Справа № 640/21957/20
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Федотова І.В.,Єгорової Н.М.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційні скарги Офісу великих платників податків ДПС та Державної податкової служби України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальнітю "ДТЕК Добропіллявугілля" до Офісу великих платників податків ДПС про встановлення відсутності компетенції,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків ДПС про встановлення відсутності компетенції.

В подальшому позивачем було подано клопотання про забезпечення позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року вказане клопотання позивача задоволено частково.

Зупинено, до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі, дію рішення Офісу великих платників податків ДПС №19/37014600 від 14.09.2020 року про опис майна у податкову заставу щодо платника податків ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля".

Зупинено, до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі, дію податкової вимоги Офісу великих платників податків ДПС від 14.09.2020 року №508-50, форми "Ю", винесеної відносно ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля".

Заборонено, до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі, Офісу великих платників податків ДПС, Центральному управлінню Офісу великих платників податків ДПС, Східному управлінню Офісу великих платників податків ДПС, Дніпропетровському управлінню Офісу великих платників податків ДПС, Головному управлінню ДПС у Донецькій області та іншим територіальним органам Державної податкової служби України та їх посадовим особам передавати майно у податкову заставу, призначати платнику податків податкового керуючого та здійснювати заходи щодо погашення податкового боргу, в тому числі, здійснювати примусове списання грошових коштів з рахунків, а також вчиняти будь-які інші дії щодо стягнення, арешту, обтяження та/або продажу майна ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» на підставі податкової вимоги Офісу великих платників податків ДПС від 14.09.2020 року № 508-50, форми «Ю» та рішення від 14.09.2020 року №19/37014600 про опис майна у податкову заставу винесених щодо платника податків ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля».

Заборонено, до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі, Офісу великих платників податків ДПС, Центральному управлінню Офісу великих платників податків ДПС, Східному управлінню Офісу великих платників податків ДПС, Дніпропетровському управлінню Офісу великих платників податків ДПС, Головному управлінню ДПС у Донецькій області та іншим територіальним органам Державної податкової служби України та їх посадовим особам, а також податковому керуючому (у разі його призначення) описувати майно ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» в податкову заставу, проводити опис майна ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» для його продажу у випадках, передбачених Податковим кодексом України, здійснювати адміністративний арешт майна ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», вчиняти дії направлені на ліквідацію ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» з метою задоволення виконання податкової вимоги Офісу великих платників податків ДПС від 14.09.2020 року № 508-50, форми «Ю» та рішення від 14.09.2020 року №19/37014600 про опис майна у податкову заставу винесених щодо платника податків ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля». В іншій частині заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, Офіс великих платників податків ДПС та Державна податкова служба України подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову про відмову у задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову.

У поясненнях на апеляційну скаргу позивач зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому ухвала є законною та обґрунтованою.

09 грудня 2020 року судове засідання було відкладено на 16 грудня 2020 року у зв`язку з відсутністю представника позивача та необхідністю дослідження матеріалів справи.

15 грудня 2020 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою адвоката Куси Л.І. та перебуванням інших адвокатів Адвокатського об`єднання «Грейсерс» на вимушеній самоізоляції.

Колегія суддів наголошує, що нормами КАС України, а саме ст. 309 КАС України визначено строк розгляду апеляційної скарги, так, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до матеріалів справи ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року було відкрито апеляційне провадження.

В силу приписів ч.2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що розгляд справи, зокрема у зв`язку з неявкою представника позивача, вже відкладався, безпосередня участь сторін у судовому засіданні, в даному випадку, не є обов`язковою, оскільки матеріали справи містять достатньо письмових доказів для з`ясування фактичних обставин, та з огляду на заходи щодо запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, колегія суддів у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України дійшла висновку про відсутність підстав для повторного відкладення розгляду справи та визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Відповідно до положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відкладення розгляду справи спричинить невиправдане порушення процесуального строку її розгляду.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а ухвалу суду необхідно скасувати, з наступних підстав.

Відповідно до статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (частина друга статті 150 КАС України).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено, крім іншого, шляхом: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17.

При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Так, в обґрунтування клопотання про забезпечення позову позивач зазначав, що ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» є підприємством, яке належить до енергогалузі, основним видом діяльності якого є видобування вугілля для потреб теплової генерації. З огляду на кризову ситуацію в енергогалузі України існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам товариства, оскільки податковим органом можуть бути здійснені заходи, передбачені Податковим кодексом України, щодо погашення податкового боргу. Позивач зазначив, що здійснення відповідачем таких дій можуть призвести до зупинення господарської діяльності, невиконання зобов`язань перед кредиторами та перед працівниками, внаслідок чого можуть настати незворотні наслідки для підприємства, в результаті чого воно взагалі може припинити свою діяльність. Також, позивач вказував, що Офісом великих платників податків ДПС було виставлено позивачу податкову вимогу від 14.09.2020 року № 508-50 на суму 27 399 477,74 грн, а також прийнято рішення №19/37014600 від 14.09.2020 року про опис майна у податкову заставу. Тобто, відповідач вже вчиняє активні дії щодо стягнення податкового боргу.

