Справа № 380/8027/20
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року справа №380/8027/20

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М., за участі секретаря судового засідання Михалюк М.Ю., представника відповідача Нестеровича Б.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) 30.09.2020 звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (далі - ГУ ДПС у Львівській області, відповідач) з вимогою визнати незаконною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.02.2019 №Ф-5053-54У.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 15.03.2004 був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа в Миколаївській районній державній адміністрації Львівської області, підприємницьку діяльність здійснював до 2006 року, після запровадження Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців в цьому реєстрі як фізична особа - підприємець не перереєстровувався. Вважав, що оскільки до державного реєстратора із заявою про включення відомостей до щодо нього до ЄДР не звертався, підприємницької діяльності не здійснював, в нього відсутні будь-які зобов`язання щодо сплати податків, зборів, обов`язкових платежів. Позивач вказує, що не є страхувальником в розумінні Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 (далі - Закон №2464-VI) та немає обов`язку щодо сплати єдиного внеску як ФОП, а оскаржена вимога є протиправною. Позивач також повідомив, що ще в 2004 році переїхав в Одеську область та не отримував від відповідача жодного поштового відправлення, про нарахування йому недоїмки з ЄСВ дізнався після того, як на його кошти в банку було накладено арешт на підставі постанови державного виконавця. Копію оскарженої вимоги отримав 23.09.2020 під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. З метою зупинення нарахування ГУ ДПС у Львівській області ЄСВ за нові періоди (квартали) та запобігання виставлення нових вимог подав державному реєстратору в цей день заяву про включення до ЄДР відомостей щодо нього та про припинення підприємницької діяльності.

Суд ухвалою від 05.10.2020 відкрив провадження в адміністративній справі за цим позовом; цією ж ухвалою суд визнав поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з цим позовом та поновив його. Відповідач, вважаючи, що позивач пропустив десятиденний строк на оскарження вимоги, визначений Законом №2464-VІ, просив залишити позов ОСОБА_1 без розгляду. Відповідач посилався на те, що спірну вимогу позивач отримав 25.04.2019, з цією позовною заявою звернувся до суду 30.09.2020. Відповідач зауважив, що вимога скеровувалась позивачу за адресою: с.Бродки Миколаївського району Львівської області, поштовий конверт повернувся на адресу контролюючого органу з причин відсутності адресата. Представник відповідача з посиланням на норми статей 42, 72 ПК України вказує на обов`язок платника податків повідомляти контролюючий орган про зміну персональних даних/своєї податкової адреси, у зв`язку із недотриманням законодавчих норм ризик негативних наслідків покладається на позивача. Представник позивача подав відповідь на відзив (а.с. 75-78), в якому навів додаткові пояснення щодо аргументів відповідача про порушення позивачем строку звернення до суду. Представник позивача вказує на формальному підході відповідача щодо виконання обов`язку надсилання вимоги на адресу, що зазначена в податковому обліку. Наполягає на тому, що позивач оскарженої вимоги не отримував у зв`язку із надсиланням такої на адресу, за котрою він тривалий час (з 2004 року) не проживає. Представник позивача вказує, що для можливості реалізації права на оскарження неправомірних дій органу влади особі повинно бути відомо про такі дії, повинні бути докази отримання оскарженої вимоги. На стадії підготовчого провадження суд повернувся до питання строку звернення позивача до суду з цим позовом та в ухвалі від 25.11.2020 дійшов висновку, що позивач з поважних причин пропустив визначений частиною четвертою статті 25 Закону №2464-VІ строк звернення до суду на оскарження вимоги про сплату боргу/недоїмки, тому немає підстав змінювати прийняте на стадії відкриття провадження у цій справі рішення про поновлення позивачу строку звернення до суду з цим позовом. Суд також зауважує, що посилання представника відповідача на статті 42,77 Податкового кодексу України в цій ситуації є помилковим, оскільки ОСОБА_1 змінив місце проживання з населеного пункту Львівської області на населений пункт Одеської область ще 27.10.2004 (а.с.12), тобто задовго до набрання чинності згаданими нормами права (01.01.2011).

Відповідач, ГУ ДПС у Львівській області (правонаступник реорганізованого ГУ ДФС у Львівській області), позов не визнає з підстав, викладений у відзиві на позовну заяву (а.с. 54-58). Представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі, вказує, що згідно реєстраційних та облікових даних платників податків інформаційної системи контролюючого органу ОСОБА_1 станом на 20.10.2020 перебуває на податковому обліку за основним місцем обліку в Стрийському управлінні (Миколаївській ДПІ) ГУ ДПС у Львівській області. Зазначає, що на дату формування оскарженої вимоги позивач знаходився на загальній системі оподаткування та не перебував в стані припинення чи ліквідації. Згідно з обліковими даними інформаційної системи органу доходів і зборів, станом на 20.10.2020 заборгованість ОСОБА_1 по єдиному внеску становила 18276,72 грн. (за 2017 рік - 8448 грн., за 2018 рік 9828,72 грн.). За наведених обставин відповідач вважає оскаржену вимогу про сплату недоїмки законною та обґрунтованою.

Суд заслухав пояснення учасників справи, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, та встановив такі фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_1 15.03.2004 зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа за видом діяльності «розведення інших тварин» за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 (а.с.60). ОСОБА_1 з 22.03.2004 перебував на обліку як платник податків в Стрийському управлінні Миколаївської ДПІ ГУ ДПС у Львівській області (а.с. 61).

27.10.2004 ОСОБА_1 змінив місце проживання на таке: АДРЕСА_2 (а.с.12).

ОСОБА_1 не звертався про внесення відомостей про нього як фізичну особу - підприємця до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, до 23.09.2020 в цьому реєстрі були відсутні відомості про позивача (а.с.23).

14.02.2019 ГУ ДФС у Львівській області сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5053-54 (а.с. 15), відповідно до якої станом на 31.01.2019 на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів заборгованість ОСОБА_1 (Львівська обл., Миколаївський район, с. Бродки) зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені складає 18276,72 грн.. Як правову підставу винесення цієї вимоги відповідач вказав статтю 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та відомості інформаційної системи органів доходів і зборів. Відповідно до даних облікової картки платника податків ця заборгованість є недоїмкою за період 2017-2018 років, котра контролюючим органом нарахована самостійно (а.с. 62-64).

Ця вимога з метою узгодження скеровувалась ОСОБА_1 за адресою: с.Бродки Миколаївського району Львівської області, за котрою він тривалий час (з 2004 року) не проживає (а.с.35) та повернулася з відміткою «адресат відсутній».

При скеруванні вимоги №Ф-5053-54-У від 14.02.2019 до місцевого органу ДВС (а.с.16) контролюючий орган повідомив начальника ДВС про альтернативну адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ); в судовому засіданні представник відповідача не зміг пояснити походження цих відомостей. 22.09.2020 ОСОБА_1 дізнався про існування вимоги сплату боргу (недоїмки) №Ф-5053-54У від 14.02.2019, коли не зміг скористатись власними коштами, розміщеними на банківському рахунку. Працівники банку повідомили про накладення арешту на кошти на підставі постанови державного виконавця, прийнятої в межах відкритого виконавчого провадження №62790712 від 12.08.2020. 23.09.2020 позивач ознайомився з матеріалами виконавчого провадження №62790712, відкритого 12.08.2020 Миколаївським районним відділом державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) та отримав копію виконавчого документа - оскарженої вимоги (а.с. 17).

ОСОБА_1 23.09.2020 подав державному реєстратору в заяви про включення до ЄДР відомостей щодо нього як ФОП та про припинення його підприємницької діяльності; пояснив, що ці дії вчинені з метою зупинення нарахування ГУ ДПС у Львівській області йому недоїмки по ЄСВ та виставлення нових вимог. 23.09.2020 до ЄДР внесений запис № про ОСОБА_1 як підприємця та про припинення його підприємницької діяльності (а.с. 22-23,60).

При прийнятті рішення суд керується такими правовими нормами:

Відповідно до норм статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 (далі - Закон №2464-VI, в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2464-VI:

- єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2);

- недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом (пункт 6);

- страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок (пункт 10).

Відповідно до пунктів 4), 5) частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності;

Відповідно до приписів статті 9 Закону №2464-VI:

- єдиний внесок обчислюється виключно у національній валюті, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі (частина перша);

- обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частина друга);

- платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (частина восьма).

Згідно з частиною п`ятою статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

З 01.01.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII, відповідно до якого внесено зміни до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зокрема, у частину першу статті 7, а саме:

- у пункті 2 перше речення абзацу другого пункту слова «має право самостійно» замінено словом «зобов`язаний»;

- пункт 3 доповнено абзацом другим такого змісту: «Для платників, віднесених до першої групи платників єдиного податку, визначених у підпункті 1 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, ця сума не може бути меншою за 0,5 мінімального страхового внеску із зарахуванням відповідних періодів здійснення підприємницької діяльності до страхового стажу, який обчислюється відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пропорційно до сплаченого єдиного внеску».

