Справа № 360/3463/20
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

09 грудня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/3463/20

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Борзаниці С.В.,

за участю секретаря судового засідання: Печегіної Є.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі також - позивач), в інтересах якого звернувся адвокат Алексєєв Олексій Ігорович (далі - представник позивача), до Управління державної міграційної служби України в Луганській області (далі - відповідач, УДМС України в Луганській області), відповідно до якої просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Луганській області про скасування посвідки на тимчасове проживання від 03.09.2020 № 4401.5-12600/44.1-20;

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Луганській області, оформлене повідомленням про відмову в прийнятті (розгляді) документів від 03.09.2020 № 0259;

- зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Луганській області обміняти посвідку на тимчасове проживання громадянину Нігерії ОСОБА_1 на підставі документів, поданих ним 31.08.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.07.2014 громадянину Нігерії ОСОБА_1 УДМС України в Луганській області була оформлена посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_1 строком дії до 20.09.2020 за підставою 04/12 - «навчання» відповідно до положень Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.07.2013 № 681, який діяв на момент оформлення посвідки.

Відповідно до наказу № 04.02-03/277 від 25.08.2020 позивач був зарахований з 01.09.2020 до Державного закладу «Луганський державний медичний університет» на 5 курс (IX семестр) 2020/2021 н.р. за спеціальністю 222 - «Медицина» (термін навчання 6 років) на денну форму навчання за контрактом у групу 17ім (англійською мовою) у зв`язку із поновленням на навчання.

У зв`язку із наближенням дати закінчення строку дії посвідки № НОМЕР_1 позивач 31.08.2020 звернувся до відповідача із заявою про її обмін та видачу нової посвідки на тимчасове проживання строком до 09.06.2025, до якої долучив документи відповідно до пунктів 33, 39, 40 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2018 № 322 (далі - Порядок № 322).

За результатами розгляду звернення позивача УДМС України в Луганській області прийняло відносно позивача два рішення:

1) Рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_2 від 03.09.2020;

2) Повідомлення про відмову в прийнятті (розгляді) документів від 03.09.2020 № 0259.

Під час прийняття спірних рішень посвідка на тимчасове проживання позивача № НОМЕР_1 та всі інші документи позивача були вилучені співробітниками відповідача.

Вказані рішення були надіслані відповідачем на адресу Луганського Державного медичного університету та отримані ним 10.09.2020. Позивач ознайомився зі змістом вказаних рішень 11.09.2020.

Позивач вважає зазначені рішення відповідача протиправними та такими, що підлягають скасуванню, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

УДМС України в Луганській області позовних вимог не визнало, про що надало відзив на позовну заяву (арк. спр. 92-99). В обґрунтування заперечень проти позову зазначено наступне.

01.09.2020 до УДМС в Луганській області звернувся громадянин Нігерії ОСОБА_1 з метою обміну посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 , оформленої 14.07.2014 УДМС в Луганській області, строком дії до 20.09.2020, надавши клопотання Державного закладу «Луганський державний медичний університет» від 31.08.2020 вих. № 04.05/588 щодо оформлення посвідки на тимчасове проживання громадянину Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортний документ НОМЕР_3 , у зв`язку з навчанням до 01.08.2022, оформленої 14.07.2014, отриману для навчання у навчальному закладі міста Луганська, що підтверджується наявним в даній посвідці штампом про реєстрацію місця проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 з 14.07.2014, інші відомості щодо реєстрації місця проживання позивача відсутні.

Справи іноземних громадян та осіб без громадянства, яким було оформлено посвідку на тимчасове проживання в Україні до зазначених подій знаходяться в адміністративній будівлі м. Луганська, доступ до будівлі відсутній, архіви заблоковані. Відомості стосовно громадянина Нігерії ОСОБА_1 в УДМС в Луганській області щодо оформлення згаданої посвідки на тимчасове проживання відсутні.

