Справа № 337/4567/20
Суддя: Кучерук І. Г.
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/337/101/2020
Справа № 337/4567/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя

в складі: головуючого судді Кучерук І.Г.

з участю секретаря Карташевої І.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області про скасування постанови від 18.10.2020 року серія ЕАМ №3301492,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом у якому вказала, що постановою від 18.10.2020 серія ЕАМ № 3301492 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (далі - Постанова ЕАМ №3301492), складену капралом управління патрульної поліції в Запорізькій області Ласточкіною Катериною Володимирівною, згідно якої притягнуто до відповідальності громадянку України ОСОБА_1 за скоєння правопорушення визначеного ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено штрафну санкцію у розмірі 425 грн.

Не може погодитись з рішенням УПП в Запорізькій області, та вважає, що Постанова ЕАМ №3301492 від 18.10.2020 року є такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 18.10.2020 року Позивачем здійснювався рух транспортним засобом Chevrolet Aveo 2006 року випуску (державний номерний знак НОМЕР_1 ).

Здійснюючи проїзд вулицею Василя Сергієнка минаючи будівлю розташовану за адресою: м. Запоріжжя, вул. Василя Сергієнка 50А, нею було помічено транспортний засіб, який за зовнішніми схожий на транспортний засіб правоохоронних органів України з увімкненими проблисковими маячками синього і червоного кольору.

Зупинившись на узбіччі вулиці Василя Сергієнка, було помічено зупинку транспортного засобу за зовнішніми ознаками належному структурному підрозділу МВС України (обладнана проблисковими маячками та відповідними ідентифікуючими знаками) здійсненну одразу за її транспортним засобом.

З зупинившегося ТЗ вийшли особи, які згодом представились інспекторами патрульної поліції.

Інспекторами було повідомлено, що відповідним транспортним засобом начебто було порушено вимоги ПДР та поступила вимога, щодо пред`явлененя водійського посвідчення, «ТЄХПАСПОРТУ» та страхового полісу, для перевірки.

Надаючи оцінку, вимогам інспекторам патрульної поліції, нею, було зроблено висновок щодо невідповідності заявлених вимог дійсному законодавству, адже у інспекторів мають бути наявні визначені законодавством підстави для ознайомлення з витребуваними документами.

Проте, в супереч діючому законодавству та вислухавши безпідставні звинувачення відповідальних осіб діючих від особи правоохоронного органу, а й згодом піддавшись тиску з їх сторони, нею, як сумлінною особою, яка йде на зустріч правоохоронним органом було пред`явлено посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Також нею було заявлено вимогу (клопотання) про надання для ознайомлення доказів (фото чи відео фіксації), на підтвердження обставин які слугували підставою до відповідних дій патрульних поліцейських. Проте інспектором було проігноровано відповідну вимогу.

Забравши посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Інспектор направилась до свого автомобілю.

Згодом позивачу було повідомлено, що відносно нього нібито вже розглянута справа про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та винесено постанову від 18.10.2020 серія ЕАМ №3301492.

Інспектором патрульної поліції Ласточкіною Катериною Володимирівною було грубо порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення та проігноровано приписи Інструкції №1395 в частині розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Поліцейський, що розглядав справу, не оголошував, яка справа підлягала розгляду, хто притягався до адміністративної відповідальності. Також, не було роз`яснено особам, які брали участь у розгляді справи їх права. Докази не досліджувались, не було надано змоги заявити клопотання та заяви, а процесуальні приписи взагалі ігнорувались.

Зокрема, в порушення частини 3 статті 283 КУпАП у постанові по справі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, та не вказано про те, чи взагалі таке фіксування проводилось, не надано інших доказів вчинення правопорушення.

Вбачається, що постанова від 18.10.2020 серія ЕАМ №3301492 була винесена з грубим порушенням законодавства та підлягає скасуванню

Просить суд визнати протиправною та скасувати постанову від 18.10.2020 серія ЕАМ №3301492 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складену капралом управління патрульної поліції в Запорізькій області Ласточкіною Катериною Володимирівною, закрити провадження у справі, стягнути з Управління патрульної поліції в Запорізькій області витрати на оплату судового збору за звернення з адміністративним позовом.

Ухвалою від 17.11.2020 року було відкрито провадження по справі, та ухвалено про розгляд адміністративного позову в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, та призначено до розгляду.

07.12.2020 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов у якому вказано, що вимоги позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню.

Під час несення служби по охороні громадського порядку та контролем за безпекою дорожнього руху в Запорізькій області, інспектором управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП Ласточкіна К.В. було виявлено автомобіль Chevrolet Aveo н.з. НОМЕР_1 , водій якого керуючи транспортним засобом здійснюючи поворот з вул. Новгородська на вул. Василя Сергієнка не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідно напрямку, чим порушив п. 9.2 (б) Правила дорожнього руху.

Зупинивши автомобіль під керуванням позивача, представившись згідно ч.3 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", була наголошена причина звернення, а саме те що водій порушив вимоги ПДР України.

Під час перевірки документів в порушення вимог п 2.4 (а) та п. 2.1 (ґ) правил дорожнього руху України водій не надав поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що зафіксовано на нагрудний відео реєстратор, який використовується в діяльності патрульної поліції (відеозапис долучається до матеріалів справи).

