Справа № 540/3007/20
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2020-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/3007/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Херсонській області, за участю третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Херсонській області (далі - відповідач), за участю третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області, в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати судді ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18.04.2020 до 28.08.2020 із застосуванням обмеження нарахування у сумі 47320 грн;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату судді ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18.04.2020 до 28.08.2020 у повному обсязі згідно зі ст. 135 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" без застосування обмежень, встановлених ст. 29 Закону У країни "Про державний бюджет України на 2020 рік", відповідно до розміру суддівського окладу, визначеного штатним розписом Цюрупинського районного суду Херсонської області, виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2020, з урахуванням надбавки за вислугу років, встановлену наказом голови Цюрупинського районного суду Херсонської області 20.08.2019 № 22-к;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць.

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.

Ухвалою від 16.10.2020 у справі відкрите спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), сторонам наданий строк для подання заяв по суті справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 2002 року до 2020 року ОСОБА_1 перебувала на посаді судді Цюрупинського районного суду Херсонської області. Наказом голови Цюрупинського районного суду Херсонської області від 20.08.2019 № 22-к позивачу встановлена надбавка за вислугу років у розмірі 60 % посадового окладу за наявності стажу роботи понад 25 років станом на 30.08.2019. Рішенням Вищої ради правосуддя від 25.08.2020 ОСОБА_1 звільнена у відставку з посади судді Цюрупинського районного суду Херсонської області. При звільненні позивачу виплачена вихідна допомога, компенсація за невикористані відпустки та заробітну плату станом на дату звільнення. Втім, у період з квітня до серпня 2020 року включно, за виключенням часу перебування у відпустці, відповідач нараховував і сплачував щомісяця суддівську винагороду у розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Тобто, відповідач безпідставно і протиправно у зазначений період не виплачував позивачу суддівську винагороду з урахуванням: посадового окладу у розмірі 30 прожиткових мінімумів доходів громадян - 63060,00 грн та доплати за вислугу років за наявності стажу більше 25 років у розмірі 60 % посадового окладу - 37836,00 грн. Таким чином, за період квітня-серпня 2020 року відповідач протиправно не донарахував позивачу 202908,60 грн та не виплатив, за вирахуванням податку та військового збору, 163341,42 грн. суддівської винагороди. Позивач вважає, що неповне нарахування та виплата відповідачем суддівської винагороди порушує її право на належне матеріальне забезпечення щодо отримання належної суддівської винагороди з огляду на рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 № 10-р/2020, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України від 13.04.2020 № 553-ІХ про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" щодо зменшення розміру виплати суддівської винагороди до 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої станом на 01.01.2020. Посилаючись на викладене, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

02.11.2020 відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, з огляду на таке. Відповідно до частини другої статті 135 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Відповідач зазначає, що відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України с найважливішою функцією держави. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОУІР-19" з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19 на всій території України з 12.03.2020 встановлено карантин. 13.04.2020 Верховна Радою України прийняла Закон України № 553-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", який набрав чинності 18.04.2020. Так, відповідно до ч. 1, 3 ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" у редакції Закону № 553-ІХ, встановлено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОУШ-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, зокрема, суддівська винагорода суддів нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2020. Таким чином, нарахована суддівська винагорода суддів, починаючи з 18 квітня 2020 року, обмежується максимальним розміром 47 230 грн на місяць, пропорційно до кількості відпрацьованих у місяці робочих днів, виходячи з фактично відпрацьованого часу з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу та інших надбавок і доплат). Відповідач наголошує, що складові суддівської винагороди, визначені статтею 135 Закону про судоустрій окремо скороченню не підлягають, а Закон № 553-ІХ не визначає відповідної процедури. Розрахунок суддівської винагороди здійснювався на загальних підставах, а обмеження максимального її розміру застосовувалося до загальної суми розрахованої суддівської винагороди. Отже, відповідно до ст. 152 Конституції України, рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення Конституційним Судом України відповідного рішення. У зв`язку з тим, що дія ч.ч. 1, 3 ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" втратила чинність 28.08.2020, відтак у період з 18.04.2020 до 28.08.2020 постанні були чинними і на підставі них відповідач здійснював нарахування та виплату позивачу суддівської винагороди. На підставі викладеного, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Херсонській області, належним чином повідомлена про відкриття провадження у справі, не скористалася процесуальним правом на подання пояснень на позовну заяву.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

За змістом ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд розглядає дану справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Постановою Верховної Ради України від 19.05.2005 № 2582-IV "Про обрання суддів" відповідно до п. 27 ст. 85, ч. 1 ст. 128 Конституції України, ОСОБА_1 обрана безстроково на посаду судді Цюрупинського районного суду Херсонської області.