Таким чином, позивач в 2014 році отримав вищезазначену посвідку для навчання у навчальному закладі м. Луганська, а на теперішній час його поновлено до навчального закладу ЛДМУ, на 5 курс 2020/2021 н.р. за спеціальністю 222 «Медицина» на денну форму навчання, згідно витягу з наказу ЛДМУ від 25.08.2020 № 277 «Про зарахування у зв`язку з поновленням на навчання», тобто після оформлення 14.07.2014 посвідки НОМЕР_1 , з`ясувалось, що у позивача ОСОБА_1 не відбувся юридичний факт, підтверджений зазначеним у частинах четвертій - сімнадцятій статті 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» - навчання, який подавався іноземцем для оформлення посвідки, що є підставою для її скасування.

Також перевіркою встановлено, що 29.09.2017 позивач відкрив багаторазову візу (М)У06106305 (мета поїздки 04/12 навчання), строком дії до 27.12.2017, що також не підтверджує юридичний факт (навчання) на підставі посвідки НОМЕР_1 , оформленої 14.07.2014.

За даними Інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан» громадянин Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їхав в Україну за візою (М)У06106305, 09.10.2017, перетнув пункт пропуску «Бориспіль».

Здійснити перевірку за обліками «Аркан» коли саме громадянин Нігерії ОСОБА_1 виїхав з території України у період до 09.10.2017 не виявляється можливим у зв`язку з тим, що відповідно до пункту 29 Положення про базу даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», затвердженого наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 25.06.2007 № 472, інформація у базі даних осіб щодо відомостей про громадян України, іноземців та осіб без громадянства зберігається протягом п`яти років. Тобто, даний громадянин Нігерії виїхав з території України у період до 2015 року та до 2017 року на територію України не в`їзжав та не здійснював навчання у даний період, що підтверджує, що у позивача після оформлення 14.07.2014 посвідки НОМЕР_1 юридичний факт (навчання), який подавався позивачем для оформлення вказаної посвідки, визнано таким, що не відбувся, а дана посвідка підлягає скасуванню згідно норм чинного законодавства України.

За даними підсистеми «Облік іноземців та біженців» Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами, громадянин Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27.12.2017 отримав іншу посвідку на тимчасове проживання серії НОМЕР_4 , строком дії до 01.10.2018 (орган видачі - 8001, м. Київ, підстава 04/12 - навчання) за клопотанням керівництва Приватного вищого навчального закладу «Міжнародна академія екології та медицини», у період, коли попередня посвідка серії НОМЕР_1 була дійсною та не скасованою, у зв`язку з тим, що позивач не здав її до УДМС в Луганській області, як то передбачено нормами чинного законодавства України, та приховав факт наявності у нього на руках даної дійсної посвідки від Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області.

Тобто, у громадянина Нігерії ОСОБА_1 після оформлення посвідки серії НОМЕР_1 не відбувся юридичний факт (навчання), який подавався іноземцем для оформлення даної посвідки, оскільки позивач в`їхав 09.10.2017 до території України за новою візою (М)У06106305 та отримав іншу нову посвідку на тимчасове проживання серії НОМЕР_4 у зв`язку із навчанням в іншому навчальному закладі.

Згідно листа ПВНЗ МАЕМ від 12.12.2018 № 1315 у зв`язку з закінченням навчання та закінченням терміну дії посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_4 позивача знято з обліку ЦМУ ДМС та з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, строк дії другої посвідки на тимчасове проживання позивача серії НОМЕР_4 закінчився 01.10.2018, а згідно з витягом з наказу ЛДМУ від 25.08.2020 № 277 позивач з 25.08.2020 зарахований у зв`язку з поновленням на навчання, що в черговий раз підтверджує, що у позивача не відбувся юридичний факт, який подавався ним для оформлення посвідки НОМЕР_1 в 2014 році, оскільки відсутня інформація щодо навчання позивача у період з 14.07.2014 (дата видачі першої посвідки) по 27.12.2017 (дата видачі другої посвідки) та у період з 31.07.2018 (дата відрахування позивача з ПВНЗ МАЕМ) по 25.08.2020 (дата поновлення до ЛДМУ), оскільки згідно вищезазначених відомостей «Аркан» позивач до 2017 був відсутній на території України.

