Справа № 631/227/20
Суддя: Мащенко С. В.
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 631/227/20
провадження № 2-а/631/21/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2020 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

Головуючого судді Мащенко С. В.

за участю

секретаря судового засідання Ракової С. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до УПРАВЛІННЯ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ПОЛТАВСЬКІЙ ОБЛАСТІ ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ «Про скасування постанови ЕАК № 2237453 про адміністративне правопорушення від 13.03.2020 року»,-

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до інспектора 1 батальйону 3 роти УПРАВЛІННЯ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ПОЛТАВСЬКІЙ ОБЛАСТІ Рубана Юрія Валерійовича «Про скасування постанови ЕАК № 2237453 про адміністративне правопорушення від 13.03.2020 року», вхідний № 1796/20-вх, в якому просив визнати дії інспектора УПП в Полтавській області лейтенанта поліції 1 батальйону 3 роти Рубана Ю. В. щодо складання постанови серії ЕАК № 2237453 про адміністративне правопорушення від 13 березня 2020 року про накладання на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень за порушення частини 1 статті 121 Кодексу України про адміністративне правопорушення незаконними. Визнати незаконною та скасувати постанову серії ЕАК № 2237453 про адміністративне правопорушення від 13 березня 2020 року, а провадження по справі закрити.

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 03.09.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 3 роти УПРАВЛІННЯ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ПОЛТАВСЬКІЙ ОБЛАСТІ Рубана Юрія Валерійовича «Про скасування постанови про адміністративне правопорушення від 13.03.2020 року», залишено без руху.

На виконання ухвали Нововодолазького районного суду Харківської області від 03.09.2020 року ОСОБА_1 надав суду уточнену позовну заяву до УПРАВЛІННЯ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ПОЛТАВСЬКІЙ ОБЛАСТІ «Про скасування постанови ЕАК № 2237453 про адміністративне правопорушення від 13.03.2020 року», в якій зазначив, що 13 березня 2020 року близько 09 години ранку керуючі автомобілем марки «Volkswagen passat» рухаючись по вулиці Огнівській в напрямку вулиці Нікітченка, він був зупинений навпроти автостоянки інспектором поліції 1 батальйону 3 роти Рубаном Ю. В. Не зрозуміло відрекомендувавшись інспектор звинуватив його в тому, що він не зрозуміло як рухався перевірив усі його документи, підвів до поліцейській машині і вирішив скласти постанову про адміністративне правопорушення «пункт 18.4 Правил Дорожнього руху України» за частиною 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та про стягнення з нього штрафу в сумі 255 гривень. Виходячи з принципу підкоряйся, а потім оскаржуй він отримав постанову ЕАК № 2237453 від 13.03.2020 року про накладання на нього стягнення у вигляді штрафу. Але вважає дії інспектора поліції не законними, постанову протиправною та скасувати її, а провадження по справі закрити, виходячи з того що, відповідачем не були з`ясовані та доведені обставини, які б свідчили, що в його діях ознаки правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Процес притягнення до адміністративної відповідальності передбачає дотримання прав особи, яку притягують до такої відповідальності. Проте на практиці мають місце порушення таких прав. Факт порушення Правил дорожнього руху та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено, доказів, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суду доводить патрульна поліція. У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Таким чином, відповідно вимог статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто за місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. Крім того, в постанові від 13.03.2020 р. в порушення вимог статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення не вказано технічний засіб яким було здійснено відео запис правопорушення Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідач мав би надати зокрема, відеозапис події, фотокартки. У зв`язку з невідповідністю оскаржуваній постанови вимогам статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення та відсутністю будь-яких належних доказів його вини у скоєнні правопорушення, тому є підстави для скасування постанови та закриття провадження.Тому просив визнати дії інспектора УПП в Полтавській області лейтенанта поліції 1 батальйону 3 роти Рубана Ю. В. щодо складання постанови серії ЕАК № 2237453 про адміністративне правопорушення від 13 березня 2020 року про накладання на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень за порушення частини 1 статті 121 Кодексу України про адміністративне правопорушення незаконними. Визнати незаконною та скасувати постанову серії ЕАК № 2237453 про адміністративне правопорушення від 13 березня 2020 року, а провадження по справі закрити. Стягнути з Управління патрульної поліції в Полтавській області судовий збір у розмірі 840,80 гривень на його користь.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання й розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України, про причини своєї неявки суд не повідомив, однак надав заяву, зареєстровану під вхідним № ЕП-2385/20-вх від 27.11.2020 року про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідач УПРАВЛІННЯ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ПОЛТАВСЬКІЙ ОБЛАСТІ ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ - Лютенко Д. С., що діє на підставі довіреності № 21416/41/3/01-2019 від 12.12.2019 року, у судове засідання теж не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання й розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України, про причини своєї неявки не повідомила, однак надала заяву, зареєстровану під вхідним № ЕП-2403/20-вх від 30.11.2020 року про розгляд справи за її відсутності, проти позову заперечує.

Відповідно до частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача у справі свідчить його відповідна заява.

На підставі положень частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд з цього приводу вважає за необхідне зазначити, що провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення осіб до адміністративної відповідальності відноситься до категорії термінових адміністративних справ і розглядаються з урахуванням положень § 2 Глави 11 Розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, а саме дослідивши матеріали справи, що містять письмові докази, на які позивач посилалася як на підставу своїх вимог, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд - у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області.

За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави.

Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо.

При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів.

Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються нормами Конституції України, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Правил дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

В силу положень частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами частин 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 3 статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, встановленими Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності викладені у статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (частина 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України).