Враховуючи вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 та ч.1 ст. 126 КУпАП було об`єднано за ст. 36 КУпАП відносно нього була винесена постанова у справі про таке правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП.

Просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , відмовити в повному обсязі, долучити до матеріалів справи відеозапис подій 18.10.2020 року.

Також відповідачем до суду наданий диск з відеозаписом.

Позивач ОСОБА_1 надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просить задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у відзиві на позов вказав про можливість розгляду справи за його відсутності, у задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Відповідно до ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин, або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши надані документи, оглянувши наданий відповідачем відеозапис, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Як вбачається з матеріалів справи, 18.10.2020 року капралом управління патрульної поліції в Запорізькій області Ласточкіною Катериною Володимирівною стосовно позивачки винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 3301492, якою за порушення ч.1 ст. 126 КУпАП, на останню накладено штраф у розмірі 425 грн.

Згідно вказаної постанови, 18.10.2020 року о 09-00 годин по вул. Задніпровська, 15, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Chevrolet Aveo державний номерний знак НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не вімкнула покажчик повороту, не маючи при собі полісу обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності, чим порушила п.2.1.г. ПДР - відсутність у водія поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.126 КУпАП.

Також постанова має посилання на АРОО217.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Тобто, оформлення адміністративного матеріалу, складення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху є складовою виконання посадовою особою Національної поліції України своїх процесуальних обов`язків передбачених законом, а отже вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачене адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 2.1 «ґ» розділу 2 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було притягнуто позивача до відповідальності за порушення пункту 2.1 «ґ» розділу 2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001р., а саме керування транспортним засобом без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Суд зазначає про те, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (тяготіє до кримінального), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Факт відсутності у позивача полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, фактично не заперечується позивачем у позовній заяві.

З встановлених обставин можна зробити висновок про те, що позивачка на час зупинки її автомобіля не мала при собі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Щодо доводів позивача про те, що відповідач не мав законних підстав для перевірки наявності у позивача поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з огляду на відсутність обставин, передбачених законодавством для здійснення такого контролю, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно із ст.53 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У відповідності до п.2.1 «ґ» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно із п.2.4 «а» ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

З огляду на вказані норми права, суд вважає відповідачі мали правові підстави для перевірки наявності у позивача полісу обов`язкового страхування, оскільки такі повноваження інспектора патрульної поліції передбачені чинним законодавством, і вказані повноваження кореспондуються з обов`язком водія мати при собі поліс обов`язкового страхування та пред`являти його на вимогу працівників поліції.

Так, пунктом 21.2 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.

В той же час, пунктом 21.3 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Тобто, вказаною нормою права визначено обов`язок водія мати при собі страховий поліс і такий страховий поліс має бути пред`явлений посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу. При цьому, п.21.3 ст. 21 Закону не вказує на те, що поліс страхування може бути пред`явлений на вимогу повноважної особи лише у випадку складання нею протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Аналізуючи зазначені норми права Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Правил дорожнього руху, які визначають повноваження посадових осіб поліції та обов`язки водіїв транспортних засобів, суд приходить до висновку про те, що визначені пунктом 21.2 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підстави контролю за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не є вичерпними, оскільки вказаний Закон не є спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері безпеки руху та визначає повноваження підрозділів Національної поліції в цих правовідносинах. На думку суду п.21.2 ст.21 Закону, як закону, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, визначено додаткові повноваження підрозділів Національної поліції щодо контролю за наявністю полісу обов`язкового страхування у такому випадку, як складання протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Про вказану правову позицію, на думку суду, свідчать і внесені законодавцем зміни до ч.1 ст.126 КУпАП, попередня редакція якої: «Керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, ліцензійної картки на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне накладення штрафу ….», була змінена: «керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу …». Тобто, ч.1 ст.126 КУпАП, в редакції яка діяла на час прийняття відповідачем оскарженої постанови, передбачала відповідальність за сам факт відсутності або не пред`явлення для перевірки полісу обов`язкового страхування, без такої умови, як «у випадках, передбачених законодавством».

Статтею 23 Закону України "Про національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань, в тому числі: вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України "Про національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху; якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Частинною 3 вказаної статті визначено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

З аналізу норм Закону України "Про національну поліцію" можна зробити висновок, що повноваження працівника поліції не є обмеженими для зупинки транспортного засобу виключно при вчиненні особою порушень Правил дорожнього руху та поліцейський з метою запобігання вчинення адміністративного правопорушення має право зупиняти транспортний засіб й у інших випадках.

Крім того оглянувши наданий відповідачем відеодиск АРО127, судом вставлено, що позивачка при зміні напрямку руху не ввімкнула покажчик повороту

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні ухваленому 29.06.2007 року у справі «ОГаллоран та Франціс проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати, постановив, що будь яка особа яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є такими, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст. 2, 5, 9, 72-79, 90, 205, 229, 242-246, 262, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області, про скасування постанови від 18.10.2020 року серія ЕАМ №3301492, закриття провадження по справі, та стягнення судового збору - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: