Справа № 520/7124/2020
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2020 р. № 520/7124/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Бідонька А.В.

при секретарі судового засідання - Турко А.В.,

представника позивача - Гончарова М. С.,

представника відповідача - Крупської К.В.,

розглянувши в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Прокуратури Харківської області (вул. Б. Хмельницького, буд. 4, м. Харків, 61050), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача: Друга кадрова комісія з атестації прокурорів регіональних прокуратур (вул. Різницька. 13/15, м. Київ, 01011) про поновлення на посаді, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Прокуратури Харківської області, в якому просить суд :

- Визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Харківської області від 30.04.2020 № 854к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Харківської області.

- Поновити ОСОБА_1 на посаді, яку він займав станом на 30.04.2020 та в органах прокуратури.

- Стягнути з прокуратури Харківської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач працював в органах прокуратури з 27.02.1998 та з 23.07.2018 - на посаді заступника начальника відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Харківської області. Наказом прокурора Харківської області від 30.04.2020 № 854к звільнено з вказаної посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону Закону України «Про прокуратуру», що є необгрунтованим, протиправним й незаконним. Вказаний наказ не містить конкретної підстави звільнення, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру", а саме: ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або скорочення кількості прокурорів орану прокуратури, чим порушено принцип правової визначеності. При цьому відповідно до листа Офісу Генерального прокурора №07-969-20 від 08 липня 2020 року повідомлено, що ліквідація чи реорганізація прокуратури Харківської області як юридичної особи з вересня 2019 року до часу надання відповіді на адвокатський запит не здійснювалася. Відтак, відсутні правові підстави для звільнення позивача на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру". Таким чином, під час звільнення позивача допущено грубі порушення законодавства, що вказує на протиправність такого звільнення та наявність підстав для поновлення порушених прав позивача шляхом визнання протиправним та скасування наказу прокуратура Харківської області №854к від 30 квітня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Харківської області є протиправними та таким, що порушує його право, а відтак підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 05.06.2020 року прийнято вищевказаний позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в судовому засіданні.

Представник відповідача Харківської обласної прокуратури у наданому до суду відзиві на позов, проти заявленого позову заперечував з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Третя особа, Друга кадрова комісія з атестації прокурорів регіональних прокуратур, правом подання заперечень не скористалась.

Представник позивача в судове засідання прибув, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача Харківської обласної прокуратури в судове засідання прибув, проти заявленого позову заперечувала з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

Третя особа, Друга кадрова комісія з атестації прокурорів регіональних прокуратур у судове засідання уповноваженого представника не направила, заяв або клопотань до суду не надав.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

ОСОБА_1 працював в органах прокуратури з 27.02.1998 року. З 23.07.2018 позивач працює на посаді заступника начальника відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Харківської області. що підтверджується копією трудової книжки останнього.

Під час розгляду справи встановлено, що 10.10.2019 року на виконання п.10 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури позивачем було подано заяву про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію у встановлений строк і за визначеною формою, у зв`язку з чим його було допущено до проходження атестації прокурорів (т.1 а.с. 149).

У визначений день, час та місце складання іспиту ОСОБА_1 не з`явився, про причини неявки не повідомив та заяву про перенесення дати іспиту до кадрової комісії не надав. У зв`язку з чим Другою кадровою комісією зафіксовано неявку позивача та, керуючись п. п. 13, 17 розд. II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ, п. 11 розд. І, п. 1 розд. II Порядку проходження прокурорами атестації, прийнято рішення № 140 про неуспішне проходження позивачем атестації, у зв`язку з неявкою останнього (т. 1 а.с. 216).

Наказом прокурора Харківської області №854к від 30.04.2020 ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника начальника відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Харківської області та з органів прокуратури Харківської області, на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру" з 05 травня 2020 року.

В якості підстави для видання зазначеного наказу вказано рішення кадрової комісії №2.

