до 22.12.2016;

- стягнути з в/ч НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 суму індексації грошового забезпечення за період служби з 23.06.2016 до 22.12.2016 в сумі 16528,00 грн;

- стягнути з в/ч НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з 22.12.2016 року до 20.07.2020 року в сумі 301659,88 грн;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_2 нарахувати і виплати на користь ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 17.09.2020 позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування і невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 23.06.2016 року до 22.12.2016 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату належної ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 23.06.2016 року по 22.12.2016 року, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 рік, із врахуванням висновків суду викладених в даному рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позову, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 17.09.2020 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення. Наголосив на необґрунтованості висновку суду першої інстанції про неможливість стягнення середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку з 22.12.2016 до 20.07.2020.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.11.2020, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , проходив військову службу у військовій частині № НОМЕР_2 з 23.06.2016 до 22.12.2016 де перебував на грошовому утриманні та отримував грошове забезпечення.

Згідно витягу із наказу начальника 31 прикордонного загону (І категорії) Державної прикордонної служби України № 251-ос від 22.12.2016 року позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Адвокат Матвійчук Наталія Євгенівна в інтересах ОСОБА_1 звернулась з адвокатським запитом від 18.05.2020 року № 103-52/20 до Чернівецького прикордонного загону, в якому (окрім іншого) просила про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення.

Листом Чернівецького прикордонного загону № 11/5234 від 28.05.2020 повідомлено позивача, про відсутність законних підстав для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, оскільки за час проходження служби у військовій частині № НОМЕР_2 грошове забезпечення позивача індексації не підлягало.

Архівна відомість № 4377 про виплати з січня 2016 року по грудень 2016 року, особиста картка грошового забезпечення позивача № 4377 за 2016 рік, та довідка Чернівецького прикордонного загону № 427 від 04.08.2020 року про нараховану та виплачену індексацію за період з 23.06.2016 року по 22.12.2016 року, свідчать про не нарахування і невиплату індексації грошового утримання позивача.

Вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування і невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 23.06.2016 до 22.12.2016, позивач звернувся до суду.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно не нараховано і не виплачено ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 23.06.2016 до 22.12.2016.

При цьому, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову у частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 22.12.2016 до 20.07.2020 в сумі 301659,88 грн, з огляду на те, що рішення про стягнення вказаної суми суд може ухвалити лише у випадку нарахованої (визначеної) суми та за встановленим фактом не виплати суб`єктом владних повноважень нарахованої суми.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року №2232-XII (Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ст. 1-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ (Закон №2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Статтею 2 Закону України Про індексацію грошових доходів населення від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ (Закон №1282-ХІІ) визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статей 4, 6 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п. 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (Порядок №1078) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (у 2016 році - 103 відсотка).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до п. 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Згідно п. 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Пунктом 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Отже, на підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності, покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації. При цьому, базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Постановою Кабінету Міністрів України №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 року (Постанова №704), в редакції від 24.02.2018, яка набрала чинності з 01.03.2018, змінено систему виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та розміри тарифних ставок.

Відповідно до п.4 Постанови № 704 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Таким чином, Постановою №704 визначено інший порядок встановлення та розміру посадового окладу осіб рядового та начальницького складу.

Відповідно до ч.2 п.1.9 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України 11.06.2008 №260 грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби в поточному місяці за минулий.

Враховуючи викладене апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем протиправно не нараховано і не виплачено ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 23.06.2016 до 22.12.2016.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що предмет спору у даній справі фактично стосується права позивача на отримання індексації грошового забезпечення за певний період, водночас питання, пов`язанні з обрахунком її розміру, мають вирішуватись вже після нарахування таких коштів та у випадку наявності відповідного спору, щодо невірного розрахунку таких сум. Суд не є повноважною особою, яка здійснює розрахунок і адміністрування таких виплат, а захищає лише порушене право, і не може перебирати на себе не властиві функції. В даному випадку структурний підрозділ відповідача, який здійснює бухгалтерське обслуговування - є повноважним здійснити такий розрахунок в разі захисту порушеного права судом.

Тому, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в частині щодо стягнення з відповідача на користь позивача індексації грошового забезпечення в сумі 16528,00 грн за період служби (в частині визначеної і розрахованої позивачем суми), адже такі вимоги є передчасними.

Також апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки виплати належних позивачу сум індексації.

Згідно п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 10.12.2008 № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Згідно із ст.117 КЗпП України, в разі несплати власником або уповноваженим ним органом належних звільненому працівнику сум у встановлені строки, зазначені в 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні сплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

З огляду на те, що спір щодо права на отримання компенсації вирішено на користь позивача, у відповідача після набрання рішенням законної сили виникне обов`язок щодо сплати середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. У випадку невиконання такого обов`язку, у позивача виникне право на звернення до суду щодо стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

При цьому, рішення про стягнення певної суми суд може ухвалити лише у випадку нарахованої (визначеної) суми та за встановленим фактом не виплати суб`єктом владних повноважень нарахованої суми.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що за змістом Рішення Конституційного Суду України в Рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, а також постанов Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №815/2681/17 та від 23.09.2020 у справі №1.380.2019.003695, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

У зв`язку із викладеним, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині з огляду на їх передчасність.

Також апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення компенсації по втраті частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення не підлягають задоволенню, оскільки такі виплати не проведені (не виплачені) відповідачем, а тому заявлені вимоги є передчасними.

Так, питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-III від 19.10.2000 (Закон №2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 159 від 21.02.2001 (Порядок №159).

Згідно з статтями 1-2 Закону №2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до статті 4 Закону №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Згідно з п. 3 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, як, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Таким чином, основними умовами для виплати суми компенсації є 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому, виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Отже, Закон № 2050-III пов`язує виплату компенсації втрати частини доходів з виплатою основної суми доходу. Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону №2050-III, Порядком №159 є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 по справі №522/5664/17, від 20.02.2018 по справі №336/4675/17.

Оскільки, станом на час звернення позивача до суду відсутня виплата основної суми доходу в розумінні Закону № 2050-III, немає й підстав для виплати вказаної компенсації.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Мацький Є.М.