Задовольняючи частково заяву позивача, суд першої інстанції зазначив, що існує небезпека, що вчинення дій, направлених на погашення податкових зобов`язань, визначених на підставі вказаної податкової вимоги, що призведе до порушення права позивача вільно та на власний розсуд розпоряджатись належним йому майном в період оскарження рішень контролюючого органу та неузгодженості визначених грошових зобов`язань, а стягнення грошових коштів чи реалізація майна позивача в рахунок погашення податкового боргу призведе до того, що захист прав та інтересів може стати неможливим або занадто ускладненим.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується.

Згідно з п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковим боргом визнається сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Крім того, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі (п. 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України).

Згідно п. 95.2 ст. 95 Податкового кодексу України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Пунктом 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України передбачено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Згідно п. 95.4 ст. 95 Податкового кодексу України контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, контролюючі органи мають право здійснювати заходи щодо примусового стягнення податкового боргу з платника податків, зокрема, звертатись до суду з позовом до платника податків про стягнення коштів, які перебувають у його власності, а у разі їх недостатності шляхом продажу майна, яке перебуває у податковій заставі.

У той же час, обов`язковою передумовою для здійснення вищевказаних заходів контролюючим органом є наявність у платника податків податкового боргу, тобто суми грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого у порядку оскарження.

Відповідно до п. 56.1 ст. 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України встановлено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (абз.4 п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України).

Апелянти у апеляційних скаргах зазначили, що підставою для виникнення податкового боргу стала постанова Першого апеляційного адміністративного суду від 25.08.2020 року у справі №0540/7689/18-а, в якій предметом оскарження були податкові повідомлення-рішення від 01.06.2018 року №, №.

Листом Офіс великих платників податків ДПС №30695/10/28-10-50-21-13 від 14.09.2020 року повідомив ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля", що станом на 14.09.2020 року у нього обліковується податковий борг в загальній сумі 27 399 477,74 грн. за рахунок несплати узгоджених грошових зобов`язань по податку на додану вартість (код кдб 14010100). Крім того, відповідач просив у ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" надати інформацію про все майно (основні засоби, готова продукція, товари, матеріали та інше), яке перебуває у власності підприємства для проведення опису майна, на яке буде розповсюджуватися право податкової застави, та подальшої реєстрації цього майна у відповідному Державному реєстрі обтяжень.

Перевіряючи доводи апелянтів, суд встановив, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 січня 2020 року у справі №0540/7689/18-а, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 25.08.2020 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" про скасування податкових повідомлень-рішень від 01.06.2018 року №, №.

Відповідно до ст.256 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідком апеляційного провадження.

Станом на час подання заяви про забезпечення позову (18 вересня 2020 року), рішення суду у справі №0540/7689/18-а не було оскаржено чи скасовано.

Отже законність грошового зобов`язання, визначеного рішеннями контролюючого органу, підтверджено судовим рішенням у адміністративній справі №0540/7689/18-а, що надавало право податковому органу вважати таке зобов`язання узгодженим та вчиняти передбачені ст. 95 Податкового кодексу України заходи щодо примусового стягнення податкового боргу з платника податків.

Посилання позивача на кризову ситуацію в електрогалузі, на переконання колегії суддів не є підставою для заборони Офісу великих платників податків ДПС, Центральному управлінню Офісу великих платників податків ДПС, Східному управлінню Офісу великих платників податків ДПС, Дніпропетровському управлінню Офісу великих платників податків ДПС, Головному управлінню ДПС у Донецькій області та іншим територіальним органам Державної податкової служби України та їх посадовим особам передавати майно у податкову заставу, призначати платнику податків податкового керуючого та здійснювати заходи щодо погашення податкового боргу, в тому числі, здійснювати примусове списання грошових коштів з рахунків, а також вчиняти будь-які інші дії щодо стягнення, арешту, обтяження та/або продажу майна ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» на підставі податкової вимоги Офісу великих платників податків ДПС від 14.09.2020 року № 508-50, форми «Ю» та рішення від 14.09.2020 року №19/37014600 про опис майна у податкову заставу винесених щодо платника податків ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля».

Колегія суддів вважає, що позивач належним чином не обґрунтував своє клопотання про забезпечення позову, не надав доказів того, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Крім того, заявником не конкретизовано яких саме зусиль буде змушений він докласти та яких понесе витрат у разі невжиття судом заходів, про які він просить.

Сам по собі факт подання позову про встановлення відсутності у Офісу великих платників податків ДПС права зменшувати Товариству суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість за податковими повідомленнями-рішеннями, які згідно рішення суду (яке набрало законної сили) визнані правомірними, не може автоматично свідчити про наявність підстав для заборони податковим органам вчиняти передбачені ст. 95 Податкового кодексу України заходи щодо примусового стягнення податкового боргу з платника податків.

Колегія суддів зазначає, що факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001 рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

У рішенні по справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Колегія суддів зазначає, що позивач не навів фактів, які б свідчили про наявність обставин для вжиття заходів забезпечення позову, а тому в даному випадку відсутні підстави для забезпечення позову у визначений позивачем спосіб.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції не правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено без дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, тому наявні підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування ухвали суду.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 317, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Офісу великих платників податків ДПС та Державної податкової служби України задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: І.В. Федотов

Н.М.Єгорова