Позивач, не погодившись наказом №854к прокуратури Харківської області від 30.04.2020 року та вважаючи звільнення такими, що відбулося з порушенням норм діючого законодавства, звернувся до суду з даним позовом.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ від 14.10.2014.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, чинній до внесення змін Законом України від 19.09.2019 року N 113-IX) систему прокуратури України становлять: 1) Генеральна прокуратура України; 2) регіональні прокуратури; 3) місцеві прокуратури; 4) військові прокуратури; 5) Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

В подальшому Законом України від 19.09.2019 № 113-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", який набрав чинності 25.09.2019, запроваджено реформування системи органів прокуратури та у зв`язку з цим внесено зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема, до Закону України «Про прокуратуру».

Так, відповідно до підпункту 2 пункту 21 Закону № 113-IX у Законі України "Про прокуратуру" (Відомості Верховної Ради України, 2015 р., N 2 - 3, ст. 12 із наступними змінами) у статті 7: у частині першій: пункт 1 викласти в такій редакції: "1) Офіс Генерального прокурора"; у пункті 2 слово "регіональні" замінити словом "обласні"; у пункті 3 слово "місцеві" замінити словом "окружні"; пункт 4 виключити.

Таким чином, згідно з частиною першою статті 7 Закону N 1697-VII (у редакції Закону N 113-IX) систему прокуратури України становлять: Офіс Генерального прокурора; обласні прокуратури; окружні прокуратури; Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Відповідно до п. 7 розд. ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Положеннями п.п. 9, 10, 12 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону N 113-IX встановлено, що атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором

Прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації.

Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора; 2) професійної етики та доброчесності прокурора.

Отже, процедура реформування органів прокуратури розпочата з дня набрання чинності Законом № 113-IX та вищенаведеними нормами цього Закону визначено основну її умову, а саме: проходження прокурорами атестації з метою подальшого несення служби в органах прокуратури.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону N 1697-VII (у редакції Закону N 113-IX) Генеральний прокурор видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень, у межах своїх повноважень, на основі та на виконання Конституції і законів України.

Усі накази Генерального прокурора оприлюднюються державною мовою на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора на наступний робочий день після їх підписання з додержанням вимог режиму таємності. Накази Генерального прокурора, що є нормативно-правовими актами, набирають чинності з дня їх оприлюднення, якщо інше не передбачено самим актом, але не раніше дня оприлюднення.

Так, на виконання п. 9 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX наказом Генерального прокурора № 221 від 03.10.2019 затверджено Порядок проходження прокурорами атестації.

04.10.2019 зазначений наказ оприлюднено на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Відповідно до п.1 розділу І Порядку №221 атестація прокурорів - це встановлена розділом II Прикінцеві і перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

Атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 до цього Порядку.

Заява, вказана у п. 9 розд. I цього Порядку, подається Генеральному прокурору прокурорами Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), прокурорами регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних), прокурорами місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів та інших військових прокуратур (на правах місцевих) до 15.10.2019 року (включно). Заява підписується прокурором особисто.

Із матеріалів справи судом встановлено, що 10.10.2019 року на виконання п.10 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури позивачем було подано заяву про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію у встановлений строк і за визначеною формою, у зв`язку з чим його було допущено до проходження атестації прокурорів (т.1 а.с. 149).

У визначений день, час та місце складання іспиту ОСОБА_1 не з`явився, про причини неявки не повідомив та заяву про перенесення дати іспиту до кадрової комісії не надав. У зв`язку з чим Другою кадровою комісією зафіксовано неявку позивача та, керуючись п. п. 13, 17 розд. II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ, п. 11 розд. І, п. 1 розд. II Порядку проходження прокурорами атестації, прийнято рішення № 140 про неуспішне проходження позивачем атестації, у зв`язку з неявкою останнього (т. 1 а.с. 216).

Суд зазначає, що рішення Другової кадрової комісії №40 про неуспішне проходження атестації позивачем не оскаржувалось.

Відповідно до п.п. 2 п. 19 розд. ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113- прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав: рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 41 Закону України "Про прокуратуру" повноваження прокурора на адміністративній посаді припиняються в разі звільнення з посади прокурора або припинення повноважень на посаді прокурора.

