Справа № 260/2724/20
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 грудня 2020 рокум. Ужгород№ 260/2724/20

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ващиліна Р.О.

при секретарі судового засідання Костелей І.Ф.

за участю сторін:

позивача - представник Йосипчук О.В.,

відповідача 1 - представник не з`явився,

відповідача 2 - представник Романюк Д.І.,

відповідача 3 - представник Романюк Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до П`ятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора, Закарпатської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до П`ятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора, в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати рішення П`ятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 13.07.2020 про неуспішне проходження атестації заступника прокурора Закарпатської області - начальника управління представництва інтересів держави в суді ОСОБА_1 ; 2) визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора від 24.07.2020 р. №187К про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Закарпатської області - начальника управління представництва інтересів держави в суді та органів прокуратури; 3) поновити ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Закарпатської області - начальника управління представництва інтересів держави в суді та органів прокуратури та стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що у зв`язку з проведенням реформування органів прокуратури на виконання вимог Закону України «Про прокуратуру» ним було подано заяву про проходження атестації. Так, ним успішно пройдено І та ІІ етапи атестації, які полягали у складанні іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону та на загальні здібності та навички. На підставі цього його було допущено до співбесіди, за результатами проведення якої було прийнято рішення про неуспішне проходження ним атестації. З вказаним рішенням не погоджується, вважає таке протиправним, в обґрунтування чого звертає увагу суду на належне виконання ним практичного завдання по оцінці його знань та умінь у застосуванні закону, що не було враховано кадровою комісією. Стосовно інших питань, що ставилися комісією зазначає, що такі не можуть жодним чином охарактеризувати його, як прокурора, його компетентність, професійну етику та доброчесність, що є метою проведення ІІІ етапу атестації, що свідчить про суб`єктивний та упереджений підхід при прийнятті рішення.

В заяві від 16.10.2020 уточнив заявлені позовні вимоги в частині поновлення на рівнозначній посаді з 30 липня 2020 року.

Протокольною ухвалою суду від 22.10.2020 за клопотанням позивача до участі у справі в якості співвідповідача залучено Закарпатську обласну прокуратуру.

11 вересня 2020 року до Закарпатського окружного адміністративного суду від представника відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву №15/1/2-59317-20 від 03.09.2020, відповідно до якого проти задоволення позову заперечив. Зокрема зазначає, що Законом України від 19.09.2019 № 113-IX було внесено зміни до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури. Так, вказаним законодавчим актом встановлена необхідність попередження усіх прокурорів України про можливе майбутнє звільнення та переведення таких до новостворених органів прокуратури тільки у разі успішного проходження атестації. Позивач на виконання зазначених законодавчих вимог подав заяву про переведення, в якій повідомив про намір пройти атестацію. Так, позивач успішно пройшов перші два етапи атестації у зв`язку з чим його було допущено до співбесіди, метою якої є виявлення відповідності кандидата вимогам професійної компетентності, етики та доброчесності. Тому під час співбесіди обговорювались питання, які на думку комісії, можуть впливати на формування громадської думки щодо професійної етики та доброчесності прокурора. Одним із критеріїв оцінки дотримання правил прокурорської етики та доброчесності є відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї задекларованим доходам. Тому комісія вправі надавати оцінку дотриманню цих вимог. При цьому вважає безпідставними твердження позивача про суб`єктивний характер спірного рішення, оскільки таке приймалося шляхом голосування за власним переконанням всіма членами комісії. Наголошує на тому, що прийняття рішення зі спірного питання є дискредиційним повноваженням атестаційної комісії, а тому суд не наділений повноваженнями надавати оцінку щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності. Окрім того, вважає, що захист прав позивача у обраний ним спосіб не відповідає законодавчим вимогам, оскільки такі можуть бути реалізовані лише шляхом успішного проходження всіх етапів атестації.