З копії постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 2237453 від 13.03.2020 року, складеного інспектором 1 батальйону 3 роти УПРАВЛІННЯ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ПОЛТАВСЬКІЙ ОБЛАСТІ Рубаном Ю. В. вбачається, що 13.03.2020 року о 09 годині 22 хвилини у місті Полтава на вулиця Огнівська, будинок № 9, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Passat» номерний знак НОМЕР_1 , наближаючись до пішохідного переходу, не зменшив швидкість та не надав перевагу пішоходу, який здійснював перехід, чим порушив вимоги пункту 18.4 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення та прийнято рішення про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень.

Відповідно до відзиву інспектора 1 батальйону 3 роти УПРАВЛІННЯ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ПОЛТАВСЬКІЙ ОБЛАСТІ Рубана Юрія Валерійовича на адміністративний позов ОСОБА_1 , який зареєстрований 14.04.2020 року № 2138/20-вх, інспектор Рубан Ю. В. просить відмовити у задоволенні позову мотивуючи це тим, що позов є безпідставним та необґрунтованим оскільки позивач допустив порушення вимог безпеки дорожнього руху,

а саме: 13.03.2020 року о 09 годині 22 хвилин у місті Полтава, вулиця Огнівська, будинок № 9, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Passat» номерний знак НОМЕР_1 , наближаючись до пішохідного переходу, не зменшив швидкість та не надав перевагу пішоходу, який здійснював перехід, чим порушив вимоги пункту 18.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ України №1306 від 10.10.2001 року. За що поліцейський патрульної поліції притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосував до порушника стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень. У даному випадку до постанови додавалася відео фіксація із автомобільного відеореєстратора по факту порушення Правил дорожнього руху та нагрудної відеокамери (бодікамери) по факту розгляду справи про адміністративне правопорушення.У зв`язку із технічним збоєм серверу УПП в Полтавській області ДПП відеозапис із автомобільного відеореєстратора та нагрудної відеокамери (бодікамери) по факту порушення видалено із загального серверу, тому надати з відеоархіву файл порушення ПДР немає можливості. Також відповідач законом наділений повноваженнями щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення і накладення адміністративних стягнень від імені органів Національної поліції. Так, не дії інспектора, а його рішення у формі постанови про накладення адміністративного стягнення породжує для позивача певні правові наслідки і має обов`язковий характер. Крім того, дії з складання постанови по справі про адміністративне правопорушення є, по суті, виконанням службовими особами, своїх службових повноважень, наданих чинним законодавством. У зв`язку з чим вважає необгрунтованим визнання дій інспектора Рубана Ю. В. При винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення протиправними.

Відповідно до статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушеннязавданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушенняорган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Положеннями статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як убачається з пункту 18.4 Правил дорожнього руху України, якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Згідно із частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

До оскаржуваної постанови відповідача не додано жодних доказів, а також пояснень свідків, що свідчили би про наявність у позивача вини у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він притягнутий до відповідальності.

Таким чином, відповідачем не було надано належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Крім того, відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (пункт 3 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України), суд зазначає, що інспектором Патрульної поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень правил дорожнього руху.

Отже, відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація тощо). У матеріалах справи такі підтвердження відсутні, є в наявності лише постанова про притягнення до відповідальності, що не дає підстав стверджувати про допущення позивачем порушень Правил дорожнього руху України в той день та час, оскільки зазначені твердження не знайшли обґрунтування під час розгляду справи.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частини 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення є недоведеним.

Щодо вимог позивача про визнання протиправними дій відповідача слід зазначити, що процедурних порушень під час складання постанови інспектором УПП Рубаном Ю. В. не встановлено. Самі по собі дії інспектора при складанні постанови про правопорушення не можна вважати неправомірними.

Частиною 1статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 17 червня 2011 року у справі «Бочаров проти України», суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Алене де Рібермон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Окрім всього наведеного вище, суд також зазначає, що ухвалюючи рішення, він ураховує правозастосовну практику, викладену Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України, який, з огляду на імперативну норму пункту 6 частини 2 статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями), забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій (тобто сталість та єдність судової практики) у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, а саме: постанову Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, прийняту 08.07.2020 року в межах справи з єдиним унікальним № 463/1252/16-ц (провадження № К/9901/21241/18).

Виходячи з викладеного, суд керуючись принципом верховенства права, вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу є необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись статтями, 63, 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями); статтею 17 і пунктом 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями), пунктом 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року, постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, прийняту 08.07.2020 року в межах справи з єдиним унікальним № 463/1252/16-ц (провадження № К/9901/21241/18); статтями 2, 8, 9, 77, 78, 125 127, 194, 229, 242 246, 255, 268, 286, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, статтями 9, 121, 222, 251, 252, 254, 280, 283, 284, частиною 3 статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до УПРАВЛІННЯ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ПОЛТАВСЬКІЙ ОБЛАСТІ ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ «Про скасування постанови ЕАК № 2237453 про адміністративне правопорушення від 13.03.2020 року» - задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серії ЕАК № 2237453 від 13 березня 2020 року)відносно ОСОБА_1 за порушення частини 1 статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення у вигляді штрафу в сумі 255,00 гривень, скасувати.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного адміністративного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення, що набрало законної сили, є обов`язковою до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються при проголошенні рішення:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання чи перебування ( АДРЕСА_1 ), реєстраційний номер облікової картки платника податків не відомий, паспорт громадянина України (серія НОМЕР_2 );

Відповідач: УПРАВЛІННЯ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ПОЛТАВСЬКІЙ ОБЛАСТІ ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ, місцезнаходження (вулиця Європейська, будинок № 164, місто Полтава, 36008).

Рішення ухвалено, оформлено шляхом комп`ютерного набору та підписано суддею у нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: С. В. Мащенко