Справа № 640/23615/19
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 грудня 2020 року м. Київ № 640/23615/19
Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, -

УСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ), в якому просить суд:

- бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що полягає у невиплаті ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з січня 2015 року по грудень 2018 року (включно), виходячи з грошового забезпечення, станом на день звільнення з військової служби, визнати протиправною;

- бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що полягає у не оплаті тривалості щорічної основної і додаткової відпусток за 2019 рік ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) , виходячи із грошового забезпечення, станом на день звільнення з військової служби, визнати протиправною;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з січня 2015 по грудень 2018 року (включно), виходячи з грошового забезпечення, станом на день звільнення з військової служби;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України оплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) тривалість щорічної основної і додаткової відпусток за 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач має право на грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, однак позивачеві протиправно було відмовлено у виплаті зазначених компенсацій.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.12.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі, без повідомлення учасників справи (письмове провадження), встановлено відповідачу строк для надання відзиву та витребувано від останнього докази та відповідні матеріали.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Майор ОСОБА_1 під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 у період з 18 березня 2019 року по 03 травня 2019 року використав щорічну основну відпустку за 2019 рік в повному обсязі. Також, за твердженням відповідача, під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України дія Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 на позивача не поширювалася, а всі види виплат та грошових компенсацій здійснювалися відповідно до вимог Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільнені військовослужбовцям Національної гвардії України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 15.03.2018 № 200, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2018 № 405/31857. Так, оскільки в пункті 5 Інструкції не передбачено, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям Національної гвардії України за всі невикористані дні додаткової відпустки здійснюється за минулі роки, то дані позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 Національної гвардії України та є учасником бойових дій (посвідчення серія НОМЕР_4 від 02.10.2015 року).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.05.2019 року №105 припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби в Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення начальника центру зв`язку військової частини та запасного командного пункту ГУ НГУ вузла зв`язку позаміських пунктів управління майора ОСОБА_1 (Г-002272), який здав справи і обов`язки за посадою начальника центру зв`язку військової частини та запасного командного пункту ГУ НГУ вузла зв`язку позаміських пунктів управління та звільнений відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби наказом командувача Національної гвардії України від 15.03.2019 року № 39 о/с у запас Національної гвардії України за станом здоров`я з правом носіння військової форми одягу 10 травня 2019 року та для взяття на військовий облік направити до Шевченківського РВК міста Києва.

17.09.2019 позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України із заявою про виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за червень з 2014 року по травень 2019 року виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Однак, листом від 16.10.2019р.№ 77/33-Л-38-Н-945 відповідач повідомив, що «..всі види виплат та грошових компенсацій військовослужбовцям, що звільняються з військової служби у Національній гвардії України здійснюються відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової і грошової допомоги при звільнені військовослужбовців Національної гвардії України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 №2200, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2018 №405/31857 (далі - Інструкція).

Вважаючи, що відповідач допустив бездіяльність щодо не нарахування та невиплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій під час звільнення з військової служби, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до Конституції України визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі (далі - Закон).

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до ст. 4 якого ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать, зокрема, учасники бойових дій.

Учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час (ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту").

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій надаються пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

У даному випадку спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку зі звільненням позивача виникли в особливий період.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", припиняється.

Відповідно до ч. 8 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Так, відповідно до частини 14 статті 10-1 цього Закону у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Отже, норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", з 2015 року по 2019 рік.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини, висловлені у рішенні від 30 квітня 2013 року справі «Тимошенко проти України» (заява № 49872/11), щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту «законності», передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).

Вказаний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у зразковій справі №620/4218/18 (Пз/9901/19).

З огляду на вищевикладене, враховуючи висновки Верховного Суду у зразковій справі, суд дійшов до висновку, що при звільненні з військової служби ОСОБА_1 , останній мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2015-2019 роках додаткову відпустку як учасник бойових дій, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ, при цьому, доводи відповідача відносно того, що позивач проходив службу у Національній гвардії України, а отже на нього поширюються положення Інструкції від 15.03.2018 №200 та не поширюються положення Порядку від 07.06.2018 №260, суд відхиляє, оскільки право позивача на виплату зазначеної компенсації перш за все регулюється Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", який не обмежує та не припиняє право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.
Що стосується визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що полягає у не оплаті тривалості щорічної основної відпустки за 2019 рік ОСОБА_1 , виходячи із грошового забезпечення, станом на день звільнення з військової служби, суд зазначає, що відповідачем до відзиву на позовну заву додано копії документів, які підтверджують, що у 2019 році позивачем було використано щорічну основну відпустку та отримано допомогу для оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Так, відповідачем на підтвердження зазначених обставин надано суду: копію витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.03.2019 №64 (по стройовій частині), яким визнано майора ОСОБА_1 таким, що вибув у щорічну основну відпустку терміном 47 календарних днів із виплатою допомоги на оздоровлення; копію відпускного квитка; довідку про виплату допомоги на оздоровлення; копію нарахувальної відомості; копію заяви позивача про надання щорічної основної відпустки за 2019 рік та виплати допомоги на оздоровлення за 2019 рік.

Позивач не надав суду заперечень на відзив відповідача в частині, що стосується використання ним щорічної основної відпустки за 2019 рік, водночас, наявні в матеріалах справи докази, підтверджують, що позивачем було використано таку відпустку та отримано допомогу на оздоровлення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині, що стосуються оплати позивачеві основної щорічної відпустки за 2019 рік є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно абзацу другого частини п`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено звільнення від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях позивачів - учасників бойових дій, постраждалих учасників Революції Гідності, Героїв України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Судом встановлено, що позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, відповідно звільнений від сплати судового збору.

Оскільки позивачем не надано доказів понесення ним інших судових витрат, судові витрати присудженню на користь позивача не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що полягає у невиплаті ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій у період з 2015 року по 2019 рік (включно), виходячи з грошового забезпечення, станом на день звільнення з військової служби.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік (включно), виходячи з грошового забезпечення, станом на день звільнення з військової служби.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Н.Г. Вєкуа