Враховуючи вищевикладене, УДМС в Луганській області оскаржуване рішення щодо скасування громадянину Нігерії ОСОБА_1 посвідки серії НОМЕР_1 вважає таким, яке прийнято відповідно до норм чинного законодавства України та без порушення прав позивача, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, тому визнати протиправним та скасувати дане рішення відсутні законні підстави.

УДМС в Луганській області 01.09.2020 в усній формі проінформовано позивача про відмову в прийнятті документів, у зв`язку з тим, що посвідка, яку він надав для обміну, підлягає скасуванню, оскільки не відбувся юридичний факт (навчання), який подавався іноземцем для оформлення цієї посвідки, що є підставою для її скасування згідно п.п. 6-1 пункту 63 Порядку № 322, а згодом у письмовій формі надано позивачу Повідомлення про відмову в прийнятті (розгляді) документів № 0259 від 03.09.2020 та прийнято рішення про скасування громадянину Нігерії ОСОБА_1 посвідки серії НОМЕР_1 на підставі п.п. 6-1 пункту 63 Порядку № 322.

УДМС в Луганській області під час прийняття Повідомлення про відмову в прийнятті (розгляді) документів ОСОБА_1 від 03.09.2020 № 0259 діяло обґрунтовано, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, не порушило ані прав позивача, ані норми чинного законодавства України, тому відсутні законні підстави для визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, відповідач зазначив, що з матеріалів позовної заяви від 16.09.2020, вбачається неспівмірність, необґрунтованість і непропорційність до предмету спору (розміру витрат) з обставинами, зазначеними в ч. 5 ст. 134 КАС України, у зв`язку з тим, що складність справи не застосовується, оскільки ця справа є незначної складності, у адвоката вона навіть типова, він представляв інтереси інших іноземних громадян по аналогічним справам № 1240/2666/18, № 1240/2665/18, 360/3764/18, № 360/4669/19 тощо, про що він також особисто зазначає у позовній заяві від 16.09.2020. Питання репутації та публічного інтересу вказаної справи також не стосується.

Відповідач вважає, що позивачем не надано належних доказів, що підтверджують протиправність оскаржуваних рішень УДМС в Луганській області та не надано належних доказів щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката Алексєєва О.І. із складністю справи, обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, тому адміністративний позов у даній справі задоволенню не підлягає, та витрати на професійну правничу допомогу також не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явились.

Представник Управління Державної міграційної служби України в Луганській області заперечував проти позовних вимог, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Судом по справі вчинені такі процесуальні дії.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.10.2020 (арк. спр. 26-27).

15.10.2020 за клопотання представника позивача розгляд справи відкладено, підготовче засідання призначено на 11.11.2020 (арк. спр. 108).

Ухвалою від 11.11.2020 закрито підготовче провадження та призначити адміністративну справу до судового розгляду по суті на 03.12.2020 (арк. спр. 139).

03.12.2020 за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено, судове засідання призначено на 09.12.2020 (арк. спр. 170).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Нігерії, документований посвідкою на тимчасове проживання НОМЕР_1 від 14.07.2014, дійсної до 20.09.2020, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (арк. спр. 7-8).

Відповідно до наказу № 04.02-03/277 від 25.08.2020 позивача поновлено з 01.09.2020 до Державного закладу «Луганський державний медичний університет» на 5 курс (IX семестр) 2020/2021 н.р. за спеціальністю 222 - «Медицина» (термін навчання 6 років) на денну форму навчання за контрактом у групу 17ім (англійською мовою) у зв`язку із поновленням на навчання (арк. спр. 9).

Позивач 31.08.2020 звернувся до відповідача із заявою про її обмін та видачу нової посвідки на тимчасове проживання строком до 09.06.2025, до якої долучив документи: паспорт НОМЕР_3 з перекладом на українську мову сторінки паспорту з персональними даними, засвідчений нотаріально; посвідку на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 ; Витяг з наказу ЛДМУ від 25.08.2020 № 277 «Про зарахування у зв`язку з поновленням на навчання»; копію наказу ЛДМУ від 25.01.2019 № 16-02/2 «Про терміни навчання здобувачів вищої освіти котрі вступили на навчання у 2019 році»; договір медичного страхування іноземців та осіб без громадянства № 20.641050.0301-0169 від 27.08.2020; банківську квитанцію про сплату адміністративного збору від 27.08.2020 (арк. спр. 37-50).