20 жовтня 2020 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій з доводами відповідача 2 не погоджується, оскільки такі не спростовують мотиви позовної заяви. Так, вважає, що наявність у комісії сумніву у професійній компетентності, етиці та доброчесності прокурора не може бути віднесено до категоричного висновку, оскільки є лише припущенням такої, яке не може бути наслідком звільнення з посади. Зокрема, оцінка рівня його професійної компетентності була надана за результатами успішно складеного практичного завдання, що не заперечує відповідач 2. Проте вказана обставина комісією не врахована. Звернув увагу суду на те, що при постановленні на облік автомобіля ним була дотримана необхідна процедура та здійснені всі передбачені платежі, що спростовує висновок кадрової комісії про вчинення ним дій, спрямованих на обхід встановленої процедури. Посилаючись в оскарженому рішенні на перелік автомобілів, які перебували у його користуванні, комісія жодних висновків з цього приводу не робить. Стосовно твердження комісії про сумніви у його доброчесності у зв`язку з користуванням нерухомим майном - квартирою у м. Вінниця, придбаною його тещею, зазначає, що такою користується його дружина, яка постійно проживає в м. Вінниця. Про вказану обставину атестаційній комісії було повідомлено в надісланих поясненнях. Окремо звертає увагу суду на те, що у період з 2017 по 2020 роки стосовно нього Генеральною інспекцією Генеральної прокуратури України проводилися таємні перевірки доброчесності, які він успішно пройшов. Окрім того, вважає, що здійснення контролю щодо перевірки декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави, віднесено до виключної компетенції НАЗК. В свою чергу кадрові комісії з атестації прокурорів такими повноваженнями не наділені. Жодних рішень НАЗК щодо невідповідності задекларованих ним в поданих деклараціях відомостей не приймалось. Тому вважає, що рішення кадрової комісії про його невідповідність вимогам доброчесності є виключно суб`єктивною думкою окремих осіб та не ґрунтується на належних доказах. Заявляє, що звільнення його з посади на підставі тільки рішення атестаційної комісії без ліквідації чи реорганізації прокуратури Закарпатської області, скорочення кількості прокурорів є порушенням Конституції України, законодавчих норм та принципу юридичної визначеності.

19 листопада 2020 року відповідач 3 подав до суду відзив на позовну заяву №15-218вих-20 від 18.11.2020, в якому надав пояснення щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та порядку його розрахунку.

Відповідач 1 своїм право на подання відзиву не скористався.

Представник позивача у судовому засіданні 17 грудня 2020 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів, наведених в позовній заяві та відповіді на відзив, та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідачів 2 та 3 у засіданні суду 17 грудня 2020 року проти позову заперечила з мотивів, наведених у поданих до суду відзивах на позовну заяву №15/1/2-59317-20 від 03.09.2020 та №15-218вих-20 від 18.11.2020.

Представник відповідача 1 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином проінформований про дату, час та місце судового розгляду.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) працював в органах прокуратури з 05 травня 2003 року. На момент звільнення ОСОБА_1 перебував на посаді заступника прокурора Закарпатської області начальника управління представництва інтересів громадян або держави в суді та органів прокуратури (арк. спр. 22 44).

На підставі п. 10 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури» 11 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подав заяву на ім`я Генерального прокурора, в якій просив перевести його на посаду прокурора в обласній прокуратурі і для цього допустити до проходження атестації (арк. спр. 90).

За результатами проходження тестування на знання та вміння у застосуванні закону і відповідність здійснювати повноваження прокурора ОСОБА_1 набрав 89 балів (арк. спр. 91 92). Серденя кількість балів ОСОБА_1 за тестуванням на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки становить 117 балів (арк. спр. 93 94).

У зв`язку з тим, що набрана ОСОБА_1 за результатами тестувань кількість балів перевищувала прохідний бар`єр, його було допущено до проходження співбесіди.

13 липня 2020 року П`ятою кадровою комісіє з атестації прокурорів регіональних прокуратур (далі П`ята кадрова комісія) з метою виявлення відповідності вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності і виконання практичного завдання для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками з ОСОБА_1 була проведена співбесіда, за результатами якої прийнято рішення №7 про неуспішне проходження прокурором атестації (арк. спр. 86 88, 116 124).

Як вбачається з рішення П`ятої кадрової комісії №7 від 13 липня 2020 року під час проведення співбесіди комісія з`ясувала наявність обставин, що свідчать про невідповідність ОСОБА_1 вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Так, з метою оцінки професійної компетентності комісія запропонувала прокурору назвати рішення Європейського суду з прав людини, які прокурор застосовує у своїй роботі, або інші відомі йому рішення такого судового органу, однак такий не назвав жодного. Також ОСОБА_1 не зміг відповісти на жодне запитання щодо Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. На запитання, чи слідкує він за практикою Верховного Суду, повідомив, що так, але жодної позиції назвати не зміг, в тому числі по своєму напрямку роботи. На інші питання комісії щодо професійної компетентності прокурор також відповіді або не надав, або надав не в повному обсязі. Також зазначено, що ОСОБА_1 зовсім не орієнтується в показниках роботи свого відділу, в тому числі, в звітності.

В рішенні П`ятої кадрової комісії відзначено, що на запитання про номерний знак належного йому на праві власності автомобіля ОСОБА_1 відповів, що отримав такий безоплатно, попередньо зателефонувавши начальнику МРЕО, що свідчить про використання службового становища для задоволення власних потреб. Окрім того, П`ята кадрова комісія виявила сумніви щодо відповідності ОСОБА_1 критерію доброчесності у зв`язку із користуванням нерухомим майном, яке придбане та оформлене 30 квітня 2015 року на його тещу.

24 липня 2020 року на підставі рішення П`ятої кадрової комісії та ст. 9, п. 2 ч. 2 ст. 41 Закону України «Про прокуратуру», пп. 2 п. 19 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури» наказом Генерального прокурора №187к ОСОБА_1 звільнено з посади заступника прокурора Закарпатської області начальника управління представництва інтересів громадян або держави в суді та органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 30 липня 2020 року (арк. спр. 14).

З метою захисту порушеного права на працю, що проявилося у незаконному, на думку позивача, звільненні, ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи питання законності звільнення позивача із займаною посади, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 24 Європейської соціальної хартії, з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення сторони зобов`язуються визнати: a) право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов`язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби.

Громадянам згідно ст. 43 Конституції України гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці регулюються Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Позивач на момент звільнення проходив службу в органах прокуратури.

Нормами ст. 222 КЗпП України регламентовано, що особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюється законодавством.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 17 лютого 2015 року у справі №21-8а15, за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічна позиція неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 31 січня 2018 року у справі № 803/31/16, від 30 липня 2019 року у справі № 804/406/16, від 08 серпня 2019 року у справі № 813/150/16.

Так, правові засади організації і діяльності прокуратури України визначає Закон України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014 (далі Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону, прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Особливий порядок призначення та звільнення прокурора з посади є однією з гарантій незалежності прокурорів, передбачених ст. 16 Закону. Вказана гарантія полягає у безстроковому призначенні прокурора на посаду та можливість його звільнений з посади лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

Загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді регламентовані нормами ст. 51 Закону. Так, зокрема, прокурор звільняється з посади, в тому числі, у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Вказана норма Закону стала підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади.

25 вересня 2019 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-IX (далі Закон №113), яким запроваджено реформування системи органів прокуратури.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону №113, з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону.

При цьому положення п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №113 передбачають можливість переведення прокурорів, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Згідно п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №113 прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах.

Таким чином, з проведеного правового аналізу вищезазначених законодавчих норм вбачається, що законодавець чітко та однозначно визначив процедуру реформування органів прокуратури, а саме з метою подальшого проходження служби в органах прокуратури особи, які виявили таке бажання, мають подати заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах та успішно пройти атестацію.

П. 19 Прикінцевих та перехідних положень Закону №113 передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону, в тому числі, за умови настання однієї із наступних підстав:

1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;

2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Таким чином, з метою реорганізації органів прокуратури спеціальними законодавчими нормами встановлені особливі підстави для звільнення прокурорів з посади.

З метою переведення на посаду прокурора в новостворену обласну прокуратуру 11 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подав на ім`я Генерального прокурора заяву встановленого зразка та просив допустити його до проходження атестації.

Згідно п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону №113 атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.

Відповідно до п. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону №113, атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.

Предметом атестації згідно п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №113 є оцінка:

1) професійної компетентності прокурора;

2) професійної етики та доброчесності прокурора.

Вищенаведені положення Закону №113 кореспондуються з Порядком проходження прокурорами атестації, затвердженим наказом Генерального прокурора України №221 від 03.10.2019 (далі Порядок).

