Справа № 280/5757/19
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2020-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 грудня 2020 року м. Дніпросправа № 280/5757/19
Суддя І інстанції Сацький Р.В.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Мельника В.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасуання податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом до суду в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення від 21.08.2019 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що контролюючим органом безпідставно застосовано штрафні санкції за несвоєчасну сплату ЄСВ, оскільки він сплачував ЄСВ у строки відповідно до консультації отриманої у податковому органі ще в 2013 році і жодних претензій з цього часу щодо сплати цього внеску з боку податкового органу не було. Крім того позивач в адміністративному порядку оскаржив вказане податкове повідомлення-рішення і контролюючий орган розглянув скаргу позивача з порушенням терміну визначеному ст. 56 ПК України, в зв`язку з чим скарга позивача вважається задоволеною.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року у позовні вимоги було задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням Головне управління ДПС у Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі. Вказує не те, що податкове повідомлення рішення було прийнято відповідно до вимог ПК України і жодних порушень з боку контролюючого органу не допущено.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у її задоволенні та зашити без змін рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, а тому відповідно до ст. 229 КАС України фіксування судового засідання не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач зареєстрований як фізична особа підприємець з 03.04.2008, про що внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, номер запису 0012641. Позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування, сплачує єдиний податок на третій групі оподаткування.

21.08.2019 відповідачем прийняте рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, у відповідності до якого на позивача накладено штрафні санкції на загальну суму 6 499,41 грн, у тому числі, штраф у розмірі 4 098,23 грн, пеня у розмірі 2 401,18 грн за несвоєчасну із порушенням строків, встановлених Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", у відповідній редакції, сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 22.10.2013 по 09.08.2019.

Рішення відповідача позивач отримав 13.09.2019.

Не погоджуючись із рішенням відповідача позивач 23.09.2019 оскаржив його до Державної фіскальної служби України, направивши відповідну скаргу рекомендованим листом №792, що підтверджується копією фіскального чеку АТ «Укрпошта» від 23.09.2019 № ПН 55. Відповідно до відомостей з сайту АТ «Укрпошта» http//ukrposhta.ua, що надані позивачем, листа АТ «Укрпошта» № 20-14-045 від 28.11.2019, рекомендований лист №792 вручений Державній фіскальній службі України 27.09.2019.

30.10.2019, тобто на 32-й день після отримання скарги позивача, Державна фіскальна служба України прийняла рішення №7651/6/99.00.08.06.01 про розгляд скарги позивача, яким позивачу у задоволенні його скарги відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із допущених контролюючим органом строків розгляду скарги позивача, що є підставою для висновку про задоволення скарги позивача, крім того вказав, що позивач сплачував ЄСВ відповідно до консультації, отриманої у податковому органі, що виключає вину позивача при сплаті ЄСВ з порушенням строків визначених податковим законодавством.

Судова колегія погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (надалі Закон №2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до частини 4 статті 4 Закону №2464-VI, особи, зазначені в пунктах 4 та 5-1 частини 1 цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до абзацу 1 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI, для платників, зазначених в пунктах 4 (крім фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5, 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI, в разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI, для платників, зазначених в пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Тобто відповідно до положень статті 7 Закону №2464-VI для фізичних осіб підприємців, незалежно від того на якій системі оподаткування перебуває такий підприємець, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць, не залежно від розміру отриманого доходу.

Відповідно до абзацу 3 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI, платники єдиного внеску, зазначені в пунктах 4, 5, 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Положеннями п. 56.8 ст. 56 Податкового кодексу України (надалі ПКУ), передбачено, що 56.8. Контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Абзацем 2 п. 56.9 ст. 56 ПКУ передбачено, зокрема, що у випадку, якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

З урахуванням положень ст. 56 ПК України суд прешої інстанції дійшов вірних висновків, що вмотивоване рішення на скаргу позивача не пізніше 18 жовтня 2019 року, тобто в продовж 20 днів, зі дня отримання скарги позивача.

В той же час рішення Державної фіскальної служби України №7651/6/99.00.08.06.01 про розгляд скарги позивача складено 30 жовтня 2019 року, а тому відповідно до положень абз. 2 п. 56.9, ст. 56 ПКУ, скарга вважається задоволеною на користь позивача.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржене рішення відповідача від 21.08.2019 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску таким, що втратило чинність з 19 жовтня 2019 року.

Крім того як вірно звернув увагу суд першої інстанції пунктом 6 ч.1 ст. 14 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в редакції 04.07.2013, була передбачена можливість позивача, як платника єдиного внеску отримати в органі доходів і зборів усну консультацію з питань застосування законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску.

Апелянтом не спростовано факту звернення позивача за консультацією з питань застосування законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску та не заперечує факту надання йому співробітником Мелітопольської ОДПІ консультації щодо порядку сплати єдиного внеску фізичною особою-підприємцем не раз у квартал, до 20-го числа місяця, який настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок, як це передбачено абз. 3 с. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у відповідній редакції, а раз на рік, до початку квітня року, який настає за роком, в за який сплачується єдиний внесок.

Зміни до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якими на відповідача покладено обов`язок здійснювати контроль за дотримання платниками єдиного внеску вимог зазначеного закону (п. 3) ч. 1 ст. 14 Закону було внесено 04.07.2013 (Закон України від 04.07.2013 № 406-VII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи). Зміни до абз. 3 ч. 8 ст. 9 зазначеного закону щодо порядку сплати єдиного внеску внесено Законом України від 18 вересня 2012 року № 5292-VI «Про внесення змін до статей 9 і 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на той факт, що до 22.10.2013 у відповідача претензій до позивача щодо дотримання встановленого порядку сплати єдиного внеску не було. Ця дата зазначена у додатку до оскаржуваного рішення відповідача «розрахунок штрафу та пені по єдиному внеску», як дата першого порушення. В продовж шести років у відповідача не було будь яких претензій щодо дотримання ним порядку та строків сплату єдиного внеску, що дало обґрунтовані підстави вважати, що він здійснює оплату єдиного внеску у відповідності до вимог законодавства, а отриману від працівників Мелітопольської ОДПІ консультацію щодо сплати єдиного внеску правильною.

Із урахуванням того, що законами № 5292-VI, № 406-VII дійсно було внесено зміни до порядку сплати єдиного внеску та змінено орган, який контролює дотримання платниками єдиного внеску виконання відповідного закону, суд першої інстанції прийшов обґрунтованого висновку, що твердження позивача щодо підстав та обставин отримання ним зазначеної консультації в Мелітопольській ОДПІ, як в органі доходів і зборів, щодо строків та порядку сплати єдиного внеску відповідає дійсності та відсутні сумніви щодо їх достовірності.

Враховуючи викладене вище, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність законних підстав ля задоволення позовних вимог, а доводи апелянта зазначених висновків суду не спростовують.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова