Справа № 1340/5945/18
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1340/5945/18
У Х В А Л А

з питань закриття провадження у справі

16 грудня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Шийович Р.Я.,

від позивача Стасів А.П.,

від відповідача не прибув,

розглянув у підготовчому засіданні клопотання відповідача про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправним та скасування рішень в частині,-

в с т а н о в и в :

В провадженні Львівського окружного адміністративного суду перебувала позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Національного агентства з питань запобігання корупції (м. Київ, бульвар Дружби Народів, 28) (далі - НАЗК), в якій із врахуванням збільшених позовних вимог просив суд:

- визнати протиправним та скасувати п. 2 Рішення НАЗК №2485 від 02.11.2018 року Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (виправлена), поданої ОСОБА_1 , начальником Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного, та внесення змін до рішень Національного агентства з питань запобігання корупції від 21.08.2017 року №516 та від 20.10.2107 року №1008, в частині зазначення недостовірних відомостей щодо транспортних засобів, що є об`єктами права власності третіх осіб, щодо яких суб`єкт декларування може прямо вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними;

- визнати протиправним та скасувати п. 1 Рішення НАЗК №2486 від 02.11.2018 року Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 , начальником Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного), в частині зазначення недостовірних відомостей щодо об`єкта нерухомості, який знаходиться у нього та члена його сім`ї на праві користування, та щодо транспортних засобів, що є об`єктами права власності третіх осіб, щодо яких суб`єкт декларування може прямо вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.06.2019 позов задоволено повністю.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2019 у справі №857/8848/19 вказане вище рішення залишене без змін.

Постановою Верховного Суду від 06.10.2020 у справі №1340/5945/18 (адміністративне провадження №К/9901/34694/19/18) касаційну скаргу Національного агентства з питань запобігання корупції задоволено частково, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.06.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2019 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 28.10.2020 вказану справу прийнято до провадження суддею Кравцівим О.Р., справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

16.11.2020 від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі, яке мотивовано тим, що оскільки 27.10.2020 рішенням Конституційного Суду України №13-р/2020 у справі №1-24/2020 (393/20) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними): п.п. 5, 8 ч. 1 ст. 11, п.п. 1, 2, 6-10-1, 12, 12-1 ч. 1, ч.ч 2-5 ст. 12, ч. 2 ст. 13, ч. 2 ст. 13-1, ст. 35, абз. 2-3 ч. 1 ст. 47, ст.ст. 48-51, ч.ч. 2-3 ст. 52, ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VII, зі змінами; ст. 366-1 Кримінального кодексу України.

Тобто у вказаному випадку відпали правові підстави для перевірки судом правомірності прийнятих Національним агентством рішень про результати проведення повних перевірок декларацій позивача на відповідність їх вимогам Закону, адже оскаржувані позивачем рішення Національного агентства у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, не зумовлюють в подальшому для нього виникнення будь-яких прав та обов`язків, а тому не можуть бути предметом спору.

Вважає, що відсутній педмет спору та об`єкт судового захисту. Правові питання та процедура щодо проведення перевірки декларації наразі не врегульовано на законодавчому рівні.

Зауважив, що станом на момент розгляду справи відповідач не наділений публічно-владними управлінськими функціями щодо здійснення контролю та перевірки декларацій суб`єктів декларування воно не відповідно не може бути належним відповідачем у цій справі.

З позиції відповідача, враховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін провадження у вказаній адміністративній справі підлягає закриттю в зв`язку з тим, що спір не підлягає закриттю у зв`язку з тим, що спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Просив закрити провадження у справі.

Ухвалою суду від 19.11.2020 клопотання представника відповідача про розгляд справи в режимі відео конференції задоволено; встановлено участь представника відповідача у судових засіданнях в адміністративній справі у режимі відеоконференції.

04.12.2020 від відповідача за вх. №11059 надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника. Аналогічне за змістом клопотання надійшло засобами поштового зв`язку 10.12.2020 за вх. №66525.

14.12.2020 за вх. №67303 від представника позивача надійшло заперечення на клопотання відповідача про закриття провадження у справі. Зазначив, що відповідно до приписів ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Спірні правовідносини виникли станом на 02.11.2018 (дата прийняття оскаржуваних рішень), а рішення Конституційного Суду України, на яке посилається відповідач у клопотанні про закриття провадження у справі, прийнято 27.10.2020, тобто майже через два роки після виникнення спірних правовідносин.

Тобто, відповідні норми законодавства були чинними, та підлягали застосуванню, створювали юридичні наслідки для позивача.

Вважає, що ця справа відноситься до справ, які підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки стосується оскарження рішень НАЗК від 02.11.2018 в частині, які прийняті ним на виконання повноважень згідно з Законом України «Про запобігання корупції», та які були чинні (законні) на час їх прийняття.

