Справа № 140/10345/20
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2020-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/10345/20 пров. № А/857/12943/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Копанишин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року, головуючий суддя Лозовський О.А., ухвалене у м. Луцьку, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУ ДПС у Волинській області, в якому просив визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення № від 02.10.2019 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що акт про результати документальної невиїзної перевірки гр. ОСОБА_1 не містить будь-яких фактів, які б вказували на вчинення протиправних дій позивачем щодо підроблення інформації про ціну транспортного засобу, а лише підтверджує факт подання декларантом під час митного оформлення зазначеного транспортного засобу рахунку-фактури під час митних процедур без будь-яких зауважень зі сторони митних органів, що також підтверджуються постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі №857/12480/19 від 12.12.2019 року про скасування постанови про порушення митних правил, якою позивачу інкримінувалося порушення, передбачене статтею 485 Митного кодексу України.

Відтак, наявність інформації митних органів Литовської Республіки не може бути беззаперечним доказом вини позивача у вчиненні дій, які спрямовані на заниження податкових зобов`язань чи сплати митних платежів. Достовірність поданих уповноваженою особою покупця документів до митного оформлення не спростована належними доказами у справі.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області № від 02.10.2019 року.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Волинській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що шляхом напрацювання численних договорів та інших документів і подання їх до митного оформлення, позивач намагається занизити базу оподаткування (приховати фактичну вартість), адже об`єктивно неможливо, з огляду на стислі строки митного оформлення, перевірити достовірність заявлених декларантом даних.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.

Представник позивача заперечив проти апеляційної скарги, вважає оскаржене рішення суду законним та обґрунтованим та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 06.08.2018 року посадовою особою м/п Ковель Волинської митниці ДФС на підставі митної декларації ІМ40ДЕ №UA205040/2018/024714, де декларантом (митним брокером) ТзОВ Бразерс Плюс (м. Луцьк, вул. Рівненська, 76, є ОСОБА_2 за договором-дорученням із ОСОБА_1 Про надання послуг по декларуванню товарів №163 від 06.09.2018 року, здійснено митне оформлення легкового автомобіля марки MERCEDES-BENZ, модель Е200 CDI, номер кузова НОМЕР_1 , який позивач, на підставі договору купівлі-продажу від 09.03.2018 року придбав у громадянина Литовської республіки Мінгат Жан-Жак за 5 000 євро.

З метою перевірки дотримання позивачем вимог законодавства України з питань правильності визначення бази оподаткування, повноти нарахування та сплати митних платежів при оформленні товару за митною декларацією (МД) від 06.09.2018 року №UA205040/2018/024714, в період 23 по 30 серпня 2019 року працівники ГУ ДФС України у Волинській області проведено документальну невиїзну перевірку ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт від 30.08.2019 року №17527/03-20-13-02/ НОМЕР_2 .

Висновком акту перевірки встановлено порушення позивачем вимог ч. 1 ст. 49, п. 2 ч. 2 ст. 52, ч. 1 ст. 257, п. 1 ст. 295 Митного кодексу України, п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкові зобов`язання за МД від 06.09.2018 року № UA205040/2018/024714 на 23166,01 грн., в тому числі ввізне мито 7239,38 грн., податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів 15926,63 грн.

Згідно з висновками акта перевірки від 30.08.2019 року №17527/03-20-13-02/ НОМЕР_2 ОСОБА_1 занижено податкове зобов`язання із податку на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів, що підтверджується інформацією, отриманою від митних органів Литовської Республіки по ввезеному на митну територію України транспортному засобу. Зокрема, за результатами порівняння та співставлення відомостей, задекларованих позивачем у МД типу ІМ 40ДЕ від 06.09.2018 року №UA205040/2018/024714 і супровідних документів до неї, та митної декларації, отриманої від уповноважених органів Литовської Республіки, що стосуються експорту транспортного засобу з території іноземної держави, встановлено повну ідентичність транспортного засобу. При цьому, перевірці підлягав транспортний засіб легковий автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель Е200 CDI, номер кузова НОМЕР_1 , що оформлений Волинською митницею за МД від 06.09.2018 року. Аналогічний номер кузова та характеристики зазначені в експортній митній декларації Литовської Республіки від 23.08.2018 №18LTLC0100EK0CBDC9 на експорт транспортного засобу в Україну. Вказаний транспортний засіб експортовано з території Литовської Республіки від продавця Компанії UAB SANDRALITA (DAINAVOS, 3-24 TAURAGE, LT) на підставі завіреної копії рахунка-фактури (інвойс) від 23.08.2018 №6776.

Згідно з даними експортної декларації Литовської Республіки (графа 8 Отримувач) транспортний засіб був оформлений на покупця громадянина України ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ).

Перевіркою встановлено, що при митному оформленні товарів їх митна вартість в Україні була задекларована недостовірно. Вартість товарів нижча, ніж задекларована в країні відправлення - Республіці Литва (розбіжність становить 72393,69 грн.).

Отже, згідно з висновками контролюючого органу за результатами ввезення на митну територію України ТЗ марки MERSEDES-BENZ, модель Е200 CDI, номер кузова НОМЕР_1 , встановлено заниження податкових зобов`язань по сплаті митних платежів на загальну суму 23166,01 грн.

На підставі вказаного акта перевірки ГУ ДФС у Волинській області винесло податкове повідомлення-рішення від 02.10.2019 року № , яким ОСОБА_1 збільшено грошове зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності на 9 049,22 грн., з них 7 239,38 грн. за податковим зобов`язанням та 1 809,84 грн. за штрафними санкціями.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено повноти податкового правопорушення. Також, отримана інформація від митних органів Литовської Республіки має орієнтуюче значення.

Відповідно до п. 24 частини 1 статті 4 Митного кодексу України, митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку;

Згідно із ст. 351 Митного кодексу України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:

1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;

2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Відповідно до п. 3 ст. 345 Митного кодексу України органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо: 1) правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів; 2) обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування; 3) правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення; 4) відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі; 5) законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.

Згідно з п. 2 частини другої ст. 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (частина перша ст. 257 Митного кодексу України).

В силу ст. 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Положеннями статті 58 Митного кодексу України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Згідно із п. 54.4 ст. 54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

В силу п. 190.1 ст.190 Податкового кодексу України, базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Як видно з матеріалів справи, згідно із інформацією митних органів Литовської Республіки вказаний вище автомобіль відповідно до експортної митної декларації реалізовувався іноземною компанією UAB SANDRALITA (DAINAVOS, 3-24 TAURAGE, LT) фізичній особі громадянину України ОСОБА_4 .

Разом з тим, позивачем цей же автомобіль був придбаний у громадянина Литовської республіки Мінгат ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 09.03.2018 року, що підтверджується матеріалами справи.

Крім того, згідно відомостей, які містяться у сервісі Єврокомісії на офіційному сайті у підрозділі Експорт MRN-спостереження, експорт на підставі декларації №18LTLC0100EK0CBDC9 від 23.08.2018 року скасований, що свідчить про те, що експортно-імпортна операція із поставки ТЗ марки MERSEDES-BENZ, модель Е200 CDI, номер кузова НОМЕР_1 , вартістю 8 000 євро на користь ОСОБА_6 не відбулась.

Відповідач не заперечує того, що за результатами перевірок відповідності поданих позивачем митної декларації даним супровідних документів, які були надані до митного оформлення, у частині кількості, вартості, валюти зовнішньоекономічної операції, умов поставки розбіжностей не встановлено.

При митному оформленні ТЗ рішення про коригування митної вартості митним органом не приймалося, додаткові дослідження поданих декларантом документів податковим та митним органами не проводилися. Відтак, висновки відповідача фактично здійснені лише на підставі припущення про фіктивність поданих позивачем документів, що стосуються вартості розмитненого транспортного засобу. Однак відповідач не встановив такого факту.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що позивачем під час процедури митного оформлення задекларовано митну вартість транспортного засобу і сплачено суми обов`язкових платежів, виходячи з первинних (реєстраційних) документів. Відтак, позивачем виконані митні і податкові зобов`язання під час здійснення митних процедур.

Згідно із ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року у справі №140/10345/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький

Повний текст постанови складено 18.12.2020 року.