Справа № 460/2130/20
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2020-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/2130/20 пров. № А/857/9499/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Мікули О.І., Пліша М.А.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року, прийняте суддею Щербаковим В.В. в м.Рівне, за правилами спрощеного позовного провадження, у справі № 460/2130/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій з урахуванням заяви про уточнення (зменшення) позовних вимог, просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови у зарахуванні на підставі ч. 2 ст. 137 Закону України Про судоустрій і статус суддів до стажу роботи суддею, що дає право на доплату за вислугу років понад 20 років, період роботи з 18.10.1988 по 01.03.1993 адвоката Рівненської обласної колегії адвокатів; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати позивачу на підставі ч. 2 ст. 137 Закону України Про судоустрій і статус суддів до стажу роботи суддею, що дає право на доплату за вислугу років понад 20 років, період роботи з 18.10.1988 по 01.03.1993 адвоката Рівненської обласної колегії адвокатів.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року, прийнятим в порядку спрощеного провадження, позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 на підставі ч. 2 ст. 137 Закону України Про судоустрій і статус суддів до стажу роботи суддею, що дає право на доплату за вислугу років понад 20 років, період роботи з 01.03.1991 по 01.03.1993 адвоката Рівненської обласної колегії адвокатів.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 на підставі ч. 2 ст. 137 Закону України Про судоустрій і статус суддів до стажу роботи суддею, що дає право на доплату за вислугу років понад 20 років, період роботи з 01.03.1991 по 01.03.1993 адвоката Рівненської обласної колегії адвокатів.

Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало апеляційну скаргу, з підстав порушення норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що поняття стажу роботи на посаді судді визначається згідно із положеннями статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів (в редакції, чинній на момент призначення грошового утримання позивача), а саме: До стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражі України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити без змін рішення суду.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Рівненської обласної Ради народних депутатів №185 від 26.02.1993 року позивача було обрано суддею Костопільського районного суду Рівненської області.

Наказом Рівненського обласного управління юстиція №11 -к від 02.03.1993 ОСОБА_1 прийнятий на посаду судді Костопільського районного суду та приступив до виконання обов`язків судді.

Наказом Апеляційного суду Рівненської області від 14 грудня 2016 року № 44 «Про відрахування зі штату Апеляційного суду Рівненської області суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 », ОСОБА_1 відраховано зі штату Апеляційного суду рівненської області з посади судді 14 грудня 2016 року».

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на доплату за вислугу років період роботи з 01.03.1991 по 01.03.1993 адвоката Рівненської обласної колегії адвокатів, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За правилами частини першої статті 116 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» від 12.07.2018 № 2509- VII (далі - Закон № 2509-VII, який набрав чинності з 05.08.2018) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати у відставку.

Відповідно до абзацу 4 пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII за суддями, призначеними чи обраними на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігається визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Судом встановлено, що на час призначення ОСОБА_1 суддею, відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 15.12.1992 №2862 Про статус суддів (у редакції, що діяла на момент прийняття позивача на посаду судді) право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону мав громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, мав вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Разом з цим, суд звертає увагу, що відповідно до статті 137 Закону № 1402-VIII (в редакції, чинній з 05.08.2018) до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз вказаної норми у її взаємозв`язку з абзацом 4 пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII дає підстави для висновку, що у зв`язку з набранням чинності Законом України від 07.06.2018 № 2447-VIII «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

З цього питання також висловлювалася Велика Палата Верховного Суду, яка зазначила, що внесенні до статті 137 Закону № 1402-VIII зміни дозволили зараховувати стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення позивача на посаду судді (постанова від 30 травня 2019 року у справі № 11-1481заі18).

Наведене свідчить про наявність у позивача права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, додатково двох років роботи в галузі права.

Аналогічний висновок зазначено у спільному листі «Про зарахування (перерахунок) стажу роботи на посаді судді» від 05.11.2018 голови Вищої ради правосуддя І. Бенедисюка, в. о. голови Верховного Суду Б. Львова, голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України С. Козьякова, в. о. голови Ради суддів України А. Жука, голови Державної судової адміністрації України З. Холоднюка, ректора Національної школи суддів України М. Оніщука, адресованого апеляційним та місцевим судам.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 9901/140/19 провадження №П/9901/140/19.

Апеляційним судом також враховано позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то воно не може бути скасоване чи змінене з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року, у справі № 460/2130/20, - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді О. І. Мікула
М. А. Пліш