Більше того, відповідно до ст. 1 вказаного Закону, Національне агентство з питань запобігання корупції є спеціально уповноваженим суб`єктом у сфері протидії корупції на час виникнення спірних правовідносин і на даний час.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.10.2020 не визнано Національне агентство таким, що не є суб`єктом владних повноважень та не позбавлено його такого статусу.

Оскаржувані рішення відповідача порушують права позивача, оскільки покладають на позивача додаткові необґрунтовані обов`язки щодо відображення тих об`єктів декларування, якими він не володів, не користувався та не розпоряджався.

Зауважив, що нормами чинного законодавства не передбачено права відповідача вирішувати чи може бути оскаржуване позивачем рішення предметом спору та чи порушуються права, свободи та інтереси позивача таким рішенням.

Просив у задоволенні вказаного клопотання відмовити.

В судовому засіданні представник позивача просив у задоволенні вказаного клопотання відмовити.

Відповідач явки уповноваженого представника не забезпечив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином.

З врахуванням думки позивача щодо можливості продовження розгляду вказаного клопотання за відсутності представника відповідача, проти чого застережень не висловлено, продовжив його розгляд за вказаною явкою сторін.

Вирішуючи клопотання про закриття провадження у справі, суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Головною ознакою публічно-правових спорів є участь у них хоча б однією із сторін суб`єкта владних повноважень. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення цим суб`єктом владних управлінських функцій та повноважень, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватись суб`єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Таким чином, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на протиправності рішень відповідача в частинах:

- №2485 від 02.11.2018 «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (виправлена), поданої ОСОБА_1 , начальником Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного та внесення змін до рішень Національного агентства з питань запобігання корупції від 21.08.2017 №516 та від 20.10.2017 №1008», в частині зазначення недостовірних відомостей щодо транспортних засобів, що є об`єктами права власності третіх осіб, щодо яких суб`єкт декларування може прямо вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними;

- №2486 від 02.11.2018 «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (виправлена), поданої ОСОБА_1 , начальником Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного», в частині зазначення недостовірних відомостей щодо транспортних засобів, що є об`єктами права власності, що є об`єктами права власності третіх осіб, щодо яких суб`єкт декларування може прямо вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпоряджатися ними.

Вказані рішення прийняті Національним агентством з питань запобігання корупції як суб`єктом, який наділений відповідними повноваженнями на їх прийняття. Вказана рішення є індивідуальними актами, тобто актами (рішеннями) суб`єкта владних повноважень, виданим (прийнятим) на виконання владних управлінських функцій, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи ОСОБА_1 , та дія яких вичерпується їх виконанням або має визначений строк, що узгоджується з приписами п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Тобто, у цій справі дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення відповідача, який у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень.

Рішенням Конституційного Суду України у справі №1-24/2020(393/20) за конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України «Про запобігання корупції», Кримінального кодексу України від 27 жовтня 2020 року (№13-р/2020) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними):

- пункти 6, 8 частини першої статті 11, пункти 1, 2, 6-10-1, 12, 12-1 частини першої, частини другу - п`яту статті 12, частину другу статті 13, частину другу статті 13-1, статтю 35, абзаци другий, третій частини першої статті 47, статті 48-51, частини другу, третю статті 52, статтю 65 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року №1700-VII зі змінами;

- статтю 366-1 Кримінального кодексу України.

Зазначено, що пункти 6, 8 частини першої статті 11, пункти 1, 2, 6-10-1, 12, 12-1 частини першої, частини друга - п`ята статті 12, частина друга статті 13, частина друга статті 13-1, стаття 35, абзаци другий, третій частини першої статті 47, статті 48-51, частини друга, третя статті 52, стаття 65 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року №1700-VII зі змінами, стаття 366-1 Кримінального кодексу України, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v013p710-20#Text).

Зі змісту такого рішення з`ясовано, що у такому дійсно жодним чином не йдеться про те, що Національне агентство з питань запобігання корупції більше не вважається суб`єктом владних повноважень чи повністю втратило свої повноваження.

Справедливими є покликання представника позивача на те, що оскільки відповідно до ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони та інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішень про їх неконституційність, якщо інше не встановлене самим рішенням, прийняття вказаного рішення 27.10.2020 жодним чином не впливає на спірні правовідносини позивача з відповідачем, які стосуються рішень від 02.11.2018, та їх не скасовує.

З позиції суду, покликання відповідача те, що оскаржене рішення не може порушувати права позивача може бути оцінене лише під час розгляду справи по суті, а тому є передчасними.

Таким чином, ця справа, з врахуванням суб`єктного складу, а також характеру (змісту, суті) спірних правовідносин, є справою, яку належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, що свідчить про безпідставність та необґрунтованість клопотання відповідача, у задоволенні якого слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 238, 241-246, 256, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

у х в а л и в :

1. У задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі відмовити.

2. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та окремо не оскаржується. Заперечення на цю ухвалу може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 18.12.2020.

Суддя Кравців О.Р.