Справа № 545/1976/20
Суддя: Гальченко О. О.
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 545/1976/20
Провадження № 2-а/545/93/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2020 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді Гальченко О.О.,

при секретарі Лисенко І.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава справу за адміністративним позовом гр. ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону № 1 ДПП в с. Чайки УПП в Київській області Департаменту патрульної поліції Харциза Олександра Анатолійовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 2866039 від 23.07.2020 року та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адмінправопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 31.07.2020 року звернувся до суду із адміністративним позовом до інспектора роти № 2 батальйону № 1 ДПП в с. Чайки УПП в Київській області Департаменту патрульної поліції Харциза Олександра Анатолійовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 2866039 від 23.07.2020 року та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адмінправопорушення, мотивуючи тим, що 23 липня 2020 року інспектором 2 роти 1 Батальону ПП с. Чайки УПП в Київськй області - Харциз О.А. відносно нього винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушенняна на транспорті, зафіксоване не в автоматичному режимі серіъ ЕАМ № 2866039. Відповідно до винесеної постанови він визнаний винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.121 КУпАП України. Як зазначено в постанові, 23 липня 2020 року близько о 18-16 год., він керуючи автомобілем «ЗІЛ-133 ГЯ» д/н НОМЕР_1 , належний ПАТ «Укрзалізниця», рухався в с. Березівка ( Макарівського району Київської області ) траса АД М06 37 км. Керований ним автомобіль, відповідно до постанови, підлягає обов`язковому технічному контролю. При собі мав вказаний протокол технічного контролю, пред"явив його працівнику поліції. При цьому, стрічка ( наклейка ) про проходження обов`язкового технічного контролю не була наклеєна на лобове скло, чим начебто порушив п.31.3.б ПДР України експлуатація ТЗ, які не пройшли обов`язковий технічний контроль. Чим начебто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.121 КУпАП України. Йому поставлено в обов`язок сплатити грошовий штраф у розмірі 340 грн.

Доказів вчинення ним вказаних вище правопорушень в постанові про адміністративне правопорушення, яка додається, не наведено. Постанова є протиправною та підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Відповідно до вказаної постанови, його автомобіль пройшов обов`язковий технічний огляд, про що свідчить :

1) протокол перевірки технічного стану транспортного засобу № 00825-01228-20 ( бланк

ВР № 479666 ) від 17.06.2020 року, термін дії до 17.06.2021 року,

2) вказаний протокол був наданий працівнику патрульної поліції ( відповідачу ), оскільки в своїй постанові він це вказує, що він мав при собі вказаний протокол.

Відповідно до п. 31.3.6 ПДР України :

31.3. Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством:

б) якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль ( для транспортних засобів, що підлягають такому контролю ).

Відповідно до ч.3 ст.121 КУпАП, він може бути притягнутий за керування транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

Тобто, фактично, транспортний засіб, яким він керував, своєчасно пройшов обов`язковий технічний контроль. Наклейка на лобовому склі дійсно була відсутня, з тієї причини, щоб йому як водію не обмежувалася оглядовість, однак відповідальність за це не встановлена діючим законодавством України,

Крім цього, він керував автомобілем «ЗІЛ-1ЗЗ ГЯ» д/н НОМЕР_1 , що належний ПАТ «Укрзалізниця», який є службовим і призначений виключно для службового користування і службових поїздок, без мети отримання прибутку.

Відповідно до рішення Верховного Суду від 17.10.2019р., по справі № 678/483/17 встановлено, що службовий автомобіль не є автомобілем, що здійснює перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку та не повинен проходити обов`язковий технічний огляд.

Верховний Суд вказав, що аналіз положень ст. 35 Закону «Про дорожній рух» дає підстави для висновку про те, що обов`язковому технічному контролю підлягають автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку.

Тобто, визначальною обставиною є мета фактичного використання автомобіля для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку.

При цьому ВС зазначив, що автомобіль, яким керував позивач, є службовим автомобілем, а тому його не слід вважати автомобілем, що здійснює перевезення пасажирів з метою отримання прибутку.

Відповідно до розділу IV ІНСТРУКЦІЇ з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з ч. 1, абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна,

винна ( умисна або необережна ) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП.

Крім цього, відповідачем в порушення вимог ст. 280 КУпАП додатково не було встановлено, чи було вчинено правопорушення, чи винен позивач в його вчиненні, чи підлягає він адміністративній відповідальності та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності ( ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом ( ст.. 245 КУпАП ).

