Справа № 460/5355/20
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2020-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позову без розгляду
11 грудня 2020 року м. Рівне №460/5355/20
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дудар О.М., за участю секретаря судового засідання Юрчук А.М., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі:
позивача: представник Романчук І.І.,
відповідача: представник Шангрик Т.М.,
за результатами підготовчого засідання в адміністративній справі за позовом
доГоловного управління ДФС у Рівненській області
про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинення певних дій,
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі відповідач), за змістом якого просить суд:
- визнати протиправними дії відповідача щодо встановлення як платнику єдиного внеску ознаки незалежної професійної діяльності та нарахування єдиного соціального внеску з 2017 по 2020 роки включно;
- зобов`язати відповідача скасувати нарахування єдиного соціального внеску з 2017 по 2019 роки включно;
- визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача від 13.02.2020 №Ф-6064-53;
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач незаконно нараховував ОСОБА_1 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки останній не перебував на обліку платників єдиного внеску як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність.
Ухвалою суду від 25.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 22.10.2020, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
22.10.2020 підготовче засідання відкладено до 24.11.2020 для повторного виклику відповідача.
05.11.2020 відповідачем подано відзив на позовну заяву, за змістом якого контролюючий орган діяв в межах своїх повноважень та відповідно до чинного законодавства, а тому позовні вимоги є безпідставними.
24.11.2020 підготовче засідання відкладено до 11.12.2020 за клопотанням представника позивача.
Ухвалою суду від 24.11.2020 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.
Під час відкриття провадження у справі суд дійшов висновку про неможливість вирішення питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду на стадії прийняття позовної заяви до розгляду.
У підготовчому провадженні від представника позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду, обґрунтована тим, що ОСОБА_1 дізнався про оспорювані рішення та вимогу, а також про встановлення відповідачем йому, як платнику єдиного внеску, ознаки незалежної професійної діяльності 08.07.2020.
У підготовчому засіданні представник позивача підтримала заяву про поновлення строку звернення до суду та пояснила, що жодних повідомлень, вимог, рішень, які б вказували на встановлення ОСОБА_1 (фізичній особі-підприємцю) як платнику єдиного внеску ознаки незалежної професійної діяльності та нарахування єдиного соціального внеску з 2017 по 2020 роки включно, позивач не отримував.
22.05.2020 ОСОБА_1 у нотаріуса дізнався про відкриття щодо нього виконавчих проваджень та одразу направив запит до відповідача та органу державної виконавчої служби.
08.07.2020 позивач отримав відповідь Головного управління ДПС у Рівненській області з роз`ясненням щодо заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та копії спірних рішень.
Вказала, що вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску позивач не отримував взагалі.
Звернула увагу суду на те, що з 07.11.2013 ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно, жодних повідомлень у м.Острозі він отримати не міг.
Таким чином, причиною пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду є саме надіслання відповідачем спірних рішень та вимоги за адресою, за якою відповідач не проживав.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти поновлення позивачу строку звернення до адміністративного суду, вказавши, що спірні рішення та вимога надсилалися ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .
Саме зазначена адреса містилася у реєстраційних даних контролюючого органу.
Звернула увагу суду на те, що якщо фізична особа - платник податків змінює протягом року місце проживання, то вона повинна повідомити про зміну своєї податкової адреси територіальний орган податкової служби за новим місцем проживання.
Отже, оспорювані рішення та вимога були надіслані позивачу згідно з вимогами чинного законодавства.
Вказала, що позивачем пропущено строк звернення до суду, встановлений спеціальним законом, що регулює порядок збору та веденням обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Заслухавши доводи й аргументи сторін, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень статей 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Отже, право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті.
Поряд з цим, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.
Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 ст.122 КАС України).
Згідно з ч.3 ст.122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).
Дія Закону №2464-VI поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (ч.1 ст.2 цього Закону).
Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (абз.8 ч.4 ст.25 Закону №2464-VI).
Пунктом 1.3 статті 1 Податкового кодексу України визначено, що цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.
Зазначене свідчить про те, що положення Податкового кодексу України не поширюються на відносини щодо порядку сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як і відповідальність за порушення такого порядку.
Згідно з абз.абз.4, 5, 6 ч.4 ст.25 Закону №2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.
Відповідно до абз.9 ч.4 ст.25 Закону № 464-VI, у разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.
Так, положення абзацу 5 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI передбачають наступні способи оскарження вимоги: адміністративний або судовий порядок. Правове регулювання, наведене у абзаці 9 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI, свідчить, що навіть у випадку обрання адміністративного способу оскарження, за наслідками якого згоди з органом доходу і зборів не досягнуто (відмова у розгляді або у задоволенні скарги), у особи зберігається право оскаржити вимогу про сплату внеску ще і в суді. Таке право має бути реалізоване протягом 10 днів з дня надходження відповідного рішення органу ДФС України платнику єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування.
Таким чином, платник податків має право оскаржити рішення податкового органу в адміністративному і/або судовому порядку. При цьому, оскарження такого рішення в адміністративному порядку не позбавляє його права на судове оскарження з дотриманням строків, визначених абзацом 9 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI.
Наведений висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 17.07.2019 у справі №0740/1050/18 та від 08.08.2019 у справі № 480/106/19.
Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 з 01.12.2003 по 19.12.2019 був зареєстрований як фізична особа-підприємець за основним видом діяльності 69.10 Діяльність у сфері права. Місце проживання ОСОБА_1 зазначено наступне: АДРЕСА_3 (а.а.с.16-17).
Спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13.02.2020 №Ф-6064-53 була надіслана ОСОБА_1 17.02.2020 на адресу його місця проживання, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак поштовий конверт повернувся на адресу відповідача із відміткою "за зазначеною адресою не проживає" (а.а.с.126, 153 зворот).
Пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України встановлено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (п.42.4 ст.42 Податкового кодексу України).
Згідно з п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Порядок надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення визначений статтею 58 Податкового кодексу України, пунктом 58.3 якої встановлено, що податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.
У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Відповідно до пункту 7 Розділу IV Порядку №610, податкова вимога вважається належним чином врученою платнику податків (крім фізичних осіб), якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, така податкова вимога вважається врученою платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
- податкова вимога від 13.02.2020 №Ф-6064-53 - 18.02.2019 (а.с.153, зворот).
Поряд з цим, позивач у позовній заяві стверджує про те, що під час перевірки електронного кабінету платника податків у кінці 2019 року самостійно виявив існування боргу з ЄСВ в розмірі 9413,43грн. Намагався в телефонному режимі з`ясувати у відповідача походження боргу та, як наслідок, 19.12.2019 державний реєстратор на підставі особистого звернення позивача вніс запис про припинення останнім підприємницької діяльності.
Тобто, вже у кінці 2019 року ОСОБА_1 знав про те, що за даними контролюючого органу за ним обліковується борг зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. При цьому, позивач вирішив, як самостійно стверджує у позовній заяві, що відповідач розбереться з помилкою щодо боргу і виправить її.
З даним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 18.07.2020 (а.с.46).
Таким чином, позивач пропустив строк звернення до суду, встановлений Законом №2464-VI
Суд зауважує, що зі змісту вищенаведених норм КАС України та Закону №2464-VI вбачається, що початок перебігу строку звернення до адміністративного суду пов`язується з днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому, у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Водночас, положення "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
Суд зазначає, що будь-яких обставин, які б об`єктивно перешкоджали звернутися з адміністративним позовом у строк, встановлений ч.4 ст.25 Закону №2464-VI позивач не повідомив.
При цьому, незнання про порушення прав (на чому наголошує позивач та його представник) через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 08.05.2018 у справі №344/9166/17.
Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 N3477-IV є джерелом права, також містить положення, відповідно до яких право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (рішення від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інш. проти Великобританії", рішення від 27.02.1980 у справі "Девеер проти Бельгії" ).
Отже, такі строки обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними.
Посилання представника позивача на зміну останнім адреси та неотримання у зв`язку з цим у встановленому порядку спірних рішень та вимоги, що перешкодило звернутися до суду у встановлений Законом №2464-VI строк, суд вважає неспроможними, враховуючи таке.
Дійсно, місце проживання ОСОБА_1 з 07.11.2013 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 . Ця обставина підтверджується паспортом ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.а.с.146-149).
Поряд з цим, відповідно до п.70.7 ст.70 Податкового кодексу України, фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
За приписами п.п.1, 2 розд.ІХ Положення №822, фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати до контролюючих органів відомості про зміну даних, які вносяться до Облікової картки або Повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання Заяви за формою № 5ДР або Заяви за формою № 5ДРП відповідно особисто або через представника до контролюючого органу за своєю податковою адресою (місцем проживання), а у разі зміни місця проживання - до контролюючого органу за новим місцем проживання.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних даних до реєстру фізичних осіб - платників податків та повідомлення щодо зміни місця проживання покладається на фізичну особу - платника податків.
Таким чином, невиконання позивачем встановленого обов`язку щодо повідомлення відповідача про зміну місця проживання виключає вину останнього у неналежному надісланні спірних рішень та вимоги, як про це стверджує позивач.
Відповідно до п.8 ч.1 ст.240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу, тобто, якщо її подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.
Оскільки позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду, не надано доказів поважності причин пропуску такого строку, позовну заяву належить залишити без розгляду.
Керуючись статтями 240, 241, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинення певних дій залишити без розгляду.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну ухвалу суду складено 16 грудня 2020 року

Суддя О.М. Дудар