Справа № 640/31306/20
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення заяви про забезпечення позову

до подання позовної заяви без розгляду

17 грудня 2020 року м. Київ № 640/31306/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Балась Т.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову подану до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до Державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Волошиної Жанни Дмитрівни, треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання протиправними дій, скасування рішення.

У поданій заяві заявник просить забезпечити позов шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України, та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна (у тому числі, але не виключно, реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше), а саме нежитлового приміщення (літера А), яке зареєстроване рішенням державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Волошиної Жанни Дмитрівни, про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на нежитлове приміщення (літера А), загальною площею 311,5 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13.10.2009 року у справі №2-3490/2009, ухвали Апеляційного суду міста Києва у справі №2-3490/09 (провадження 22-ц/796/5955/2018) від 22.06.2018, ухвали Верховного Суду у справі №2-3490/09 (провадження №61-41579ск18) від 15.08.2018, (з відкриттям розділу), індексний номер: 53251912 від 22.07.2020 16:52:13, до набрання законної сили рішенням суду по справі.

Мотивуючи заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 як майбутній позивач, в справі вважає, що даний позов потребує забезпечення, оскільки органи державної реєстрації прав на нерухоме майно незаконно та на підставі неналежних документів, що не відповідають закону, можуть вільно та на власний розсуд здійснити реєстраційні дії відносно окремого інвентарного об`єкта-павільйону ПП-1-74, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_1 на праві власності, а також прийняти будь-яке рішення та здійснити реєстраційну дію всупереч волі заявника, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить ефективний захист або поновлення порушених прав ОСОБА_1 та зумовить необхідність вчинення додаткових заходів для захисту порушених прав.

Вирішуючи питання про наявність обставин, що дають підстави для забезпечення позову, суд виходив з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

В силу приписів частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно зі статтею 153 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову (частина 2 статті 153 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви є першочерговим визначення того, чи буде майбутній позов поданий з дотриманням правил підсудності, встановленим цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України - завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з положеннями пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Водночас, суд зазначає, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

При цьому, однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим, участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак, не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.

Зі змісту заяви про забезпечення позову установлено, що предметом позову, який буде подано до суду заявником є визнання протиправним, скасування рішення державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Волошиної Жанни Дмитрівни про державну реєстрацію (з відкриттям розділу), індексний номер: 53251912 від 22.07.2020 16:52:13 права власності за ОСОБА_2 на нежитлове приміщення (літера А), загальною площею 311,5 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 та виключення запису про державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно, яке було зареєстроване на підставі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13.10.2009 року у справі №2-3490/2009, ухвали Апеляційного суду міста Києва у справі №2-3490/09 (провадження 22-ц/796/5955/2018) від 22.06.2018, ухвали Верховного Суду у справі №2-3490/09 (провадження №61- 4І579ск18) від 15.08.2018.

Так, з матеріалів справи убачається, що 12.04.2018 за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на Ѕ частку Окремого інвентарного об`єкта-павільйону ПП-1-74, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що виникло на підставі договору купівлі-продажу від 12.04.2018 № 305 укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , та право власності на Ѕ частку Окремого інвентарного об`єкта-павільйону ПП-1-74, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що виникло на підставі договору купівлі-продажу від 12.04.2018 № 303, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

В той же час згідно з матеріалами справи, 05.12.2008 ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено попередній договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з ОСОБА_2

18.06.2009 Святошинським районним судом міста Києва у справі № 2-2132/2009 було прийнято рішення про задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», яким визнало договір від 05.12.2008 купівлі-продажу нежитлового приміщення (літ. А) загальною площею 311, 5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 - дійсним з моменту його підписання. Визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення (літ. А) загальною площею 311, 5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язано КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення (літ.А), загальною площею 311,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

13.10.2009 Святошинським районним судом міста Києва було прийняте рішення про поділ майна подружжя у справі № 2-3490/09, на підставі якого за ОСОБА_2 у порядку поділу спільного майна подружжя визнано право власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з цим, ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 10.02.2010 рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18.06.2009 у справі № 2-2132/2009 було скасовано та направлено справу на новий розгляд.

11.07.2011 Святошинським районним судом міста Києва у справі 2-213/11 визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення під літ. А, загальною площею 311,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

28.11.2012 Апеляційним судом міста Києва рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11.07.2011 у справі 2-213/11 внаслідок подачі апеляційної скарги прокуратурою Святошинського району міста Києва було змінено і в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на об`єкт нерухомого майна (нежитлове приміщення) під літерою «А», загальною площею 311, 5 кв.м та на об`єкт нерухомого майна (нежитлове приміщення) під літерою «Б» загальною площею 306,5 кв.м, що розташовані по АДРЕСА_1 , визнання попереднього договору купівлі-продажу від 10.03.2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та «Віском ЛТД» на нерухоме майно під літерою «Б», загальною площею 306, 5 кв.м, що розташоване по АДРЕСА_1 основним договором купівлі-продажу нерухомого майна, загальною площею 306, 5 кв.м під літерою «Б», що розташоване по АДРЕСА_1 дійсним з моменту його підписання, та про зобов`язання КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», зареєструвати право власності за ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна (нежитлове приміщення) під літерою «А», загальною площею 311,5 кв.м та на об`єкт нерухомого майна (нежитлове приміщення) під літерою «Б» загальною площею 306, 5 кв.м, що розташовані по АДРЕСА_1 , та видати технічний паспорт та витяг з державного реєстру прав власності на нерухоме майно на вказаний об`єкт, відмовлено.

08.07.2010 Київською міською радою (V сесія VI скликання), керуючись рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 13.10.2009 про поділ майна подружжя у справі № 2-3490/09, прийнято рішення № 1146/4584 про передачу ОСОБА_2 земельної ділянки для реконструкції нежитлової будівлі під торговельно-розважальний комплекс із закладами громадського харчування та подальших його експлуатації та обслуговування на АДРЕСА_1 у зв`язку із переходом права власності на майно.

18.07.2020 ОСОБА_2 здійснив реєстрацію права власності на нежитлове приміщення (літ. А) по АДРЕСА_1 , загальною площею 311,5 кв.м (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 53251912 від 22.07.2020 16:52:13.

Судом також встановлено, що 03.08.2020 ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки (серія та номер: 1202) та передано у іпотеку фізичній особі ОСОБА_3 нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 . Cтрок виконання основного зобов`язання ОСОБА_2 у розмірі 1810575,00 грн., що є еквівалентом 65000 доларів США, перед ОСОБА_3 наступив 15.10.2020.

Згідно із заявою про забезпечення позову, у заявника є всі підстави побоюватися, що ОСОБА_2 відчужить об`єкт третім особам, або укладе удаваний правочин, або право власності за договором іпотеки перейде до ОСОБА_3 , оскільки строк виконання основного зобов`язання ОСОБА_2 у розмірі 1810575,00 грн., що є еквівалентом 65000 доларів США 00 центів, перед ОСОБА_3 наступив 15.10.2020 на підставі Договору позики від 03.08.2020, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, внаслідок чого новий власник або іпотекодержатель ОСОБА_3 претендуватиме на окремий інвентарний об`єкт-павільйон ПП-1-74, який належить ОСОБА_1 , оскільки за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано і знаходиться лише один об`єкт - павільйон.

Заявник вказує на те, що ОСОБА_2 незаконно здійснив державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , зважаючи на те, що за вказаною адресою зареєстровано об`єкт: окремий інвентарний об`єкт-павільйон ПП-1-74), та передав в іпотеку дане приміщення за договором іпотеки третій особі.

Таким чином, з поданої заяви про забезпечення позову та доданих до неї документів вбачається наявність спору щодо захисту права власності між позивачем та ОСОБА_2 , тоді як вимоги ОСОБА_1 до Державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Волошиної Жанни Дмитрівни є похідними від вирішення спору про захист права власності.

Зазначена заява має розглядатися в порядку цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи з приводу захисту права власності, а отже, існує спір про право, можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства відсутня.

Водночас, суд зазначає, що участь у такій державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не змінює характер цього спору на адміністративний.

Суд зазначає, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що позов, який має бути поданий в межах спірних правовідносин протягом 10 днів з дня постановлення ухвали - не відноситься до юрисдикції адміністративного суду, відтак вказана заява про забезпечення позову також не може бути розглянута адміністративним судом в межах власної юрисдикції.

Згідно з частиною 7 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 152 цього Кодексу, повертає її заявнику без розгляду, про що постановляє ухвалу.

За приписами частини 2 статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що заява про забезпечення позову, яка подана до подання позовної заяви до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, має бути повернути без розгляду, якщо суд встановить, що вказана заява не відповідає вимогам Кодексу адміністративного судочинства України, а саме, що вказана заява має розглядатися належним судом, до юрисдикції якого входить розгляд даного питання, в даному випадку, до районного суду м. Києва в порядку Цивільного процесуального кодексу України, з дотриманням правил підсудності.

Отже, суд приходить до висновку, що наявні підстави для повернення заяви про забезпечення позову без розгляду.

Керуючись статтями 150-154, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 до державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Волошиної Жанни Дмитрівни, треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про забезпечення позову до подання позовної заяви - повернути заявнику без розгляду.

Ухвала набирає законної сили відповідно до частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені статтями 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.П. Балась