Наказом голови Цюрупинського районного суду Херсонської області від 20.08.2019 №22-к судді ОСОБА_1 з 30.08.2019 встановлена щомісячна доплата за вислугу років у розмірі 60 % від посадового окладу, як такій, стаж роботи на посаді судді якого становить 25 років.

Наказом голови Цюрупинського районного суду Херсонської області від 07.09.2020 №18-к, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 25.08.2020 № 2451/0/15-20 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Цюрупинського районного суду Херсонської області у відставку", ст. 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ОСОБА_1 відрахована у відставку зі штату Цюрупинського районного суду Херсонської області з 07.09.2020.

Згідно з розрахунковими листами за травень-вересень 2020 року, суддівська винагорода ОСОБА_1 складалась із таких складових (без урахування відпустки): оклад судді 63060,00 грн, вислуга років суддів у розмірі 60 % посадового окладу. Разом з цим, застосовувалося "обмеження 10 мінімальних заробітних плат", відповідно до якого суддівська винагорода позивача була зменшена до 47230,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним розрахунком та виплатою суддівської винагороди, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією та Законами України. Держава забезпечує фінансування та належні умови функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів.

Як слідує зі змісту Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10.07.1998, рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їх рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їх незалежність та неупередженість.

У Основних принципах незалежності судових органів (Схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) визначено, що незалежність судових органів гарантується державою і закріплюється в конституції або законах країни. Правосуддя вимагає, щоб кожен мав право на справедливий і публічний розгляд в компетентному, незалежному та об`єктивному суді відповідно до принципів, проголошених в Загальній декларації прав людини (стаття 10), Міжнародному пакті про громадянські й політичні права (стаття 14) та інших документах Організації Об`єднаних Націй. Для здійснення цього права необхідно мати незалежний судовий орган. Пунктом 11 Основних принципів регламентовано, що термін повноважень суддів, їх незалежність, безпеку, відповідну винагороду, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватись законом.

Відповідно до статті 130 Конституції України розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо незалежності суддів, зокрема, їх належного матеріального забезпечення, незаконності зміни розмірів суддівської винагороди, рівня довічного грошового утримання суддів у відставці (рішення Конституційного Суду України від 24.06.1999 № 6-рп/99, від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 01.12.2004 № 19-рп/2004, від 11.10.2005 № 8-рп/2005, від 18.06.2007 № 4-рп/2007, від 22.05.2008 № 10-рп/2008, від 11.03.2020, від 18.02.2020 № 2-р/2020).

У вказаних рішеннях Конституційний Суд України зазначив, зокрема, що однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів; встановлена система гарантій незалежності суддів не є їх особистим привілеєм; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; суддівська винагорода є гарантією незалежності судді та невід`ємною складовою його статусу; зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому (перше речення абзацу третього пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 24.06.1999 № 6-рп/99, перше речення абзацу шостого підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 03.06.2013 № 3-рп/2013, друге речення абзацу шостого підпункту 3.2, абзаци двадцять сьомий, тридцять третій, тридцять четвертий підпункту 3.3 пункту З мотивувальної частини Рішення від 04.12.2018 № 11 -р/2018).

У Рішенні від 03.06.2013 № 3-рп/2013 у справі № 1-2/2013 Конституційний Суд України відмітив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України.

Наведені положення Конституції України, правові позиції Конституційного Суду України свідчать про те, що законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу.

Суд погоджується з позицією позивача про те, що нарахування і виплата ОСОБА_1 суддівської винагороди із застосуванням обмеження здійснено відповідачем всупереч спеціального Закону України "Про судоустрій і статус суддів", тобто на підставі іншого закону, що заборонено Конституцією України, стаття 130 якої передбачає, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Суд звертає увагу на те, що вказана стаття Конституції України не допускає будь-якого розширеного тлумачення її змісту, відтак, не дозволяє суб`єктам владних повноважень, у тому числі законодавцю, на власний розсуд застосовувати будь-які інші підходи до визначення розміру суддівської винагороди в обхід спеціального закону про судоустрій.

Отже, Закон № 553-ІХ від 13.04.2020 про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" щодо зменшення розміру виплати суддівської винагороди не відповідає Конституції України, тому не може бути застосований до визначення розміру суддівської винагороди позивача.

Крім того, цим Законом не були скасовані чи внесені зміни до частини 2 статті 135 Закону № 1402-VІІІ (визначає, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами); частини 1 статті 133 Закону № 2453-VІ, (визначає, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатись іншими нормативно-правовими актами).

Зважаючи на викладене вище, положення Закону України № 553-ІХ від 13.04.2020 про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" не відповідають принципам якості, доступності та правової визначеності закону (формулювання правової позиції наведене, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Бейелер проти Італії (Beyeler v. Italy).

Суд зауважує на недопустимості залежності права позивача на отримання суддівської винагороди у повному розмірі від неналежного виконання функцій державними органами і іншими суб`єктами владних повноважень.

Відповідач не довів належними та допустимими доказами того, що обмеження розміру суддівської винагороди судді ОСОБА_1 здійснювалось з дотриманням вимог статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Крім того, відповідач не довів законність застосування ним в якості пріоритетного нормативно-правового акту Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", незважаючи на те, що Конституційний Суд України неодноразово висловлювався щодо недопустимості таких дій відносно суддів.

Посилання відповідача на незастосування до рішень Конституційного Суду України принципу зворотної дії у часі суд оцінює критично.

Так, суд наголошує на недопустимості ігнорування прямого припису Основного закону (стаття 130) про те, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій, а також положення профільного закону (стаття 135), оскільки Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" не є законом про судоустрій, будь-які обмеження розміру суддівської винагороди на його підставі свідчать про порушення Конституції України, нехтування міжнародними гарантіями незалежності суддів та є прямим втручанням у реалізацію судової влади.

28.08.2020 Конституційний Суд України ухвалив рішення у справі за конституційним поданням Верховного Суду та визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частин першої, третьої статті 29 Закону № 294; абзацу дев`ятого пункту 2 розділу II "Прикінцеві положення" Закону № 553-ІХ.

Пунктом 4.3 вказаного рішення визначено: "Конституційний Суд України вважає, що обмеження відповідних виплат є допустимим за умов воєнного або надзвичайного стану. Однак такого роду обмеження має запроваджуватися пропорційно, із встановленням чітких часових строків та в жорсткій відповідності до Конституції та законів України. Таке обмеження також може застосовуватися й до суддів, однак після закінчення терміну його дії втрачені у зв`язку з цим обмеженням кошти необхідно компенсувати відповідними виплатами, оскільки суддівська винагорода є складовим елементом статусу судді, визначеного Конституцією України."

Відтак, здійснення будь-яких обмежень щодо визначених Конституцією України гарантій суддівської незалежності на підставі нормативних актів, які не визначають правовий статус органів судової влади, є протиправним.

За таких обставин, суд дійшов висновку прпротиправність дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди за період з 18.04.2020 до 28.08.2020 із застосуванням обмеження винагороди максимальним розміром 47 230 грн на місяць.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць, суд зазначає таке.

Положеннями ч. 3 ст. 241 КАС України передбачено, що судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Статтею 371 КАС України передбачені категорії адміністративних справ, рішення по яких виконуються або можуть виконуватися негайно, тобто до набрання рішенням законної сили.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників або з власної ініціативи може звернути до негайного виконання рішення, у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1, 2 ч. 1 цієї статті (п. 1 ч. 2 ст. 371 КАС ).

Оскільки рішення суду у даній справі носить зобов`язальний характер та в ньому не вирішується питання про стягнення коштів з відповідача, то дія п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС України на дані правовідносини не розповсюджується.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд зазначає таке.

Статтею 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Наведені процесуальні приписи не є імперативними, передбачають диспозитивну поведінку суду щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, суд вважає, що зобов`язання надати такий звіт, це право, а не обов`язок суду. У даному спорі суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, оскільки позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , відтак задовольняє позов у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області (, 73003, м. Херсон, вул. Перекопська, 5) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) суддівської винагороди за період з 18.04.2020 до 28.08.2020 (за винятком днів відпустки) із застосуванням статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік".

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області (, 73003, м. Херсон, вул. Перекопська, 5) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) суддівської винагороди за період з 18.04.2020 до 28.08.2020 (за винятком днів відпустки), обчисливши розмір суддівської винагороди відповідно до статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2020 та надбавки за вислугу років, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.Й. Кисильова

кат. 106020000