Висновком відповідача від 03.09.2020 встановлено, що у громадянина Нігерії ОСОБА_1 припинилася підстави для перебування на території України згідно посвідки серії НОМЕР_1 , бо іноземець в`їхав 09.10.2017 за новою візою № Y06106305 до території України та отримав іншу посвідку на тимчасове проживання у зв`язку із навчанням в іншому навчальному закладі (арк. спр. 77-78).

За результатами розгляду звернення позивача УДМС України у Луганській області прийняло рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання від 03.09.2020 № 4401.5-12600/44.1- 20 на підставі підпункту 6-1 пункту 63 Порядку для оформлення посвідки на тимчасове місце проживання та повідомлення про відмову в прийнятті (розгляді) документів від 03.09.2020 № 0259 (арк. спр. 79).

Вирішуючи справу по суті позовних вимог, суд виходить з такого.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 22.09.2011 № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773), Законом України від 18.01.2001 № 2235-ІІІ «Про громадянство» (далі - Закон № 2235), Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322 (далі - Порядок № 322), Порядком організації набору на навчання (стажування) іноземців та осіб без громадянства, затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України від 01.11.2013 № 1541 (далі - Порядок № 1541).

Правовий статус, основні права, свободи та обов`язки іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, порядок вирішення питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України визначає № 3773.

Згідно зі статтею 1 Закону № 3773 іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Статтею 1 Закону № 2235 визначено термін проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні (пункт 7 частини першої статті 1 Закону № 3773).

Іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом (пункт 8 частини першої статті 1 Закону № 3773).

У відповідності до пункту 17 статті 1 Закону № 3773 посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Відповідно до частини тринадцятої статті 4 Закону № 3773 іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.

Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій та вісімнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання (частина третя статті 5 Закону № 3773).

Згідно із абзацом п`ятим пункту 4 Порядку № 322 іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання, посвідка видається на період навчання, який визначається наказом закладу освіти про встановлення періодів навчання для іноземних студентів.

Посвідка видається протягом 15 робочих днів з дати прийняття документів від іноземця або особи без громадянства (пункт 5 Порядку № 322).

Згідно з пунктом 7 Порядку № 322 обмін посвідки здійснюється у разі:

1) зміни інформації, внесеної до посвідки;

2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки;

3) закінчення строку дії посвідки;

4) непридатності посвідки для подальшого використання.

Відповідно до пункту 16 Порядку № 322 документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт) та територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Згідно із пунктом 17 Порядку № 322 документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні.

Пунктом 21 Порядку № 322 визначено, що працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.

Іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм було відмовлено в прийнятті документів, за умови дотримання строків, визначених пунктами 17 і 19 цього Порядку.

Пунктом 32 Порядку № 322 визначено, що для оформлення посвідки іноземець або особа без громадянства подають:

1) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, з візою типу D, якщо інше не передбачено законодавством і міжнародними договорами України, крім випадків, установлених абзацом сьомим цього пункту;

2) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника (у разі подання документів законним представником);

3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку;

4) дійсний поліс медичного страхування на весь строк дії посвідки;

5) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.

Крім документів, зазначених у пункті 32, залежно від категорії іноземців та осіб без громадянства, визначених статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», подаються для іноземців або осіб без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання:

документ, що підтверджує факт навчання в Україні (засвідчені в установленому порядку копії наказу закладу освіти про зарахування та про встановлення періодів навчання для іноземних студентів);

зобов`язання закладу освіти повідомити ДМС про відрахування іноземця або особи без громадянства з такого закладу (підпункт 10 пункту 33 Порядку № 322).

З вищевикладених положень Закону № 3773-VI та Порядку № 322 судом встановлено, що з метою посвідчення особи та підтвердження законності підстав для тимчасового проживання України іноземець або особа без громадянства зобов`язані отримати посвідку на проживання.

Вказаними нормативно-правовими актами врегульовано процедуру отримання посвідки на проживання, її обміну, визначено вичерпний перелік документів, що подається для отримання посвідки на проживання, а також встановлено заборону на витребування від іноземця будь-яких інших документів або відомостей, не визначених Законом № 3773-VI та Порядком № 322.

