Справа № 823/1377/16(2-іс/811/36/17)
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2020-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 грудня 2020 року м. Дніпросправа № 823/1377/16(2-іс/811/36/17)
Суддя І інстанції Брегей Р.І.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Мельника В.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про зобов`язання прийняти рішення та вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом до суду в якому просив:

Зобов`язати відповідача прийняти рішення та вчинити дії пов`язані із погодженням і виплатою матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати за 2016 рік.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у Тальнівського районного відділу управління ПФУ у вересні 2016 року була наявна економія фонду оплати праці, а тому була можливість виплатити йому матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань відповідно до його заяви від 12 вересня 2016 року.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2020 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення яким задовольнити його вимоги. В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не надана належна оцінка доказів та не в повному обсязі були з`ясовані усі обставини справи що призвело до невірних висновків. Вказує, що суд ухилився від розгляду вагомих аргументів позивача в частині наданого клопотання ще 17 січня 2018 року з додатковими доказами, які підтверджували наявність економії по фонду оплати праці і відповідно можливості надання матеріальної допомоги позивачу.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області просить відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції, проведеному в режимі відеоконференції за клопотанням позивача у Тальнівському районному суді Черкаської області, позивач не з`явився, просив відкласти розгляд справи через скрутне матеріальне становище, що позбавляє його можливості прибути до Тальнівського районного суду, що знаходиться від місця мешкання позивача на відстані майже 8 км., однак така причина неявки не може бути визнана поважною, оскільки саме за клопотанням позивача справа призначена до розгляду у режимі відеоконференції у вказаному суді, і відстань 8 км. не є значною, а тому не може перешкодою для того щоб позивач мав можливість прибути у судове засідання. Представник Пенсійного фонду просив відмовити задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів апеляційного адміністративного суду, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 12 вересня 2016 року ОСОБА_1 , як начальник управління ПФУ в Тальнівському районі подав заяву до Управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про надання погодження стосовно виплати допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати у зв`язку з наявністю економії фонду оплати праці (Т. 1 а.с.124).

Листом від 16.09.20 р. УПФУ в Черкаській області повідомлено позивача про неможливість погодити виплату допомоги для вирішення соціально-побутових питань, оскільки станом на 15 вересня 2016 року 17 працівників управління ПФУ в Тальнівському районі не використали відпустки за поточний рік (Т. 1 а.с.125).

Управління надало детальну інформацію щодо працівників управління ПФУ в Тальнівському районі, які не відбули відпустку за 2016 рік станом на 15 вересня цього року (Т.3 а.с.141-144).

Відповідач повідомив, що витрати на виплату відпускних коштів можливо порахувати лише після прийняття наказу про надання відпустки, оскільки здійснюється індивідуальний розрахунок (середній заробіток у кожного працівника різний) (Т. 3 а.с.138-140).

Управління пояснило, що у 2016 році планувалась виплата працівникам управління ПФУ в Тальнівському районі надбавки за виконання особливо важливої роботи у 20% від розміру посадового окладу, а в середньому виплатили 4% (Т. 3 а.с.138-139).

Така ж ситуація виникла і з виплатою премії (24% фактично виплачували, а запланували 50%) (Т. 3 а.с.138-139).

Зменшення розміру виплати премії і надбавки за виконання особливо важливої роботи відповідач пояснив збільшенням розміру посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за ранг державного службовця, виплати грошової допомоги при наданні щорічної основної відпустки з 01 травня 2016 року у зв`язку з набранням чинності нової редакції Закону України «Про державну службу».

УПФУ в Черкаській області повідомило, що у 2016 році нікому з працівників управління ПФУ в Тальнівському районі не виплачувалась допомога, а фонд заробітної плати використаний у повному обсязі (Т. 3 а.с.184-209).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того що виплата допомоги для вирішення соціально-побутових питань є правом керівника УПФУ в Черкаській області, реалізація якого залежала від економії фонду оплати праці управління ПФУ в Тальнівському районі. В зв`язку з відсутністю економії фонду оплати праці у відповідача були відсутні підстави для виплати позивачу такої допомоги.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.54 Закону України «Про державну службу» державним службовцям може надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Порядок надання та розмір такої допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Умови надання державним службовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (далі - матеріальна допомога) та її розмір визначається Порядком надання державним службовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.08.2016 № 500 (далі Порядок №500).

Згідно із пп.2-3 Порядку №500 державним службовцям матеріальна допомога може надаватися один раз на рік у розмірі середньомісячної заробітної плати на підставі особистої заяви. Рішення про надання матеріальної допомоги державним службовцям приймається керівником державної служби у державному органі в межах затвердженого фонду оплати праці. Рішення про надання керівнику державної служби у державному органі та його заступникам матеріальної допомоги приймається керівником відповідного державного органу за погодженням із відповідним органом вищого рівня (у разі наявності такого органу).

Із системного аналізу вищевказаних положень вбачається, що матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань повинна надаватися тому державному службовцю, який дійсно має обґрунтовану підставу для її отримання та не може власноруч подолати обставини, що виникли не з його вини. Державні службовці мають право отримувати матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, при цьому вказуючи будь-яку підставу, яку вони на власний розсуд віднесли до соціально-побутової.

Таким чином, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань не належить до обов`язкових виплат, а її виплата здійснюється на підставі заяви працівника за рішенням керівника відповідного органу у межах встановленого фонду оплати праці.

Як вбачається із змісту листа відповідача на заяву позивача щодо погодження надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань у вересні 2016 року останнє не відмовило ОСОБА_1 у виплаті допомоги, а вказало, що до цього питання треба повернутися по завершенню року, враховуючи економію фонду заробітної плати.

01 травня 2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу», яким збільшено розміри посадових окладів державних службовців і інших обов`язкових складових заробітної плати.

Як наслідок економія фонду заробітної плати спрямовувалась на фінансування таких витрат у повному обсязі.

Це призвело до суттєвого зменшення виплати премії і надбавки за виконання особливо важливих завдань у порівнянні з запланованими показниками, які враховувались при формуванні кошторису на 2016 рік.

Станом на день звернення позивача про виплату допомоги, 17 працівників управління ПФУ в Тальнівському районі не відбули відпустку за поточний рік, що потребувало накопичення значної кількості коштів, щоб гарантувати виплату обов`язкових платежів у разі реалізації права на відпустку.

Жодному з працівників управління ПФУ в Тальнівському районі у 2016 році не виплатили допомоги у зв`язку з відсутністю економії фонду оплати праці.

Таким чином, на підставі вищенаведеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відтермінувавши розгляд заяви позивача щодо погодження виплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань на кінець року, відповідач жодним чином не порушив вимоги чинного законодавства, оскільки в управлінні ПФУ в Тальнівському районі за 2016 рік не було передбачено коштів для здійснення даної виплати.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що при розгляді справи суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, вірно встановив фактичні обставини справи та дав їм правову оцінку, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки висновків зроблених судом першої інстанції, що не може бути підставою для скасування судового рішення.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі.

В повному обсязі постанова складена 16 грудня 2020 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова

суддя В.В. Мельник