Справа № 640/20783/19
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Бужак Н.П.

Парінова А.Б.

За участю секретаря Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно статті 229 КАС України, адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу від 01.10.2019 р. №149535-56.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 серпня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 , звернулася з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що нею своєчасно та в повному обсязі сплачено податкові зобов`язання по земельному податку з фізичних осіб.

02 листопада 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшла заява про стягнення судових витрат по справі.

07 грудня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшла заява, в якій просить провести розгляд апеляційної скарги за відсутності позивача та її представника.

Також, 07 грудня 2020 року до суду апеляційної інстанції від відповідача - Головного управління ДПС у Київській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є платником земельного податку, оскільки, є власником земельної ділянки загальною площею 1,993 га.

Головним управління ДФС у Київській області, правонаступником якого у сфері виконуваних функцій є Головного управління ДПС у Київській області, 03 травня 2017 року прийнято податкове повідомлення-рішення №17483-0000, яким ОСОБА_1 нараховано земельний податок за 2017 рік у розмірі 3185,83 грн. Вказане податкове повідомлення-рішення було вручене ОСОБА_1 14.11.2017 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

22 липня 2019 року контролюючим органом на ім`я ОСОБА_1 сформовано податкове повідомлення-рішення № 69911-5606-1031, яким нараховано земельний податок за 2019 рік на суму 2643,81 грн., та яке отримане позивачем 23.05.2019 року, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

01 жовтня 2019 року Головним управлінням ДПС у Київській області сформовано вимогу про сплату боргу №149535-56 на суму 3265,90 грн.

Не погоджуючись із податковою вимогою, позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

За приписами п. 59.4 ст. 59 ПК України, податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 59.5 ст. 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДПС у Київській області винесено на ім`я ОСОБА_1 податкову вимогу від 01 жовтня 2019 року №149535-56 на суму 3185,83 грн. (а.с. 9).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що за позивачем обліковується податковий борг у загальному розмірі 3265,90 грн., який виник на підставі недоїмки за податковим повідомленням-рішення від 03.05.2017 р. № 17483-0000 на суму 622,09 грн. та на підставі податкового повідомлення-рішення від 22.04.2019 р. № 69911-5606-1031 на суму 2643,81 грн.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими, з огляду на наступне.

Головним управлінням ДФС у Київській області на ім`я ОСОБА_1 винесено податкове повідомлення-рішення від 06 травня 2017 року №17483-0000, яким нараховано позивачу земельний податок за 2017 рік у розмірі 3 185,83 (а.с. 18).

У відзиві на позовну заяву та відзиві на апеляційну скаргу Головне управління ДПС у Київській області зазначає, що 2 563,74 грн. із вказаного грошового зобов`язання сплачено за рахунок переплати.

Таким чином, у зв`язку зарахуванням переплати, за податковим повідомленням-рішенням від 03 травня 2017 р. № 17483-0000 ОСОБА_1 необхідно було сплатити 622,09 грн. (3 185,83-2 563,74).

Разом з тим, відповідно до Квитанції від 16 листопада 2017 року №130 ОСОБА_1 сплачено земельний податок з фізичних осіб у розмірі 3 185,83 грн. (а.с. 82).

З вищевказаного вбачається, що грошове зобов`язання із земельного податку за 2017 рік позивачем було сплачено своєчасно та в повному обсязі.

Матеріали справи свідчать, що Головним управлінням ДФС у Київській області 18 квітня 2018 року винесено податкове повідомлення-рішення №2/1008, яким позивачу нараховано земельний податок з фізичних осіб за 2018 рік в сумі 3 185,83 грн. (а.с. 79).

Однак, за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 , Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 30 липня 2018 року №11035/К/99-99-11-02-01-14, яким вищевказане податкове-повідомлення-рішення скасовано (а.с. 85-87).

22 квітня 2019 року Головним управлінням ДФС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення №69911-5606-1031, яким ОСОБА_1 нараховано земельний податок з фізичних осіб за 2019 рік в сумі 2 643,81 грн.

Відповідно до Квитанції від 30 травня 2019 року №0.0..1 на суму 2643,81 грн., позивачем було сплачено земельний податок з фізичних осіб (а.с. 83).

Із матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням ДПС у Київській області 13 квітня 2020 року прийнято податкове повідомлення-рішення №1-1031, яким нараховано грошове зобов`язання із земельного податку із фізичних осіб за 2020 рік, яке, відповідно до Квитанції від 18 червня 2020 року №60, ОСОБА_2 було сплачено в повному обсязі (а.с. 81, 84).