Підстави для відмови в оформленні та видачі посвідки зазначені в пункті 61 Порядку № 322.

Відповідно до положень пункту 62 Порядку № 322 копія рішення про відмову в оформленні чи видачі посвідки із зазначенням причин відмови не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття видається іноземцеві або особі без громадянства під розписку чи надсилається рекомендованим листом такій особі і приймаючій стороні.

У разі подання заяви-анкети через уповноваженого суб`єкта територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС надсилає письмове повідомлення про прийняте рішення до уповноваженого суб`єкта для подальшого його вручення іноземцеві або особі без громадянства.

У пункті 63 Порядку № 322 передбачено, що посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі:

1) отримання даних з баз даних Реєстру, відповідних автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та баз інших державних органів або інформації від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів;

2) отримання вмотивованого клопотання приймаючої сторони про скасування посвідки (у тому числі в разі звільнення іноземця або особи без громадянства із займаної посади) або припинення діяльності приймаючої сторони - юридичної особи;

3) коли іноземця або особу без громадянства засуджено в Україні до позбавлення волі;

4) коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;

5) коли уповноваженим державним органом прийнято рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства чи їх примусове видворення за межі України або про заборону подальшого в`їзду в Україну;

6) отримання особою паспорта громадянина України (тимчасового посвідчення громадянина України), посвідки на постійне проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, якій надано додатковий захист;

6-1) якщо з`ясується, що в іноземця або особи без громадянства припинилися підстави для перебування на території України, або якщо після оформлення посвідки з`ясується, що юридичний факт підтверджений/засвідчений відповідним документом, зазначеним у частинах четвертій - сімнадцятій статті 5 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", який подавався іноземцем або особою без громадянства для оформлення посвідки, визнано недійсним, скасованим, нікчемним або таким, що не відбувся;

6-2) отримання від іноземця або особи без громадянства заяви про скасування виданої посвідки;

7) в інших випадках, передбачених законом.

Оцінюючи правомірність оскаржуваного рішення відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у частині другій статті 2 КАС України, що відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта.

Судом установлено, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, що 14.07.2014 позивача документовано посвідкою на тимчасове проживання НОМЕР_1 строком дії до 20.09.2020 за підставою 04/12 - навчання.

У подальшому, 09.10.2017 позивач в`їхав на територію України за новою візою (М) Y06106305 та отримав іншу посвідку на тимчасове проживання НОМЕР_4 у зв`язку із навчанням в іншому навчальному закладі, терміном дії до 01.10.2018.

З листа Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області ДМС України встановлено, що за клопотанням адміністрації ПВНЗ «Міжнародна академія екології та медицини» громадянин Нігерії ОСОБА_1 був документований посвідкою на тимчасове проживання в України НОМЕР_4 орган видачі 8001 підстава (04/12) терміном дії до 01.10.2018. Іноземця знято з обліку у зв`язку з закінченням навчання та закінченням терміну дії посвідки на тимчасове проживання (арк. спр. 55).

Наказом Луганського державного медичного університету від 25.08.2020 № 04-02-03/277 позивача поновлено з 01.09.2020 до Державного закладу «Луганський державний медичний університет» на 5 курс (IX семестр) 2020/2021 н.р. за спеціальністю 222 - «Медицина» (термін навчання 6 років) на денну форму навчання за контрактом у групу 17ім (англійською мовою) у зв`язку із поновленням на навчання (арк. спр. 9).

Отже, обставини, які слугували підставами звернення та видачі посвідки на тимчасове проживання позивачу у 2017 році не мають відношення до спірних правовідносин, що склалися у зв`язку із обміном посвідки на тимчасове проживання від 14.07.2014.

Посвідка позивача НОМЕР_1 від 14.07.2014 була видана з підстав вступу позивача на навчання до Луганського державного медичного університету, що не заперечується відповідачем відповідно до ч. 12 ст. 5 Закону України № 3773 в редакції на дату видачі посвідки. На час подання документів для отримання посвідки НОМЕР_1 факт вступу позивача на навчання був визнаний.