Згідно п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону №113 кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Нормами п. 6 розділу І Порядку передбачено, що атестація прокурорів включає такі етапи:

1) складення іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;

2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;

3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Судом встановлено, що за результатами проходження ОСОБА_1 перших двох етапів атестації на предмет дослідження рівня його знань та умінь у застосуванні закону та на загальні здібності та навички, позивачем було набрано 89 з максимально можливих 100 балів та 117 балів відповідно, що значно перевищує встановлений прохідний бал та свідчить про високий рівень його знань.

Окрім того, суд бере до уваги те, що під час тестування ОСОБА_1 надано всі правильні відповіді з блоку запитань, що стосувалися практики Європейського суду з прав людини та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (арк. спр. 95).

Відповідно до п. 2 розділу ІV Порядку, до початку співбесіди прокурор виконує практичне завдання з метою встановлення комісією його рівня володіння практичними уміннями та навичками.

Жодних зауважень щодо результатів виконання ОСОБА_1 практичного завдання відповідачі не заявляють.

Разом з тим, за результатами проведення з ОСОБА_1 співбесіди П`ятою кадровою комісією зроблено висновок про його недостатню професійну компетентність, що стало однією з підстав прийняття рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Однак суд не може погодитися з такими висновками відповідача 1 з огляду на наступне.

Співбесіда в розумінні п. 8 розділу ІV Порядку полягає в обговоренні результатів дослідження членами комісії матеріалів атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання.

Згідно п. 13 розділу ІV Порядку співбесіда прокурора складається з таких етапів:

1) дослідження членами комісії матеріалів атестації;

2) послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання.

Отже, з проведеного правового аналізу законодавчих норм, що регулюють порядок проведення атестації прокурорів, суд дійшов висновку, що основним засобом дослідження рівня професійної компетентності прокурора є складання ним іспиту та виконання практичного завдання. Саме результати виконання вказаних завдань підлягають дослідженню та обговоренню членами кадрової комісії та повинні бути покладені в основу їх рішення щодо рівня професійної компетентності прокурора, який проходить атестацію.

Суд не може погодитися з позицією відповідача 2, що кадрові комісії наділені сукупністю прав та обов`язків, що надають можливість на власний розсуд визначатися з оцінкою прокурорів, оскільки таке нівелює суть та значення попередніх двох етапів атестації. З цього приводу суд зазначає, що атестація є комплексним заходом перевірки знань, навичок, етики та доброчесності прокурорів, що досягається сукупністю передбачених законодавством процедур, результати яких не можуть бути проігноровані членами кадрової комісії за відсутності об`єктивних та вагомих причин.

З огляду на вищенаведене суд вважає, що досягнуті ОСОБА_1 результати в пройденому тестуванні є достатнім доказом високого рівня знань та компетентності останнього, оскільки саме ці засоби згідно із Законом №113 та Порядком покликані надати належну оцінку вказаним показникам, а тому висновки П`ятої кадрової комісії про недостатню професійну компетентність ОСОБА_1 є безпідставними.

Надаючи оцінку висновкам П`ятої кадрової комісії щодо невідповідності ОСОБА_1 вимогам професійної етики та доброчесності, суд виходить з наступного.

Предметом атестації, серед іншого, є оцінка професійної етики та доброчесності прокурора.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону діяльність прокуратури ґрунтується на засадах, в тому числі, неухильного дотримання вимог професійної етики та поведінки.

Основні принципи, моральні норми та правила прокурорської етики, якими повинні керуватися прокурори при виконанні своїх службових обов`язків та поза службою врегульовані Кодексом професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженим Всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року.

Так, основними принципами професійної етики та поведінки прокурорів, відповідно до положень вказаного Кодексу, є: верховенства права та законності; поваги до прав і свобод людини і громадянина, недопущення дискримінації; незалежності та самостійності; політичної нейтральності; презумпції невинуватості; справедливості, неупередженості та об`єктивності; професійної честі і гідності, формування довіри до прокуратури; прозорості службової діяльності, конфіденційності; утримання від виконання незаконних наказів та вказівок; недопущення конфлікту інтересів; компетентності та професіоналізму; доброчесності, зразковості поведінки та дисциплінованості; поваги до незалежності суддів.