Також згідно ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право : 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу ( посадової особи ); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.05.2015 року у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення дав офіційне тлумачення зазначеній нормі, вказавши, що положення ч.1 ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В мотивувальній частині вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у ч. 1, 2 ст. 258 Кодексу… визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі… неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За Кодексом… до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах ( ст. 77 ); порушення правил полювання ( ч. 1 ст. 85 ); порушення правил рибальства (частина третя статті 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях ( ч. 3 ст. 109 ); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів ( ч. 3 ст. 116-2 ); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу ( ст. 134 ); безквитковий проїзд ( ст. 135 ); прояв неповаги до суду ( ст. 185-3 ). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Таким чином, Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що всі інші види правопорушень, в тому числі і ті, за які відповідальність передбачена ст. 121 Кодексу, розгляду у скороченому провадженні не підлягають.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у ст. 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу….

Аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв`язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у ст. 258, 276 Кодексу…, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні ч. 1 ст. 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

В даному випадку поліцейським протокол про адміністративне правопорушення не складався, а відразу була винесена постанова, хоча позивач не погоджувався з допущеним правопорушенням.

Таким чином, інспектор не мав права на місці вчинення адміністративного правопорушення виносити оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення на транспорті, за якою мене було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Відповідно до ст. 293 КУпАП, орган ( посадова особа ) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень : 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Також згідно ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право : 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу ( посадової особи ); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до викладеного та вимог чинного законодавства щодо неможливості скороченого розгляду справ вказаної категорії, при винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення, відповідачем порушено норми чинних нормативно- правових актів, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена,.

Прохав :

1) Визнати протиправними дії і скасувати постанову інспектора роти № 1 батальйону 2 батальону ПП с. Чайки УШІ в Київській області - Харциз Олександра Анатолійовича відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення на транспорті, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАМ № 2866039 від 23 липня 2020 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 121 у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

2) Справу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху ЕАМ № 2866039 від 23 липня 2020 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 121 на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. - закрити.

В судовому засіданні позивач позов підтримав з вказаних в ньому підстав, вказав, що працівник поліції не пояснив, а одразу прохав надати документи, не роз`яснив йому процесуальні права.

Відповідач інспектор роти № 2 батальйону № 1 ДПП в с. Чайки УПП в Київській області Департаменту патрульної поліції Харциз О.А. в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про що маються підтвердження в матеріалах справи.

03.09.2020 року до суду надійшов відзив на позов представника відповідача та Департаменту патрульної поліції, в якому представник послався на те, що твердження Позивача не відповідають дійсності, вимоги є безпідставними та необгрунтованими, а позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Постанови, 23.07.2020 р. о 18-16 год. вын керував автомобілем «ЗИЛ 133ГЯ», н.з. НОМЕР_1 , на 37 км автомобільної дороги М-06 Київ-Чоп, що підлягає проходженню обов`язковому технічному контролю, який має протокол проходження технічного контролю, але не наклеїв своєчасно на лобове скло стрічку, що зазначено в останніх змінах з 01 травня 2019 року, чим порушив вимоги пункту 31.3. б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 10.10.2001р. № 1306 ( ПДР ). Внаслідок чого його було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення ( КУпАП ) та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень ( належним чином завірена копія Постанови на 1 арк. в 1 прим. додається ).

В обгрунтування правомірності винесення Постанови слід зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням ( проступком ) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна ) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 3353-ХІІ від 30.06.1993 учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху.

Відповідно до пункту 1.1. ПДР ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху ( перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо ), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил….

Згідно з пунктом 1.9. ПДР особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, зокрема, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль ( для транспортних засобів, що підлягають такому контролю ) ( п. 31.3. б) ПДР ).

Положеннями п. 30.2. ПДР встановлено, що на механічних транспортних засобах ( за винятком трамваїв і тролейбусів ) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка, а в правій верхній частині вітрового скла ( на внутрішньому боці ) транспортного засобу, що підлягає обов`язковому технічному контролю, закріплюється самоклейна мітка радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом ( крім причепів і напівпричепів ).

Зміни в порядку проведення обов`язкового технічного контролю затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 23 січня 2019 р. № 46, що було опубліковано від 07 лютого 2019 р. та яка набуває чинності через три місяці з моменту публікації. Формат документу, що підтверджує успішне проходження транспортним засобом перевірки технічного стану, буде оновлено. З 01 травня 2019 року паперовий бланк протоколу буде видаватися суб`єктами здійснення обов`язкового технічного контролю в комплекті зі самоклейною міткою радіочастотної ідентифікації, яка якраз і дозволяє встановити дійсність такого протоколу. Дане нововведення зменшить ризик фальсифікації протоколів обов`язкового технічного контролю. А тому відсутність такої самоклейної мітки радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом ( крім причепів і напівпричепів ) дає підстави вважати, що транспортний засіб Позивача або не проходив обов`язкового технічний контроль, або пройшов його з порушенням норм чинного законодавства, що має наслідком нечинність такого протоколу проходження обов`язкового технічного контролю.

Відповідно до ч. 3 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає випадки в яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби. До них відноситься, зокрема, якщо водій порушив ПДР та якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, передбачені, зокрема, ч. 3 ст. 121 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У цьому випадку уповноваженими органами ( посадовими особами ) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Вказані положення кореспондуються з частиною 4 розділу І «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015р. № 1395 ( зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853 ).

Відповідно до ч. 2 розділу III «Інструкції…» постанова у справі про адміністративні правопорушення, зокрема, ч. 3 ст. 121 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Тобто, дані норми, навіть у випадку незгоди позивача з вчиненим правопорушенням, виключають можливість складення протоколу та зобов`язують відповідача за результатами розгляду справи приймати відповідне рішення та без складання протоколу виносити постанову про адміністративне правопорушення, а відтак твердження позивача нібито відповідач повинен був скласти протокол є хибним та не відповідає дійсності.

Відповідно до ст. 249, 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушень розглядається відкрито і за місцем його вчинення.

Інспектор патрульної поліції, який уповноважений виносити постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності, на місці вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має право здійснювати розгляд адміністративної справи де було вчинено таке адміністративне правопорушення та на місці де він несе службу в той час.

Відтак підготовка /та розгляд справи про адміністративне правопорушення у відповідності до статті 276 КУпАП відповідачем за місцем його перебування та виконанням ним посадових обов`язків, який в даному випадку був уповноважений розглядати вказану адміністративну справу на місці здійснення адміністративного правопорушення безпосередньо в присутності особи відносно якої розглядалася вказана адміністративна справа.

При застосуванні положень ст. 276 КУпАП також слід враховувати зміни до норм КУпАП, які були внесені після прийняття Закону України «Про Національну поліцію» та те, що рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015р. № 5-рп/2015, яке містить роз`яснення щодо застосування словосполучень використаних у нормах КУпАП «на місці» та «за місцем», прийнято також до набрання чинності цього Закону, тобто без врахування його положень.

Порядок розгляду адміністративної справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху ( складання інспектором Державтоінспекції протоколу про правопорушення, розгляд адміністративної справи на підставі цього протоколу уповноваженим органом - Управлінням Державтоінспекції та за результатами її розгляду винесення постанови цим органом ) був змінений з урахуванням положень Закону України «Про Національну поліцію» та внесенням змін до КУпАП. Тобто, на теперішній час, згідно з положеннями КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху інспектором патрульної поліції не складається, саме інспектор ( працівник органу і підрозділу Національної поліції, який має спеціальне звання ), а не Управління патрульної поліції, уповноважений розглядати адміністративну справу та за результатами її розгляду виносити постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, інспектор патрульної поліції, який уповноважений виносити постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності, на місці вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має право здійснювати розгляд адміністративної справи де було вчинено таке адміністративне правопорушення та на місці де він несе службу в той час.

Відтак, підготовка та розгляд справи про адміністративне правопорушення у відповідності до ст.. 276 КУпАП здійснена відповідачем за місцем його перебування та виконанням ним посадових обов`язків, який в даному випадку був уповноважений розглядати вказану адміністративну справу на місці здійснення адміністративного правопорушення, а не за місцем розташування БПП в с. Чайки УПП у Київській області ДПП чи УПП у Київській області ДГІП ( які не мають повноважень здійснювати розгляд адміністративних справ та виносити відповідні постанови ).

Наведені твердження також узгоджуються з висновками судів апеляційної та касаційної інстанції, які були викладені у постановах Київського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2017р. у справі № 753/17124/16, від 26.10.2017р. у справі № 759/4504/17 та ухвалах від 19.09.2017р. у справі № 759/12872/16-а, від 25.10.2017р. у справі № 752/16490/17 та ухвалах Вищого адміністративного суду України від 28.12.2016р. у справі № 750/8192/16-а та від 11.07.2017р. у справі № 760/11627/16-а.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Таким чином, посилання позивача на ст. 33 КУпАП та нібито її порушення відповідачем не відповідають дійсності.

Положеннями КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення. Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом IV КУпАП, не здійснювалося. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень ч. 4 ст. 258 КУпАП.

Скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у ст. 257, 268, 277-280 КУпАП.

Згідно ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами ( посадовими особами ) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу. Таким чином, згідно з положеннями ч. 2, З, 4, 5 вказаної статті Законом встановлені випадки здійснення скороченого провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення, в тому числі, справи відносно Позивача.

Положеннями ст. 258 КУпАП також передбачено, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки ( відеозапису ). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

З вищенаведеного можна зробити висновок, що винесення постанови відповідачем в порядку скороченого провадження на місці вчинення правопорушення позивачем було здійснено відповідно до та в межах чинного законодавства.

За приписами закону про адміністративні правопорушення розгляд справ і накладення штрафу інспектором поліції фактично відбувається у спрощеному порядку, підстави для відкладення таких контролюючих функцій не передбачені.

В постановах Верховного Суду від 27.12.2019р. у справі № 310/4817/17 ( 2-а/310/156/17 ), від 07.11.2019р. у справі №487/2179/17, від 07.12.2018р. у справі № 286/648/17, від 17.05.2018р. у справі № 681/972/17, від 14.02.2018р. у справі № 536/583/17 та від 31.01.2020р. у справі № 489/1525/16-а викладено, що чинним законодавством передбачено спрощену процедуру розгляду посадовими особами патрульної поліції справ про адміністративне правопорушення, передбачених КУпАП. Верховний Суд зазначив, що вказане виключає необхідність дотримання інспектором поліції таких процедур, передбачених для розгляду справи про адміністративне правопорушення в загальному порядку, як надання особі можливості скористатися правом на правову допомогу, подати клопотання про перенесення розгляду справи за місцем проживання особи тощо. При цьому слід врахувати, що застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП.

Ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 5 та 6 ст. 13 Закону України, від 02.06.2016р. № 1402-УІІІ «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Отже, відповідач мав право розглянути справу у скороченому провадженні та на місці вчинення правопорушення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

23 лютого 2006 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини». Згідно з цим законом, при розгляді справ судами України, «Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод» ( Конвенція ) та практика Європейського суду з прав людини ( ЄСПЛ ) повинні використовуватися як джерела права. Зазначене положення спрямоване на реалізацію вищевказаної конституційної норми і норм Закону України «Про міжнародні договори України».

Відтак, «Конвенція….» та практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України. При цьому, на законодавчому рівні діє принцип примату норм міжнародного права у випадку, якщо вони суперечать нормам національного законодавства України. Таким чином, норми «Конвенції…» повинні застосовуватися національними судами так само, як внутрішнє законодавство і як норми прямої дії.

Європейський суд з прав людини в п. 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

У справі Європейського суду з прав людини «Дала проти Нідерландів» від 23 серпня 1994 року суддя Матчер в окремій думці зазначив, що лише в особливо серйозних кримінальних справах інтереси правосуддя можуть потребувати, щоб обвинувачений завжди був присутній чи представлений, якщо необхідно, офіційно призначеним захисником, що також узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини у справах «Кремцов проти Австрії» від 21 вересня 1993 року та «Пуатрімол проти Франції» від 23 листопада 1993 року.

Санкція статті КУпАП, відповідно до якої позивача було притягнуто до відповідальності, не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином, відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень. Також зазначає, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення.

Отже, враховуючи, що вказане провадження про адміністративне правопорушення є скороченим, мету утвердження ефективної безпеки дорожнього руху та з огляду на те, що в розумінні Європейської Конвенції з прав людини особа не залишається при цьому без засобів захисту, бо може висувати доводи під час судового розгляду, доводи позивача, викладені ним в позовній заяві повинні бути відхилені судом, оскільки окремі недоліки процесу скороченого розгляду справи про адміністративне правопорушення, які безумовно випливають з природи такого розгляду, можуть бути урівноважені під час розгляду відповідного позову у суді за допомогою його змагального характеру.

Наведені твердження також узгоджуються з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, які були викладені у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2019р. у справі № 583/3395/19, у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2019р. у справі № 489/3944/19, у постановах Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2018р. у справі № 760/10640/18, від 14.03.2019р. у справі № 378/183/19, від 11.06.2019р. у справі № 379/78/19, від 25.09.2019р. у справі № 379/511/19, від 16.10.2019р. у справі № 754/6448/19, від 14.11.2019р. у справі № 375/456/19, від 28.12.2019р. у справі № 759/13650/19, у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.04.2019р. у справі № 296/835/19р. та у рішенні Кагарлицького районного суду від 24.01.2019р. у справі № 368/24/19.

Ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган ( посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки ( відеозапису ), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Націонал поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи, як застосувань технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

У ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що «поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку».

Тобто, вищезазначені положення надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

На підтвердження порушення позивачем ПДР, відповідно до ст. 251 КУпАП та ст. 77 КАС України, надали ДВД диск із записами портативного відеореєстратора АА 00671, із зафіксованим фактом вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи ( ч. 1 ст. 75 КАС України ).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування ( ч. 1 ст. 76 КАС України ).

Тобто, наданий відеозапис є фіксацією оскаржуваної події, яка дозволяє через призму ретроспективності встановити та дослідити обставини справи, а також з`ясувати причинно-наслідковий зв`язок між об`єктивними обставинами справи та прийнятим рішення щодо винесення оскаржуваної постанови. Тому, вказаний відеозапис є належним, достовірним та достатнім доказом у цій справі як і згідно норм КУпАП, так і згідно норм КАС України.

Щодо копії Протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу № 00825- 01228-20, яку надав позивач, то вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003», затвердженим наказом Держспоживстандарту від 07.04.2003р. № 55, «Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», затверджені наказом Міністерства юстиції від 18.06.2015р. № 1000/5, інструкції з діловодства в окремих органах державної влади ( місцевого самоврядування ) та інші нормативно-правові акти.

Відповідно до п. 8 розділу 10 зазначених правил копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку.

Напис про засвідчення копії складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів ( ініціалу імені ) та прізвища, дати засвідчення копії. Напис про засвідчення копії скріплюється відбитком печатки відповідного структурного підрозділу установи або печатки «Для копій». У випадках, визначених законодавством, копії документів засвідчуються відбитком печатки установи. На лицьовому боці у верхньому правому куті першого аркуша документа проставляється відмітка «Копія».

Оскільки під засвідченням копії документа слід розуміти саме засвідчення відповідності копії оригіналу відповідного документа, відсутність на копії напису про її засвідчення «Згідно з оригіналом» чи в іншому словесному виразі дає підстави вважати її такою, що не посвідчена в установленому порядку.

Тому, неможливо врахувати копію Протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу № 00825-01228-20, яку надав позивач, оскільки вона не завірена належним чином.

Щодо тверджень позивача, що його транспортний засіб не підлягає обов`язковому технічному контролю, слід зазначити наступне.

Пунктом 1.10 ПДР регламентовано, що вантажний автомобіль - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів, а легковий автомобіль - автомобіль з кількістю місць для сидіння не більше дев`яти, з місцем водія включно, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів та їх багажу із забезпеченням необхідного комфорту та безпеки.

Статтею 19 Закону України «Про автомобільний транспорт», затвердженого Президентом України від 5 квітня 2001 року № 2344-ІІІ, встановлено, що транспортні засоби за своїм призначенням поділяються на транспортні засоби загального призначення, транспортні засоби спеціалізованого призначення, транспортні засоби спеціального призначення.

При державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника ( вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автомобіль-мішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо )

При державній реєстрації легкових автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника ( легковий, таксі, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо ).

В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , н.з. НОМЕР_1 , серії НОМЕР_3 , дата реєстрації 13.01.2018р. ( свідоцтво ), вказаний транспортний засіб зареєстровано саме як загальний вантажний бортовий. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008р., «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001р., «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002р. неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Ст. 35 Закону України «Про дорожній рух», затвердженого Президентом України від 30 червня 1993 року № 3353-ХІІ, передбачено, що транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті, а періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації - щороку.

П. 1 «Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012р. № 137, передбачено, що даний «Порядок…» визначає процедуру проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих уповноваженими органам МВС, за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації, крім таких транспортних засобів як, зокрема, легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від Форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

Тобто, наведені вище норми регламентують, що вантажні автомобілі вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації, зобов`язані щороку проходити обов`язковий технічний контроль у встановленому Законами України порядку.