Чинні норми Закону № 3773-VI і Порядку № 322, та не чинні на цей час норми Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання затвердженого Постановою КМУ від 28.03.2012 року № 251 (Порядок 251) та Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання затвердженого наказом МВС України від 15.07.2013 року № 681 (Наказ 681) не дозволяли отримати посвідку на тимчасове проживання у зв`язку із вступом на навчання до українського навчального закладу без подання органам ДМС документу, що підтверджує цей факт, а саме: наказу навчального закладу із зазначенням в ньому строку навчання іноземця або особи без громадянства. При цьому, дата звернення іноземця за оформленням посвідки не може передувати даті початку навчання, оскільки відповідно до ч. 13 ст. 4 Закону № 3773-VІ іноземці вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України, лише на період навчання.

Суд вважає слушними доводи представника позивача стосовно того, що до позивача не може бути застосована обрана відповідачем підстава для скасування посвідки на тимчасове проживання, оскільки її видача в 2014 році сама по собі підтверджує те, що факт вступу позивача на навчання до навчального закладу України станом на 14.07.2014 відбувся.

Суд зауважує, що законодавство України станом на дату отримання позивачем посвідки НОМЕР_4 в 2017 році не забороняло наявність у іноземців декількох посвідок на тимчасове проживання одночасно, не містило підстав для відмови у видачі нової посвідки у разі наявності іншої діючої та не зобов`язувало іноземця знаходитися на території України якусь певну кількість днів після її отримання.

За таких обставин, суд вважає, що рішення від 03 вересня 2020 року № 4401.5-12600/44.1-20 про скасування посвідки на тимчасове проживання є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині належить задовольнити.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що системний аналіз положень Закону № 3773-VI та Порядку № 322 дає підстави дійти висновку, що настання негативних наслідків у вигляді прийняття рішення про відмову у видачі посвідки на тимчасове проживання можливе виключно у разі встановлення під час ідентифікації іноземця чи особи без громадянства недостовірної інформації, що враховується при прийнятті уповноваженим органом рішень щодо видачі посвідки на тимчасове проживання, її скасування, а не після звернення самого іноземця із документами для обміну посвідки.

Відповідачем суду не надано доказів існування будь-яких інших підстав для прийняття оскаржуваного рішення. Крім того, станом на дату звернення до відповідача вже існував факт поновлення позивача з 01.09.2020 на денну форму навчання за контрактом до Державного закладу «Луганський державний медичний університет» на 5 курс 2020/2021 н.р.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач відмовив позивачу в обміні посвідки на тимчасове проживання без урахування усіх обставин, які мали місце стосовно позивача, прийнявши рішення від 03 вересня 2020 року № 0259, яке не відповідає критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, на відповідність яким перевіряє адміністративний суд рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень.

Відповідно, позовна вимога про визнання протиправним та скасування такого рішення є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Що стосується обраного представником позивача способу захисту порушених прав позивача в частині зобов`язання відповідача видати позивачу посвідку на тимчасове проживання, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

У разі скасування нормативно-правового акта або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду (частина третя статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на положення пунктів 37, 46, 53 Порядку № 322 судом встановлено, що підставою (передумовою) для видачі іноземцеві посвідки є прийняття рішення уповноваженим суб`єктом про обмін посвідки.

Таким чином, ефективним способом захисту порушених право позивача, за захистом яких він звернувся до суду, відповідно до частини третьої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, є зобов`язання відповідача до прийняти рішення про обмін посвідки на тимчасове проживання громадянину Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно, в цій частині позовних вимог суд вважає за необхідне обрати ефективний спосіб захисту прав позивача та зобов`язати відповідача прийняти рішення про обмін посвідки на тимчасове проживання громадянину Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі поданих 31 серпня 2020 року позивачем документів.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Частинами першою та третьою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з частиною восьмою статті 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Квитанцією від 16 вересня 2020 року № 0М66-7НСЕ-РСР-897Н підтверджено сплату судового збору за подання до суду даного позову в сумі 1681,60 грн (арк. спр. 5).

