Справа № 640/2330/19
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2330/19 Суддя (судді) першої інстанції: Скочок Т.О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., за участю секретаря судового засідання Гордієнко Л.М., за участі позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа Національне агентство з питань запобігання корупції, про визнання протиправними рішень та дій, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди

В С Т А Н О В И В :

11.02.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати рішення та дії військової частини НОМЕР_1 в частині оголошення позивачу наказом від 24.01.2019 №62 дисциплінарного стягнення «догана», надання телеграмою від 10.01.2019 №1314/1/4 вищому командуванню завідомо недостовірної інформації щодо позивача, а також зменшення позивачу наказом від 04.02.2019 № 98 розміру встановленої суми премії у січні 2019 року протиправними та незаконними;

- скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2019 №62 в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення «догани»;

- скасувати телеграму військової частини НОМЕР_1 від 10.01.2019 №1314/1/4 в частині надання Командувачу Сухопутних військ Збройних Сил України завідомо недостовірної інформації щодо позивача;

- зобов`язати відповідача - військову частину НОМЕР_1 внести зміни до наказу від 04.02.2019 №98 «Про преміювання військовослужбовців за січень 2019 року» в частині виплати позивачу премії за січень 2019 року в повному розмірі від встановленої суми премії та здійснити відповідний перерахунок грошового забезпечення;

- стягнути з відповідача - військової частини НОМЕР_1 суму заподіяної позивачу моральної шкоди, яка дорівнює установленій сумі грошової допомоги для оздоровлення за 2019 рік 19 174,65 грн. з урахуванням коефіцієнту тривалості негативного впливу, який буде обчислений на день винесення судового рішення у розмірі одного відсотка від вказаної суми грошової допомоги для оздоровлення за 2019 рік за кожен день дії неправомірної бездіяльності (дії), а також суму понесених позивачем судових витрат, які будуть встановлені судом.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач не згоден з рішенням відповідача та діями відповідача з приводу притягнення його до дисциплінарної відповідальності, оскільки у період з 02.01.2019 р. по 11.01.2019р. позивач з поважних причин був відсутній за місцем проходження військової служби.

Рішенням окружного адміністративного суду м.Києва від 17.09.2020 р. у задоволені позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Приймаючі у справі рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно притягнуто позивача до відповідальності, оскільки дозвіл позивачу на виїзд (вибуття) за межі гарнізону командування військової частини не надавало, як то передбачено ч.1 ст.216 Закону України «Про Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України».

Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с.146).

Доводи апелянта аналогічні доводам позовної заяви.

Апелянт наголосив, що покинув місце проходження військової служби вимушено, оскільки відповідач не забезпечив його житлом у м.Дніпро, тому він проходив амбулаторне лікування у м.Києві, де в нього є власне житло, що підтверджено відповідними доказами.

Крім того, апелянт вважає, що судом першої інстанції його клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача та участі третьої особи вирішено з порушенням приписів КАС України.

Також апелянт послався на те, що він має імунітет викривача і спірний наказ прийнято відповідачем внаслідок його повідомлення про корупцію в військовій частині, тому не залучення Національне агентство з питань запобігання корупції до участі у справі є порушенням процесуального права.

Відповідач надав письмовий відзив на доводи апеляційної скарги, в якому наголошено, що виїзд офіцерів, що проходять військову службу за контрактом, за межі гарнізону здійснюється з дозволу командира військової частини, як то передбачено ч.1 ст.216 Закону України «Про Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України», внаслідок чого наказ про притягнення позивача до відповідальності є правомірним.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2020 до участі у справі залучено Національне агентство з питань запобігання корупції як третю особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, оскільки позивач при подачі позову вказану особу зазначав, і колегія суддів дійшла висновку про необхідність залучення вказаної особи до участі у справі.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги, надав відповідь на відзив відповідача.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Колегія суддів, вислухавши в судовому засідання пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою і задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, має військове звання полковник та згідно контракту укладеного між позивачем та Міністерством оборони України проходив військову службу у Збройних Силах України строком на 7 років до 01.07.2020.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.10.2017 №226, позивача призначено на посаду старшого офіцера відділу комплектування офіцерським складом управління персоналу штабу, і з 17.10.2017 і приступив до виконання службових обов`язків за посадою у військовій частині НОМЕР_1 .

02.01.2019 позивачем подано рапорт до начальника відділу комплектування офіцерським складом управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 , в якому посилаючись на довідку лікаря-інфекціоніста військової частини НОМЕР_2 від 02.01.2019 за №33/20 доповів про звільнення його за станом здоров`я від виконання службових обовьязків строком на 3 календарні дні з 02.01.2019 по 04.01.2019.

Вказаний рапорт від 02.01.2019 було погоджено начальником відділу комплектування офіцерським складом управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 та тво начальника управління персоналу - заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 без зауважень.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.01.2019 №1 полковника ОСОБА_1 вирішено вважати таким, що у зв`язку з хворобою вибув з 02.01.2019 терміном на 3 доби по 04.01.2019.