Отже, з 01.01.2017 єдиний внесок для фізичних осіб - підприємців нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, при цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Відповідно до положень частини першої статті 128 Господарського кодексу України від 16.01.2003 №436-IV (набрав чинності 01.01.2004) громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Частиною першою статті 58 ГК України визначено, що суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Відповідним законом, який регулює відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців є Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» від 15.05.2003 №755-IV (далі - Закон №755-IV). Цей Закон, згідно з пунктом 1 розділу VІІІ «Прикінцеві положення», набрав чинності з 01.07.2004 та дія його поширюється на державну реєстрацію всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, а також фізичних осіб - підприємців (частина перша статті 3).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №755-IV:

- державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом (пункт 4);

- Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр, ЄДР) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи (пункт 7).

Основні принципи державної реєстрації визначено в статті 4 Закону №755-IV. Так, відповідно до цієї статі державна реєстрація, серед іншого, базується на принципах обов`язковості державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі; об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі; внесення відомостей до Єдиного державного реєстру виключно на підставі та відповідно до цього Закону.

Пункт 2 розділу VІІІ «Прикінцеві положення» Закону №755-IV передбачав, що державний реєстратор протягом 2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка. При цьому реєстраційний збір за заміну свідоцтва про державну реєстрацію не стягується.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання» від 01.07.2010 року №2390-VI (набрав чинності 10.02.2011, далі Закон №2390-VI) внесено зміни до Закону №755-IV. Згідно з розділом II «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону передбачено, що:

- процес включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом (пункт 2);

- усі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв (пункт 3);

- свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними (пункт 4);

- спеціально уповноважений орган з питань державної реєстрації протягом місяця з дати завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, передає відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, включених до Єдиного державного реєстру, органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування (далі - уповноважені органи), які в межах своїх повноважень ведуть облік юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та/або проводять реєстрацію юридичних осіб будь-яких організаційно-правових форм та фізичних осіб - підприємців.

Уповноважені органи протягом місяця з дня отримання від спеціально уповноваженого органу з питань державної реєстрації відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, включених до Єдиного державного реєстру, проводять звірення даних реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), що ведуться ними, з даними Єдиного державного реєстру. За результатами звірення уповноважені органи подають спеціально уповноваженому органу з питань державної реєстрації відомості з відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо) про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, відомості про яких не включені до Єдиного державного реєстру.

За результатами проведеного звірення уповноважені органи оприлюднюють у спеціалізованих друкованих засобах масової інформації та/або на відомчих веб-сайтах відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, відомості про яких на дату завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців не включені до Єдиного державного реєстру (пункт 7);

- після закінчення передбаченого для включення відомостей до Єдиного державного реєстру строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до Єдиного державного реєстру (пункт 8);

- порядок утворення, а також завдання та повноваження тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій встановлюються спеціально уповноваженим органом з питань державної реєстрації (пункт 9).

Відповідно до пункту 9 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VI наказом Міністерства юстиції України №575/5 від 12.04.2012 «Про тимчасові міжвідомчі спеціальні комісії з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» затверджено Положення про тимчасові міжвідомчі спеціальні комісії з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (далі - Положення №575/5, чинного на час виникнення спірних правовідносин). Це Положення визначало порядок утворення, завдання та повноваження тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - комісії).

Як передбачено пунктами 1.2 розділу І «Загальні положення» та 2.4 розділу «Порядок утворення комісій» Положення №575/5 комісії створюються в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі з метою проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, відомості про яких на дату завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців не включені до Єдиного державного реєстру (далі - невключені суб`єкти); до складу комісії входять працівники реєстраційних служб головних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі та територіальних органів Державної податкової служби України, територіальних органів державної статистики, територіальних органів Пенсійного фонду України.

Завданням комісії було проведення інвентаризації невключених суб`єктів. До повноважень комісії входило: - прийняття від органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, які в межах своїх повноважень ведуть облік юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та/або проводять реєстрацію юридичних осіб будь-яких організаційно-правових форм та фізичних осіб - підприємців (далі - уповноважені органи), аналітичну інформацію про невключених суб`єктів; - складання узагальненої інформації про невключених суб`єктів; - передання узагальненої інформації про невключених суб`єктів виконавчим комітетам міських рад міст обласного значення, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій за місцезнаходженням юридичних осіб та за місцем проживання фізичних осіб - підприємців для подальшого включення їх державними реєстраторами до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (далі - Єдиний державний реєстр) (п. 3.1, 3.2 розділу ІІІ Положення №575/5).