Доводи позивача щодо відсутності у оскаржуваному наказі підстави звільнення, передбаченої п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру", є безпідставними, оскільки останній містить посилання на п.п. 1 п. 19 розд. ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX щодо звільнення на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру"

Також, є помилковими твердженнями позивача, що застосування п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" можливе лише за умови ліквідації, реорганізації установи, скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, оскільки п.п. 1 п. 19 розд. ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX таких умов не передбачено.

Крім того, посилання позивача на те, що порядок звільнення прокурора, який займає адміністративну посаду, визначається виключно Законом України «Про прокуратуру», суд вважає безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 40 КЗпП України особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 421, частин першої, другої і третьої статті 492, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

В силу ст. Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ від 14.10.2014 прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.

Положеннями ч. 3 ст. 16 Закону № 1697-VІІ (в редакції, чинній до внесення змін Законом України № 113-IX) прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом.

В подальшому Законом № 113-IX внесено зміни до ч. 3 ст. 16 Закону № 1697-VІІ та слова «цим Законом» замінено словом «законом».

Таким чином, починаючи з 25 вересня 2019 та на момент звільнення позивача 05.05.2020 підстави та порядок звільнення з посади прокурора могли визначатися не лише Законом України «Про прокуратуру», а й іншим законом, у тому числі і Законом № 113-IX.

Крім того, слід враховувати, що Законом № 113-IX, у тому числі, зупинено до 1 вересня 2021 року дію ст. 60 Закону України «Про прокуратуру», яка регулює звільнення прокурора з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

При цьому, аналіз п. 19 розд. ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX дає підстави для висновків, що Закон № 113-IX пов`язує звільнення з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" не з рішеннями про ліквідацію чи реорганізації органу прокуратури або про скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, а насамперед з процедурою проходження прокурорами атестації як складовою частиною процесу реформування органів прокуратури, введеного в дію Законом № 113-IX з дня набрання ним чинності.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що оскільки звільнення позивача на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" відбулось у зв`язку із прийняттям рішення № 140 від 02 квітня 2020 року кадрової комісії № 2 про неуспішне проходження атестації заступником начальника відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Харківської області ОСОБА_1 , тому оскаржуваний наказ прокурора Харківської області від 30.04.2020 № 854к виданий на наявності підстав, передбачених законодавством, а отже є правомірним та скасуванню не підлягає.

Щодо доводів позивача про порушення відповідачем під час звільнення норм Кодексу законів про працю України суд зазначає наступне.

За загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Зазначена позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 31.01.2018 по справі № 803/31/16, від 30.07.2019 по справі № 804/406/16, від 08.08.2019 по справі № 813/150/16.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 07.03.2018 у справі № 807/211/17, під час вирішення справ щодо звільнення публічних службовців, пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Крім того, як вже було вказано судом, законодавцем було внесено зміни до ст. ст. 32 та 40 КЗпП України.

Так, згідно з ч. 5 ст. 32 КЗпП України переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус. Частиною 5 ст. 40 КЗпП України передбачено, що особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 цієї статті, а також особливості застосування до них положень ч. 2 цієї статті, ст. ст. 42, 42-1, ч. ч. 1-3 ст. 49-2, ст. 74, ч. З ст. 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Частиною 5 ст. 51 Закону № 1697-VІІ визначено, що на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої п. 9 ч. 1 цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Отже, норми Законів №1697-VІІ та №113-ІХ, які визначають статус прокурорів, умови і підстави їх звільнення з посади, є спеціальними по відношенню до інших нормативних актів, у тому числі КЗпП України, а тому вищезазначені твердження позивача є безпідставними.

Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що в межах заявленого предмету спору відповідачі у спірних правовідносинах діяли у відповідності до норм законодавства, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із положеннями частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Прокуратури Харківської області (вул. Б. Хмельницького, буд. 4, м. Харків, 61050), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача: Друга кадрова комісія з атестації прокурорів регіональних прокуратур (вул. Різницька. 13/15, м. Київ, 01011) про поновлення на посаді - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано 17 грудня 2020 року.

Суддя Бідонько А.В