У період з 02.01.2019 позивач вибув з військової частини НОМЕР_1 для проведення амбулаторного лікування на квартирі в м.Киеві. Вказане підтверджено особистими письмовими поясненнями позивача від 16.01.2019.

05.01.2019 позивач на адресу відповідача надіслав поштою рапорт від 05.01.2019, в якому повідомив про неможливість у зв`язку з хворобою прибути 05.01.2019 до місця проходження військової служби та приступити до виконання своїх службових обовьязків, яке фактично згідно інформації «Укрпошти» було відправлено лише 08.01.2019.

09.01.2019 т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ за №28 «Про призначення службового розслідування», яким у зв`язку з відсутністю полковника ОСОБА_1 на службі 08.01.2019 доручено начальнику відділу взаємодії управління територіальної оборони військової частини НОМЕР_1 полковнику ОСОБА_2 в термін до 21.01.2019 провести службове розслідування по факту відсутності на службі старшого офіцера відділу комплектування офіцерським складом управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_1 та надати у термін до 21.01.2019 на розгляд акт службового розслідування (а.с.22).

12.01.2019 позивач прибув до військової частини та подав рапорт від цієї дати про невиконання службових обов`язків у зв`язку із хворобою, долучивши листок непрацездатності від 04.01.2019 серії АДХ №284531, у період з 04.01.2019 про 11.01.2019, виданий Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги» та копію рапорту від 05.01.2019 щодо неможливості з поважних причин прибути з 05.01.2019 (субота) до місця проходження військової служби з доказами направлення його на адресу відповідача.

За результатами службового розслідування був складений акт, згідно висновків якого позивач у період з 02 по 11 січня 2019 року у зв`язку з хворобою був відсутній на військовій службі, проте полковник ОСОБА_1 у вказаний період вибув за межі Дніпропетровського гарнізону без дозволу командира військової частини НОМЕР_1 (а.с.101).

Вказане також підтверджено письмовими поясненнями позивача від 17.01.2019.

24.01.2019 командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ за №62 «Про результати службового розслідування» яким старшого офіцера відділу комплектування офіцерським складом управління персоналу штабу Військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_1 притягнуто за порушення вимог ст. 216 Статуту внутрішньої служби Статуту Збройних Сил України, а саме - за вибуття за межі Дніпропетровського гарнізону без дозволу командира військової частини НОМЕР_1 , до дисциплінарної відповідальності «оголосити догану» (а.с.105).

В подальшому п. 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.02.2019 №98 «Про преміювання військовослужбовців за січень 2019 року» вирішено у зв`язку з накладенням на полковника ОСОБА_1 відповідно до наказу від 24.01.2019 №62 дисциплінарного стягнення «догана» виплати останньому премію за січень 2019 року у меншому розмірі, а саме - лише 90% від встановленої суми премії.

Вищенаведені обставини підтверджені належними, достатніми та допустимим доказами і не є спірними.

Нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Так, відповідно до преамбули Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені цим Статутом.

Згідно ст. 4 і 5 цього Статуту повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами (ст. 9 Статуту).

За змістом ст. 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Відповідно до ст. 216 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці строкової служби у вільний від занять та робіт час мають право вільно переміщатися по території військової частини, а під час звільнення - і в межах гарнізону. Виїзд офіцерів, прапорщиків (мічманів), військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом, за межі гарнізону здійснюється з дозволу командира військової частини. Виїзд військовослужбовців строкової служби за межі гарнізону (за винятком випадків відбуття у відпустку або відрядження) забороняється.

За умовами пп. 3 п. 2 Основних напрямів реалізації державної політики щодо соціальних гарантій військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.2008 №226, військовослужбовцю гарантоване вільне пересування територією України у вихідні, святкові та неробочі дні, крім періоду військових навчань, походів кораблів, бойових стрільб, бойового чергування, несення служби в добовому наряді.

Відповідно до абзацу 2 пункту 3 розділу III Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (із змінами, надалі - Порядок № 608) днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акту службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Порядок № 608 визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів).

Службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Путком 1 розділу ІІІ Порядку № 608 встановлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Згідно пунктів 8 та 9 вказаного розділу Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

Відповідно до пунктів 12 та 13 розліду ІІІ Порядку № 608 службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців. До строку службового розслідування не зараховується час перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, у відпустці, на лікуванні або час відсутності з інших документально підтверджених поважних причин. Перенесення строків проведення службового розслідування здійснюється за відповідним наказом посадової особи, яка призначила службове розслідування.

Статут внутрішньої служби Збройних Сил України визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статтею 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - СВС ЗС України), визначено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців обов`язки, зокрема щодо непорушного додержання Конституції України та законів України, сумлінного і чесного виконання військового обов`язку; постійного підвищення рівня військових професійних знань, знання та виконання своїх обов`язків та додержання вимог статутів Збройних Сил України; збереження державного майна; тощо.

Відповідно до вимог статті 16 СВС ЗС України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами ЗСУ, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно ст. 216 СВС ЗС України (в редакції на день виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці строкової служби у вільний від занять та робіт час мають право вільно переміщатися по території військової частини, а під час звільнення - і в межах гарнізону. Виїзд офіцерів, прапорщиків (мічманів), військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом, за межі гарнізону здійснюється з дозволу командира військової частини. Виїзд військовослужбовців строкової служби за межі гарнізону (за винятком випадків відбуття у відпустку або відрядження) забороняється.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Так, Наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260), яким визначено механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Відповідно до п. 2 розд. І Порядку №260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія.

Згідно з п.п. 1, 3 та 5 розд. ХVI Порядку №260 командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Розмір щомісячної премії, але не менше 10 відсотків посадового окладу, встановлює Міністр оборони України для відповідних категорій військовослужбовців виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України, та особливостей проходження військової служби.

Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.

При порушенні військової дисципліни, незадовільному виконанні службових обов`язків виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється в таких розмірах, зокрема: у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення «догана», оголошеного наказом командира військової частини, - 90 відсотків встановленого розміру щомісячної премії;

Командир військової частини здійснює преміювання у зазначених розмірах за календарний місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром (за винятком випадків, коли таке стягнення знято встановленим порядком у цьому самому місяці).

Висновки суду в межах доводів апеляційної скарги.

Дослідивши надані суду матеріали службового розслідування вбачається, що позивач займав посаду старшого офіцера відділу комплектування офіцерським складом управління персоналу штабу і з 17.10.2017 виконував службові обов`язки у військовій частині НОМЕР_1 , тобто проходив військову службу за контрактом.

Проте позивач у період з 02.01.2019 по 11.01.2019 виїхав за межі гарнізону без дозволу командира військової частини НОМЕР_1 .

Вказане апелянтом не спростовано. Крім того, апелянт не заперечує факт йог перебування у м.Києві, тобто за межами гарнізону, який розташований у м.Дніпро.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем доведено порушення позивачем ст.216 СВС ЗС України є правильним.

Знаходження позивача на лікарняному, не є поважною причиною виїжджати за межі гарнізону без дозволу командира військової частини.

Спірним наказом відповідача від 24.01.2019 позивача притягнуто до відповідальності саме за вибуття за межі Дніпропетровського гарнізону без дозволу командира військової частини НОМЕР_1 , тому оголошення дисциплінарного стягнення у вигляді догани і позбавлення премії відповідає вищевказаним нормам закону.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини та надані сторонами докази, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що відповідачем доведено правомірність прийнятих ним наказів, оскільки службовим розслідуванням було встановлено порушення позивачем вимог статі 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисціплінарного статуту Збройних Сил України.

Згідно ч.1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, доводи апелянта щодо відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності не заслуговують уваги з огляду на вищевикладене.

Крім того, доводи апелянта, про те, що його притягнуто до дисциплінарної відповідальності в наслідок того, що ним на військове керівництво військової частини було складено повідомлення про корупцію в військовій частині, на думку колегії не заслуговують уваги, оскільки матеріалами справи належними та допустимими доказами підтверджено факт порушення позивачем ст.216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а складення позивачем на адресу Національного агентство з питань запобігання повідомлення про корупцію не звільняє позивача від обов`язку виконання Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Не заслуговують уваги інший довід апелянта, що він сумлінно виконував покладені на нього обов`язки та неодноразово заохочувався керівництвом, оскільки відповідачем вказані обставини були враховані і позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Також колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що оскільки підставою для зменшення відповідачем позивачу розміру премії за січень 2019 року слугував факт накладення на нього у цьому ж місяці дисциплінарного стягнення у вигляду догани відповідно до наказу командира військової частини від 24.01.2019 №62, то довід апелянта про протиправність наказу відповідача з питання преміювання за місяць січень 2019 року також не заслуговує уваги, тому що у командира військової частини були правові підстав для зменшення розміру визначеної до виплати позивачу за січень 2019 року премії на 10 відсотків.

Щодо інших доводів апелянта колегія суддів вважає їх такими що не заслуговують уваги, оскільки вони не спростовують правильні висновки суду першої інстанції про необґрунтованість всіх позовних вимог, в тому числі щодо відшкодування моральної шкоди.

Крім того, при прийнятті рішення колегія суддів наголошує, що надаючи оцінку всім іншим доводам апелянта, судова колегія приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Суд першої інстанції у своєму рішенні правильно звернув увагу на те, що позивачем не надано жодного належного та допустимого, у розумінні ст. 73, 74 КАС України, доказу на підтвердження своїх доводів.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

аким чином, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Повний текст виготовлено 18.12.2020р.

Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2020 р. - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними рішень та дій, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель