Справа № 480/3006/20
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 грудня 2020 р. Справа № 480/3006/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Сумській області), в якій просив:
Свої вимоги мотивував тим, що звертаючись до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, досяг 55 років та мав загальний трудовий стаж понад 27 років при умові необхідного у 25 років, з яких більше 12 років 6 місяців (з 10 грудня 2012 року по 27 травня 2019 року - стаж зарахований відповідачем, та з 06 грудня 1983 року по 07 червня 1993 року) робота із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2, тому має право на призначення пенсії на підставі пункту б статті 13 закону України Про пенсійне забезпечення, а рішення відповідача щодо відмови у отриманні пенсії та у зарахуванні спірних періодів роботи до пільгового стажу є протиправним та підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 19.05.2020 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Крім того, вказаною ухвалою суду у відповідача були витребувані додаткові докази у справі.
Представник ГУ ПФУ в Сумській області, заперечуючи проти позову, надіслав до суду відзив на позов (а.с.29-40), в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Так, вказав, що згідно з п.п.2 п.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від останньої роботи мають особи, які працювали повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років та за наявності страхового стажу не менше 27 років 6 місяців з 01.04.2019 по 31.03.2020, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.
При цьому, за наявними документами пільговий стаж позивача складає 6 років 5 місяців 16 днів.
Отже, позивач не набув право на призначення пенсії згідно з пп. 2 п. 2 ст. 114 та ст. 13 Закону № 1058-IV у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу.
Також ухвалами суду від 12.06.2020, 03.08.2020, 06.10.2020 та від 20.11.2020 у відповідача витребовувалися додаткові докази у справі (а.с.42, 45,93), що частково були надані на виконання вимог суду (а.с.50-92, 101-105). Водночас, неодноразово витребувана судом довідка із зазначенням періодів роботи позивача, які були включені до його страхового стажу, та які не були включені до його страхового стажу із зазначенням підстав такого не включення надана суду не була.
Станом на момент розгляду справи такої довідки відповідачем не надано.
Згідно ч.9 ст. 80 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.
Враховуючи вказані обставини, суд розглядає справу за наявними в ній доказами.
Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України. У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив (ч.3 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України).
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Додатково у довідці вказано, що атестація робочого місця не проводилася.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 55-річного віку, звернувся 06.03.2020 до ГУ ПФУ в Сумській області із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 (а.с.30,52-53). До заяви про призначення пенсії, як вбачається з позову та розписки-повідомлення (а.с.30зворот, 54), позивач додав копії: диплому про навчання, довідки про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000, довідки про присвоєння ідентифікаційного коду, паспорта, трудової книжки, довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, заяву про спосіб виплати пенсії, свідоцтво про народження. Згодом 05.06.2020 позивачем додатково було надано довідку про прийняття на роботу.
Про прийняте рішення позивача було повідомлено листом від 13.03.2020 за №1800-0302-8/9888 (а.с.13,91).
Надаючи правову оцінку відносинам, що склались в даному випадку між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).
Відповідно до статті 1 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон України Про пенсійне забезпечення) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.
Тобто, за приписами вказаних норм обов`язковими умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 із зниженим віком, є досягнення відповідного віку, зайнятість протягом повного робочого дня, відповідність назви професії чи посади, за якою працювала особа, назвам, вказаним у Списку виробництві, робіт, професій і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, чинному на період роботи працівника, атестація робочого місця у період після 21.08.1992 відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442.
Таким чином, за вказаними нормами, якщо особа на день звернення, в даному випадку, 06.03.2020, яка досягла 55 віку, та має необхідний страховий стаж, зокрема, чоловіки, 27 років 6 місяців, однак, не має достатнього стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці (12 років і 6 місяців), але має не менше половини стажу на зазначених роботах, пенсія на пільгових умовах може бути призначена із зменшенням пенсійного віку, чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.
Судом встановлено, що позивачу, ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент звернення (06.03.2020) виповнилось 55 років, загальний страховий стаж, що визнається представником відповідача, без урахування періоду роботи у приватному виробничому підприємстві «Рембуд», у зв`язку з відсутністю даних про сплату страхових внесків, (а.с.102), складає 27 років 2 місяці 22 дні, а стаж, що дає право на призначення пільгової пенсії 6 років 5 місяців 16 днів, що визначається відповідачем в оскаржуваному рішенні та у відзиві (а.с.12,29,92).
При цьому, представник ГУ ПФУ в Сумській області, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №2 рішенням від 11.03.2020 №4610, а також заперечуючи проти позову у відзиві, вказує, що у ОСОБА_1 відсутній необхідний пільговий стаж для призначення такої пенсії (наявний лише 6 років 5 місяців 16 днів з необхідних 12 років 6 місяців).
Разом з тим, суд звертає уваги, що відповідно до ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За правилами п.п.1,20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок від 12.08.1993 №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1). У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (п.20).
Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №383 від 18.11.2005 (далі Порядок застосування Списків №1 і №2) передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих, місць за умови праці після 21.08.1992.
При цьому, суд зазначає, що Списки № 1, 2 затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 застосовуються до пільгової роботи до 31 грудня 1991 року; якщо пільгова робота продовжується після 1 січня 1992 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11 березня 1994 року, - застосовуються списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10; якщо пільгова робота продовжується після 11 березня 1994 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16 січня 2003 року, - застосовуються списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162.
Розділом XXXII Загальні професії списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженою постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, передбачалися професії газозварювальник, електрозварювальник.
З огляду на вищезазначене, професія електрогазозварювальника (газоелектрозварювальника) передбачена у всіх списках № 2.
Також, відповідно до єдиного тарифно-кваліфікаційного довідника робіт та професій робітників, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР і ВЦРПС 16 січня 1985 року № 17/2-54 професія зварника не визначена, як окрема професія, є загальною професією, яка об`єднує назви професій пов`язаних зі зварюванням металів і є загальним поняттям для електрозварника ручного зварювання, електрогазозварника, газозварника і електрозварника на напівавтоматичних і автоматичних машинах. Вказаний нормативно-правовий акт дає підстави для ствердження, що професія зварника, електрозварника та газоелектрозварника є тотожною професією, тому не може бути підставою для відмови у зарахуванні до спеціального стажу.
Вказані висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 27.03.2020 у справі №607/1266/17.
Відтак, доводи ГУ ПФУ в Сумській області у оскаржуваному рішенні як на підставу для відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №2 про те, що єдиним тарифно - кваліфікаційним довідником робіт та професій робітників та чинним на період роботи ОСОБА_1 Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, посада газоелектрозварника не передбачена, є необґрунтованими.
Щодо необхідності проведення атестації робочого місця у період після 21.08.1992 відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442, суд зазначає наступне.
Дійсно, згідно п.3 та пп.пп.4.1, 4.4, Порядку застосування Списків №1 і №2 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.
При призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації (п.4.1).
Якщо атестація була вперше проведена після 21.08.97, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.92, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2, результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442 (далі - Порядок №442) та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 №41 (далі - Методичні рекомендації).
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
При цьому, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи.
Отже, суд дійшов до висновку, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для не врахування періоду роботи позивача, зокрема, з 21.08.1992 по 07.06.1993 та відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Як вбачається з досліджених доказів, позивач у спірний період з 06.12.1983 по 07.06.1993 працював за посадою газоелектрозварник, що передбачена розділом XXXII Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року за №1173, та розділом XXXIII Загальні професії списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженою постановою Ради Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10, у зв`язку з чим пільговий стаж роботи ОСОБА_1 на даній посаді становить 9 років 6 місяців 1 день. При цьому період роботи позивача з 10.12.2012 по 25.05.2019 (тобто більше 6 років) враховано відповідачем до стажу роботи (а.с.12), що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2, та такі обставини не потребують доказування.
Відтак, суд визнає про наявність у позивача більше 15 років стажу, що є достатнім стажем необхідним для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2.
Що стосується страхового стажу, як вбачається з наданих доказів відповідач зараховує позивачу лише 27 р. 3 місяці 22 дні, при умові необхідного 27 роки 6 місяців.
При цьому, суд неодноразово витребував у відповідача довідку стосовно того які саме періоди не були зараховані відповідачем до страхового стажу та підстави для такого невключення, однак, таких доказів суду надано не було.
При цьому, з досліджених наявних в матеріалах справи доказів, суд робить висновок, що відповідачем не було зараховано, зокрема, до страхового стажу частково період роботи позивача у ПВП «Рембуд», у зв`язку з не перерахуванням роботодавцем страхових внесків, а саме період з 01.01.2009 по 31.05.2009 та з 06.09.2009 по 26.11.2009, що складає 7 місяців 20 днів (а.с.8,61,69,102).
При цьому, суд наголошує, що згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Статтею 8 Закону № 1058-ІV передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-ІV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За змістом статті 20 Закону №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до статті 106 Закону №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.
Відтак, фактично внаслідок невиконання ПВП «Рембуд» обов`язку по сплаті страхових внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
В даному випадку, несплата страхових внесків призвела до порушення принципу рівності особи та роботодавцем перед законом.
Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, вказане не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періодів його роботи на такому підприємстві.
Отже, аналіз наведених норм права дає суду підстави дійти висновку, що неперерахування ПВП «Рембуд» за позивача страхових внесків не є підставою для не врахування спірного періоду роботи до загального страхового стажу, що дає право на пенсію, оскільки відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка працівника.
Так, згідно наявних у трудовій книжці записів, позивач з 01.06.2007 по 26.11.2009 працював газоелектрозварником у ПВП «Рембуд» (а.с.61), у зв`язку з чим, суд вважає, що відповідачем безпідставно не враховано в повній мірі указаний період до страхового стажу позивача.
Відтак, суд визнає, що у позивача достатньо стразового стажу для застосування норми п.2 ч.2 ст. 114 Закону №1058-IV.
За таких обставин із урахуванням вищенаведеного, суд доходить висновку, що у позивача достатньо пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2, а також страхового стажу, подані позивачем документи у повному обсязі надавали змогу відповідачу встановити даний факт та призначити пенсію за віком на пільгових умова, а отже, рішення ГУ ПФУ в Сумській області від 11.03.2020 №4610 (а.с.12,92) щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах не відповідає критеріям правомірності, передбаченим ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України та є протиправним.
Відповідно до ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 наголосив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (п.9 абз.10).
Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 у справі №826/4418/14 була сформована правова позиція, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.
Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникало б необхідності повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Щодо дати призначення пенсії, суд виходить з наступного.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058-ІV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Як встановлено судом, 55 років (вік, з якого призначається пенсія за п.2 ч.2 ст. 114 Закону №1058-ІV) позивачу, ІНФОРМАЦІЯ_2 , виповнилось 06.01.2020. Із заявою про призначення пенсії від 06.03.2020 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Сумській області до спливу трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Таким чином, суд визначає, що позивачу має бути призначена пенсія саме з дня, що настав за днем досягнення пенсійного віку з 07.01.2020.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань в рахунок повернення суму судового збору в розмірі 840,80грн., сплачених позивачем за подання позовної заяви згідно квитанції від 14.05.2020 (а.с.4).
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 11.03.2020 №4610 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 21.12.2020.

Суддя І.Г. Шевченко