Доброчесність, зразковість поведінки прокурора в розумінні положень ст. 16 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів полягає в тому, що при виконанні службових обов`язків прокурор має дотримуватися загальноприйнятих етичних норм поведінки, бути взірцем доброчесності, вихованості і культури.

Для належного виконання повноваження щодо оцінки професійної етики та доброчесності прокурора нормами п. 15 Прикінцевих та перехідних положень Закону №113 надано право кадровим комісіям отримувати в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади будь-яку необхідну для цілей атестації інформацію про прокурора, в тому числі інформацію про дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності:

а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції;

б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції;

в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики;

г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора.

Підґрунтям висновків П`ятої кадрової комісії щодо невідповідність ОСОБА_1 критерію доброчесності стали сумніви щодо користування ним нерухомим майном квартирою в м. Вінниця, яке придбане та оформлене на його тещу ОСОБА_2 30 квітня 2015 року, на яке дружина прокурора 04 грудня 2018 року набула право безоплатного користування, в частині не підтвердження походження доходів для придбання такої. Так, як вбачається з оскарженого рішення П`ятої кадрової комісії, діапазон цін на подібні квартири у м. Вінниці становить від 24 до 65 тис. доларів США. В той же час його теща є пенсіонером та працює на рядовій посаді в Медичному університеті.

З цього приводу судом досліджено надану позивачем копію договору купівлі-продажу від 30 квітня 2015 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , предметом якого є квартира під номером АДРЕСА_1 . Згідно правовстановлюючих документів загальна площа відчужуваної квартири складає 61,0 кв. м, житлова площа 44,9 кв. м.

За домовленістю сторін продаж зазначеної квартири вчинено за 658000,00 грн. (арк. спр. 188 189).

Проаналізувавши матеріали справи та доводи сторін, суд дійшов висновку, що вказана цивільно-правова угода була вчинена з дотриманням законодавчо встановленого порядку. Вартість зазначеної квартири за умовами укладеного між сторонами договору купівлі-продажу знаходиться в межах цінового діапазону, зазначеного в рішенні П`ятої кадрової комісії, що свідчить про відсутність мети ухилення від сплати податків. Окрім того, вартість такої, що в доларовому еквіваленті становить 31 тис. дол. США, не свідчить про її надмірність та неможливість тещі прокурора самостійно придбати таку зі своїх заощаджень.

Будь-яких доказів користування такою квартирою ОСОБА_1 , як зазначено в рішенні №7 від 13.07.2020, як і інших доказів на підтвердження обґрунтованості сумнівів кадрової комісії щодо доброчесності ОСОБА_1 , пов`язаних з вказаним об`єктом нерухомості, відповідачами надано не було.

З огляду на вищезазначене суд не може погодитися з висновками П`ятої кадрової комісії про недоброчесність ОСОБА_1 у зв`язку з придбанням його тещею вказаного об`єкта нерухомості.

Стосовно висновків П`ятої кадрової комісії про використання ОСОБА_1 свого службового становища для вирішення особистих питань, зокрема, позачергового отримання номерного знаку, суд зазначає, що оскаржене рішення не містить жодних підтверджень такого, окрім посилання на здійснений телефонний дзвінок начальнику МРЕО з метою отримати інформацію про час відсутності в Центрі для проведення реєстрації транспортних засобів черг.

З приводу зазначеного телефонного дзвінка позивач пояснив, що метою такого було виключно дізнатися про приблизні години для відвідування центру з найменшою кількістю відвідувачів, що жодним чином не вплинуло на дотримання встановленого законодавством порядку.

Проаналізувавши мотиви прийнятого П`ятою кадровою комісією рішення про невідповідність ОСОБА_1 критеріям доброчесності з вказаних мотивів, суд вважає їх недостатніми та безпідставними. Так, зокрема, відповідачами не було надано доказів отримання ОСОБА_1 зазначених номерних знаків поза встановленою Інструкцією про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України №379 від 11.08.2010, процедурою за відсутності особистого звернення із заявою або звернення у робочий час та несплати необхідних платежів. При цьому суд також вважає, що положення вказаної інструкції не забороняють громадянам обрати наявний вільний номерний знак за їх бажанням.

Більше того, суд зазначає, що відповідачем 1 з метою належного підтвердження зазначених в рішенні сумнівів не було використано будь-який із наданих законодавством засобі отримання інформації, в тому числі, шляхом надіслання запитів у відповідні органи. Тому суд вважає, що в основу вказаного рішення, наслідком якого стало звільнення позивача з посади, покладені сумніви членів комісії, які не мають будь-якого доказового підґрунтя.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на що суд вважає, що П`ята кадрова комісія прийняла необґрунтований та безпідставний висновок про невідповідність ОСОБА_1 критерія професійної компетентності, доброчесності та етики, що в подальшому стали підставою для протиправного звільнення такого із займаної посади.

У зв`язку з вищенаведеним суд вважає позовні вимоги в частині скасування рішення П`ятої кадрової комісії та наказу Генерального прокурора є належним чином аргументованими та правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

В уточнених позовних вимогах позивач просить суд поновити його на рівнозначній посаді. Однак суд вважає, що в даному випадку належним способом захисту прав позивача є поновлення такого на посаді, з якої його було звільнено, а в разі неможливості такого на іншій рівнозначній посаді.

При цьому п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 р., днем звільнення вважається останній день роботи.

Як вбачається з наказу Генерального прокурора №187к від 24.07.2020 ОСОБА_1 був звільнений із займаної посади 30 липня 2020 року. Тому суд вважає, що позивач підлягає поновленню на роботі з 31 липня 2020 року, а не з 30 липня 2020 року, як зазначено в уточнених позовних вимогах.

З огляду на що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Умови обчислення середньої заробітної плати визначаються постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок). Так, відповідно до пп. «з» п. 1 даного Порядку він також застосовується при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Абз. 3 п. 2 Порядку передбачено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

П. 3 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

За правилами п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до довідки Закарпатської обласної прокуратури №236-вих.20 від 02.11.2020, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 , з урахуванням кількості фактично відпрацьованих у вказаний період робочих днів, становила 1891,24 грн. (37459,45 + 30625,26 / 36), а середньомісячна заробітна плата 34042,32 грн. (1891,24 * ((19 + 17) / 2).

Відтак, загальна сума заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 31.07.2020 по 17.12.2020, що підлягає виплаті на користь позивача, становить 185341,52 грн. При цьому, з вказаної суми слід відрахувати податки, збори та інші обов`язкові платежі, які утримуються із сум доходу, нарахованого на користь фізичної особи.

Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються рішення суду, зокрема, щодо присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби. У зв`язку з чим рішення в частині поновлення позивача на займаній на час звільнення посаді та присудження виплати заробітної плати за один місяць у розмірі 34042,32 грн. підлягає до негайного виконання.

За наведених обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Розподіл судових витрат зі сплати судового збору, судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) до П`ятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора (місцезнаходження: вул. Різницька, буд. 13/15, м. Київ, 01011), Офісу Генерального прокурора (місцезнаходження: вул. Різницька, буд. 13/15, м. Київ, 01011, код ЄДРПОУ - 00034051), Закарпатської обласної прокуратури (місцезнаходження: вул. Коцюбинського, буд. 2а, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ - 02909967) про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення П`ятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур №7 від 13.07.2020 про неуспішне проходження атестації заступника прокурора Закарпатської області - начальника управління представництва інтересів держави в суді ОСОБА_1 .

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора від 24.07.2020 №187К про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Закарпатської області - начальника управління представництва інтересів держави в суді та органів прокуратури.

4. Поновити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) на посаді заступника прокурора Закарпатської області - начальника управління представництва інтересів держави в суді та органів прокуратури або рівнозначній посаді з 31 липня 2020 року.

5. Стягнути з Закарпатської обласної прокуратури (місцезнаходження: вул. Коцюбинського, буд. 2а, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ - 02909967) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 185341,52 грн. (Сто вісімдесят п`ять тисяч триста сорок одна гривня 52 коп.).

6. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Закарпатської області - начальника управління представництва інтересів держави в суді та органів прокуратури або рівнозначній посаді та стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати у межах одного місяця в розмірі 34042,32 грн. (Тридцять чотири тисячі сорок дві гривні 32 коп.) підлягає до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у відповідності до вимог п. 15.5 ч. 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України (у редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року).

Повний текст рішення виготовлено 21 грудня 2020 року.

СуддяР.О. Ващилін