Як передбачав пункт 4.1, 4.2, 4.10 розділу ІVІ Положення №575/5 прийом від уповноважених органів аналітичної інформації здійснюється комісією до 03 травня 2012 року; аналітична інформація про проведення інвентаризації щодо фізичних осіб - підприємців та юридичних осіб, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, відомості про яких на дату завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців не включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, приймається комісією у паперовій та електронній (у форматі Microsoft Excel) формах, наведених у додатках 1 та 2, про що складається акт приймання-передачі у двох примірниках; комісія завершує свою діяльність після отримання від державних реєстраторів звіту про завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру невключених суб`єктів.

25.03.2014 Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до деяких законів України, щодо включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців до Єдиного державного реєстру» №1155-VII, відповідно до якого виключила пункти 2-4 і 7-9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання». Наказ №575/5 від 12.04.2012 «Про тимчасові міжвідомчі спеціальні комісії з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» відповідно до Закону №1155-VII втратив чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України №935/5 від 16.06.2014.

У цій справі позиції сторін зводяться до такого:

1) позивача:

ОСОБА_1 15.03.2004 був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа (СПД-ФО) Миколаївською РДА Львівської області. Перереєстрацію як фізична особа - підприємець (ФОП - статус, запроваджений новими редакціями Цивільного та Господарського кодексів України, відмінний від статусу СПД-ФО) не проходив ані самостійно (за його заявою), ані шляхом включення в ЄДР в процесі інвентаризації, яку проводили уповноважені державою спеціальні органи, що діяли на тимчасовій основі. Підприємницькою діяльністю як ФОП не займався. Оскільки в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 01.01.2017 та станом дату формування оскарженої вимоги були відсутні відомості щодо нього як ФОП, ця обставина однозначно свідчить про відсутність правових підстав вважати його таким, що має статус підприємця. А відтак, ОСОБА_1 не є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як ФОП. Для припинення нарахування ГУ ДПС у Львівській області єдиного соціального внеску позивач 23.09.2020 (в день, коли отримав копію вимоги про заборгованість з ЄСВ) подав державному реєстратору заяву про включення до ЄДР відомостей про нього та про припинення підприємницької діяльності.

2) відповідача:

ОСОБА_1 з 22.03.2004 перебував на податковому обліку як підприємець в ГУ ДПС у Львівській області (Стрийське управління Миколаївської ДПІ); станом на 01.01.2017 знаходився на спрощеній системі оподаткування та не перебував в стані припинення чи ліквідації. З набранням 01.01.2017 чинності Законом України №1774-VIII від 06.12.2016 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» в ОСОБА_1 як підприємця виник обов`язок сплачувати єдиний соціальний внесок. Оскільки позивач самостійно не нараховував та не сплачував ЄСВ, ГУ ДПС у Львівській області на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів правомірно нарахувало ЄСВ та сформувало вимогу про сплату недоїмки.

Оцінюючи такі аргументи сторін суд керується таким міркуваннями:

Відповідно до пункту 4) частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. Отже, для нарахування та сплати єдиного внеску відповідно до пункту 4) частини першої статті 4 Закону №2464-VI обов`язковим є наявність в особи статусу фізичної особи - підприємця. Державна реєстрація згідно статті 4 Закону №755-IV базується, зокрема, на принципі обов`язковості державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі.

Верховний Суд в постанові від 17.12.2018 в справі № 509/4156/15-а дійшов такого правового висновку, що «[…] адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності («виправдання») свого рішення».

Оцінюючи правові підстави прийняття оскарженої вимоги суд враховує, що станом на дату формування оскарженої вимоги відомості щодо ОСОБА_1 як фізичної особи - підприємця були відсутні в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується відомостями з ЄДР (а.с. 23) та визнається відповідачем.

Відомості про ОСОБА_1 як ФОП в ЄДР станом на дату прийняття оскарженого рішення не було внесені ані за його заявою, ані з ініціативи спеціально утворених державою органів (для інвентаризації та реєстрації суб`єктів господарювання, зареєстрованих до 01.07.2004 та не перереєстрованих за їх заявою).

Відповідно до положень статті 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Оскільки єдиним належним та допустимим доказом наявності в фізичної особи статусу підприємця є відповідні відомості з ЄДР (частина четверта статті 9 Закону № 755-IV), то відсутність таких відомостей про ОСОБА_1 в ЄДР як станом на 01.01.2017 (дата, з якої відповідач почав нараховувати позивачу ЄСВ), так і станом на 14.02.2019 (дата прийняття оскарженого рішення) однозначно підтверджує, що ОСОБА_1 в цей період не мав статусу фізичної особи - підприємця.

За таких обставин суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 з 01.01.2017 не набув статусу платника єдиного внеску (як фізична особа - підприємець), а тому нарахування йому контролюючим органом недоїмки за 2017, 2018 роки шляхом виставлення оскарженої вимоги не ґрунтується на законі.

Щодо посилання відповідача на те, що згідно з реєстраційних та облікових даних платників податків інформаційної системи контролюючого органу ОСОБА_1 з 22.03.2004 знаходився на податковому обліку в ГУ ДПС у Львівській області (Стрийське управління Миколаївської ДПІ), суд зазначає таке:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) був зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа 15.03.2004, до набрання чинності Законом №755-IV (01.07.2004). Статус суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи та фізичної особи - підприємця є різними. Поняття «фізична особа - підприємець» запроваджене після набрання чинності новими Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України з 01.01.2004, а порядок реєстрації підприємців та перереєстрації раніше зареєстрованих як СПД-ФО осіб в ФОП визначав Закон №755-IV. Перехідними положеннями Закону №755-IV визначалося, що особа, зареєстрована як СПД-ФО, повинна подати державному реєстратору реєстраційну картку для внесення до ЄДР відомостей про неї як про ФОП.

Станом на 2010 рік проблема СПД-ФО, зареєстрованих до 01.07.2004, котрі не звернулися до державного реєстратора щодо внесення відомостей в ЄДР, залишалася актуальною. Тому законодавець для вирішення цієї проблеми прийняв Закон №2390-VI, відповідно до якого передбачив:

- кінцеві строки подання усіма зареєстрованими до 1 липня 2004 року підприємцями реєстраційних карток для включення відомостей про них до ЄДР;

- визначив обов`язок спеціально уповноважених органів з питань державної реєстрації підготувати аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до Єдиного державного реєстру (пункт 8);

- порядок утворення, а також завдання та повноваження тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій;

- робота цих комісій (за участі представників ПФУ та податкової інспекції, тепер - ДФС) полягала в опрацюванні та звірці інформації про всіх суб`єктів підприємницької діяльності, зареєстрованих до 01.07.2004 та не внесених в ЄДР, та скеруванні узагальненої інформації державному реєстратору - для включення до ЄДР відомостей про таких суб`єктів господарювання (в тому числі СПД-ФО).

Отже, впродовж строку дії Закону №2390-VI держава в особі уповноважених нею органів повинна була опрацювати (провести інвентаризацію та звірку) інформацію всіх реєстраційних та контролюючих органів про суб`єктів господарювання, зареєстрованих до 01.07.2004 та не внесених в ЄДР, а також самостійно (без подання таким суб`єктом господарювання реєстраційної картки) внести відомості про цих суб`єктів до ЄДР.

Закон №2390-VI втратив чинність 25.04.2014, а отже - з цієї дати завершено процес інвентаризації державою та внесення нею в ЄДР відомостей про суб`єктів господарювання, котрі зареєстровані до 01.07.2004 та самостійно (шляхом подання реєстраційної картки) не ініціюють їх перереєстрацію в ЄДР.

Отже:

- ОСОБА_1 не виявив бажання (шляхом подання державному реєстратору реєстраційної картки) бути включеною до ЄДР (почав функціонувати з 01.07.2004) як фізична особа - підприємець (ФОП);

- уповноважені державою органи (в тому числі місцева, обласна ДПС) під час проведення впродовж 2011-2014 рр. (період, коли ці органи мали відповідне завдання та повноваження) інвентаризації суб`єктів господарювання, зареєстрованих до 01.07.2004, відомості про яких не включені до ЄДР, не знайшли підстав для включення відомостей про ОСОБА_1 як фізичну особу-підприємця до ЄДР;

- відомості щодо ОСОБА_1 як ФОП включено до ЄДР 23.09.2020 як такого, щодо якого державна реєстрація була проведена до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», при цьому ці відомості включені у зв`язку із внесенням цього дня (23.09.2020) запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності. Таким чином, станом на дату формування оскарженої вимоги відомості про наявність в ОСОБА_1 статусу підприємця були відсутні в ЄДР.

Підсумовуючи свої висновки суд дійшов переконання, що оскаржена вимога від 14.02.2019 №Ф-5053-54У про сплату ОСОБА_1 недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 18276,72 грн. є незаконною та необґрунтованою. З огляду на те, що ця вимога не відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, таку слід скасувати як протиправну.

Питання про розподіл судових витрат за приписами статті 139 КАС України суд не вирішує, оскільки позивач згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 229, 241-246, 250, 251, 255, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Львівській області від 14.02.2019 №Ф-5053-54У зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені в сумі 18276 (вісімнадцять тисяч двісті сімдесят шість) гривень 72 коп.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який постановив рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 18.12.2020.

Суддя Москаль Р.М.