Новий транспортний засіб - транспортний засіб, що не має актів державної реєстрації уповноважених органів, у тому числі іноземних, які дають право на його експлуатацію ( підпункт 14.1.124. пункт 14.1. статті 14 Податкового кодексу України ( ПК України ).

Перша реєстрація транспортного засобу - реєстрація транспортного засобу, яка здійснюється уповноваженими державними органами України щодо цього транспортного засобу в Україні вперше ( підпункт 14.1.163. пункт 14.1. статті 14 ПК України ).

Транспортні засоби, що використовувалися - транспортні засоби, на які уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такі транспортні засоби ( підпункт 14.1.251. пункт 14.1. статті 14 ПК України ).

Пунктом 2 «Порядку державної реєстрації ( перереєстрації ), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» ( Порядок реєстрації ), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388, передбачено, що даний «Порядок…» є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов`язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів ( обов`язкових платежів ), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій ( Пункт 3 Порядку реєстрації ).

Якщо на транспортні засоби уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право їх експлуатувати, то вони вважаються використовуваними. Датою початку користування (вводу в експлуатацію) транспортних засобів, що були в користуванні та ввозяться на митну територію України, вважається дата їх першої реєстрації, визначена в реєстраційних документах, які видано уповноваженими державними органами та дають право експлуатувати ці транспортні засоби на постійній основі.

З наявного в матеріалах свідоцтва можна встановити, що транспортний засіб позивача був вперше зареєстрований 04.02.2003р., тобто, даний автомобіль експлуатується вже більше ніж сімнадцять років.

Європейський суд з прав людини в справі «Пономарьов проти України» ( Заява № 3236/03 ) від 03 квітня 2008 року вказав, що сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для сумніву, що відповідач діяв неправомірно. Навпаки, відповідно до п. 2 ст. 86 КАС України ( у редакції від 11.03.2007р.),?аналогічна норма викладена в п. 2 ст. 90 КАС України ( у редакції від 04.11.2018р. ) ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Пояснення позивача вказують лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не вказують на неправомірність дій відповідача. Однак, суд не є засобом для сторін та не толерує зловживання ними правами.

Таким чином, розглядаючи дану адміністративну справу відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами. Відтак, твердження Позивача, викладенні у позові, є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті ( вчинені ) вони : 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення ( вчинення дії ); 4) безсторонньо ( неупереджено ); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення ( дія ); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Прохав розглянути справу за відсутності відповідача та його представника за наявними матеріалами у справі, у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Тому, суд вважає можливим розгляд справи по суті у відсутності не з`явившогося відповідача, належно повідомленого по наявним матеріалам справи згідно ст. 205 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується позов, в тому числі відеодоказ, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем надано суду всі можливі доказів на підтвердження обставин, на які він посилається, чим спростовується обставини зазначені поліцейським в постанові.

Враховуючи, що відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували доводи позивача щодо беззаперечної безпідставності притягнення його до відповідальності за ст. 121 ч. 3 КУпАП, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Так, зокрема відповідачами не додано доказу щодо підстав законності зупинки транспортного засобу, а доводи позивача є переконливими і доводяться матеріалами справи.

Тобто, в діях водія відсутнє вказане в постанові порушення вимог ПДР України та склад правопорушення, передбаченого ст. 126 ч. 1 КУпАП.

В зв`язку із складністю справи, керуючись ст. 5-9, 12, 47, 77, 78, 139, 122-123, 241-245, 246, 250 ч. 6, 251 ч. 2, 286, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов гр. ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону № 1 ДПП в с. Чайки УПП в Київській області Департаменту патрульної поліції Харциза Олександра Анатолійовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 2866039 від 23.07.2020 року та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адмінправопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 2866039 від 23.07.2020 року винесену інспектором роти № 2 батальйону № 1 ДПП в с. Чайки УПП в Київській області Департаменту патрульної поліції Харциза Олександра Анатолійовича відносно гр. ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 КУПАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень та провадження у справі закрити в зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Судові витрати віднести за рахунок Держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його ( її ) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення ( ухвали ) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його ( її ) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення надруковано суддею в нарадчій кімнаті та є оригіналом.

Суддя: О. О. Гальченко