Також квитанцією від 16 вересня 2020 року № 116Н-В03А-РНРТ-31С4 підтверджено сплату судового збору за подання до суду заяви про забезпечення позову в сумі 630,60 грн (арк. спр. 18 зв.).

Оскільки заява про забезпечення позову задоволена частково, позовні вимоги задовольняються у повному обсязі, відповідно до приписів статті 139 КАС України судовий збір у розмірі 1996,90 грн належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь представника позивача, який сплатив судовий збір.

Позивачем заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 15 000,00 грн.

Згідно положень статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Аналіз положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом пункту 1 частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (пункт 2 частини третьої статті 134 КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд звертає увагу на те, що зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (постанова Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

Відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, законодавець визначив, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами та при наявності зазначеного положення суд розглядає питання співмірності витрат.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначено, що таке.

Виходячи з матеріалів позовної заяви від 16.09.2020, вбачається неспівмірність, необґрунтованість і непропорційність до предмету спору (розміру витрат) з обставинами, зазначеними в ч. 5 ст. 134 КАС України, у зв`язку з тим, що складність справи не застосовується, оскільки ця справа є незначної складності, у адвоката вона є типова, оскільки він дійсно представляв інтереси інших іноземних громадян по аналогічним справам № 1240/2666/18, № 1240/2665/18, 360/3764/18, № 360/4669/19, про що він також особисто зазначає у позовній заяві від 16.09.2020.

З аналізу статті 134 КАС України випливає, що крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона повинна запобігати зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу, зокрема і адвокатами, в т.ч. встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині 5 цієї статті.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Таким чином, КАС України передбачено наступні критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Разом з тим, позивачем не надано належних доказів щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката Алексєєва О.І. із складністю справи, обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.

Представником позивача на підтвердження оплати послуг адвоката надано квитанцію до прибуткового ордеру № 57 від 18.11.2020 про сплату позивачем за надання консультацій, збір доказів, роботу з нормативною базою, складання позову коштів у сумі 15 000,00 грн (арк. спр. 149 зв.).

05.06.2020 укладено договір про надання правової допомоги № 14-09-1 між адвокатом Алексєєвим О.І. (далі - адвокат), з однієї сторони, та ОСОБА_1 (далі - замовник), з іншої сторони (арк. спр. 147-148).

Підпунктом 1.1 пункту 1 Договору визначено, що на умовах цього договору Замовник видає Адвокату доручення та зобов`язується оплатити його правову допомогу, а адвокат відповідно до умов цього договору надає Замовнику правову допомогу з питань, що зазначені в п. 2.1 цього Договору.

Відповідно до додатку № 1 до Договору про надання правової допомоги № 14-09/1 від 14.09.2020 сторони дійшли згоди, що гонорар за виконання доручення складає 15 000,00 грн (арк. спр. 148 зв.).

Відповідно до акту від 18.11.2020 за надану правову допомогу Замовник сплатив Виконавцеві гонорар в сумі 15 000,00 грн (арк. спр. 149).

Враховуючи викладене, а також клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд на підставі частин шостої та сьомої статті 134 КАС України визнає неспівмірним розмір витрат на оплату послуг адвоката, які заявлені по даній справі у розмірі 15000 грн, оскільки справа не є складною, адвокат не приймав участі при розгляді справи у суді, та вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, до 1000 грн.

Керуючись статтями 2, 72, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) до Управління Державної міграційної служби в Луганській області (місцезнаходження: 93400, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Партизанська, будинок 12, код за ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Луганській області про скасування посвідки на тимчасове проживання Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 03.09.2020 № 4401.5-12600/44.1-20.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Луганській області, оформлене повідомленням про відмову в прийнятті (розгляді) документів Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 03.09.2020 № 0259.

Зобов`язати Управління Державної міграційної служби в Луганській області прийняти рішення про обмін посвідки на тимчасове проживання громадянину Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби в Луганській області на користь Алексєєва Олексія Ігоровича (РНОКПП НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_4 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 1996,90 грн (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто шість гривень 90 коп.).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби в Луганській області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 1000,00 грн (одна тисяча гривень 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 18 грудня 2020 року.

Суддя С.В. Борзаниця