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що позивачем доведено своєчасність сплати нею грошових зобов`язань із земельного податку із фізичних осіб за 2017-2020 роки.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що Головним управлінням ДПС у Київській області, як суб`єктом владних повноважень, не доведено належними та допустимими доказами наявність у ОСОБА_2 заборгованості зі сплати податкового зобов`язання по земельному податку із фізичних осіб.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскільки, відповідачем не доведено наявності у ОСОБА_2 заборгованості зі сплати податкового зобов`язання по земельному податку із фізичних осіб, колегія суддів вважає, що податкова вимога Головного управління ДПС у Київській області від 01 жовтня 2019 року №149535-56 є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Як було вищезазначено, 02 листопада 2020 року до суду апеляційної інстанції від позивача - ОСОБА_1 надійшла заява про стягнення судових витрат, в якій просить стягнути з відповідача на її користь суму витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги адвоката в розмірі 21 000,00 грн.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом з тим, в силу положень ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 9 статті 139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження здійснення витрат на професійну правничу допомогу матеріали справи містять, а також, надано позивачем наступні документи:

- Договір про надання правової допомоги від 15 червня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 (Клієнт) та Адвокатом Тукман Євгеном Григоровичем ;

- ордер про надання професійної правничої допомоги від 15 червня 2020 року;

- копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Тукман Євгена Григоровича від 21 жовтня 2019 року серії КВ №000712;

- копію Акту приймання-передачі наданих послуг від 28 жовтня 2020 року до Договору про надання правової допомоги від 15 червня 2020 року;

- копію прибуткового касового ордеру №1-28-10/20 від 28 жовтня 2020 року на суму 21 000,00 грн.

Відповідно до пункту 3.1 Договору про надання правової допомоги від 15 червня 2020 року, Клієнту надається правова допомога щодо представництва та відстоювання інтересів останнього в судах України по адміністративній справі №640/20783/19 за позовом до суб`єкта владних повноважень про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 01.10.19 р. №149535-56, прийнятої стосовно Клієнта. Правова допомога надається шляхом здійснення Адвокатом функцій представництва й правозаступництва щодо майнових прав, охоронюваних законом інтересів Клієнта з надання Адвокату усі прав, передбачених зокрема, але не виключно Кодексом адміністративного судочинства України, іншими нормами чинного законодавства України.

Пунктом 4.2 Договору про надання правової допомоги від 15 червня 2020 року передбачено, що вартість наданої Адвокатом правової допомоги, у межах даного Договору становить 3000 гривень за кожну годину роботи Адвоката. Остаточна вартість наданої за даним Договором допомоги визначається сторонами в Акті приймання-передачі наданих послуг.

За результатом надання правничої допомоги, сторони склали Акт приймання-передачі наданих послуг від 28 жовтня 2020 року до Договору про надання правової допомоги від 15 червня 2020 року.

Згідно п. 1 вищевказаного Акту, сторони погоджують те, що Адвокатом надано Клієнту правові послуги (допомогу) у вигляді правозаступництва, відстоювання інтересів останнього з питання, яке визначено пунктом 3.1. статті 3 Договору, а саме:

а) здійснення особистого прийому Клієнта для надання консультацій щодо оскарження в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції від 03.08.2020 р. по справі №640/20783/19, прийнятого не на користь Клієнта, - дії у формі окремої позасудової процедури загальною тривалістю 1 година.

б) збір та опрацювання всіх документальних матеріалів, які мають відношення або пов`язанні із захистом позиції Клієнта щодо оскарження в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції від 03.08.20 р. по справі №640/20783/19, надання їм правової оцінки, - дії у формі окремої позасудової процедури загальною тривалістю 2 години.

в) розроблення, структуризація та складання процесуальних документів: апеляційної скарги від 16.10.2020 р. на рішення суду першої інстанції від 03.08.20 р. по справі №640/20783/19, заяви від 16.10.2020 р. по справі №640/20783/19, подання цих документів на підпис Клієнту, - дії у формі окремої позасудової процедури загальною тривалістю 4 години.

Розрахунок вартості наданих Адвокатом послуг здійснено наступним чином: 7 годин х 3000,00 грн. = 21000,00 грн.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу даної справи, в контексті заперечень відповідача щодо стягнення правничої допомоги, колегія суддів враховує наступне.

Зважаючи на предмет спору, заявлені позовні вимоги, а також, зміст позовної заяви, колегія суддів вважає, що даний спір є типовим та не потребує глибокого правового аналізу та дослідження, а відтак, і часових затрат.

На переконання колегії суддів, розроблення, структуризація та складання процесуальних документів протягом 4 годин, зокрема: апеляційної скарги (об`ємом 1 сторінка) та заяви на виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху від 16.10.2020 р. (об`ємом 4 сторінки, з яких, мотивувальна частина становить 2 сторінки) є неспівмірним ні з часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт (надання послуг), ні з його обсягом, що є підставою для зменшення розміру таких витрат.

Крім того, колегія суддів наголошує на тому, що предметом спору є податкова вимога Головного управління ДПС у Київській області від 01 жовтня 2019 року №149535-56 на суму 3 265,90 грн., яка є значно меншою від розміру витрат на професійну правничу допомогу, яку просить стягнути апелянт.

Колегія суддів враховує висновки Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду викладені у постанові від 14 листопада 2019 року по справі № 826/15063/18, згідно яких: «…суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

…При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг».

Відповідно до статті 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить йому суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Враховуючи викладене у сукупності, зважаючи на предмет позову, а також, фактичний об`єм виконаної роботи та її незначну складність, колегія суддів вважає розумно обґрунтованими, справедливими та співмірними заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу у розмірі 1 500,00 грн.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних ОСОБА_1 , а тому, рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції та частково знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 серпня 2020 року скасувати та прийняти нове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Київській області від 01 жовтня 2019 року №149535-56.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5-а, ) судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в строк, визначений статтею 329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Бужак Н.П.

Парінов А.Б.

Повний текст постанови виготовлено 18.12.2020 р.