Справа № 140/14980/20
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2020-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року ЛуцькСправа № 140/14980/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Управління Укртрансбезпеки у Волинській області (далі відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 21.09.2020 №211146.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що головним спеціалістом відділу управління Укртрансбезпеки у Волинській області Горбаєм М. П. 12.08.2020 складено щодо позивача два протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 133-2, частиною першою статті 164 КУпАП, №0019760, №0019759. Крім того, зазначеним спеціалістом того ж числа складено акт № 244028 від 12.08.2020 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. За результатами розгляду вказаного вище акту № 244028 від 12.08.2020 начальником управління Укртрансбезпеки у Волинській області Конончуком Віталієм Антоновичем постановою про застосування адміністративно- господарського штрафу за № 211146 від 21.09.2020 постановлено стягнути з позивача, як перевізника, адміністративно-господарський штраф у сумі 1700 грн.

На думку позивача, вказана постанова являється протиправною, винесена за відсутності будь-яких доказів про вчинення ним будь-якого правопорушення. Крім того, документи, на підставі яких винесена зазначена постанова, складені неправомірно, містять відомості, які не відповідають дійсності, тобто є фіктивними. Службова особа, яка склала акт перевірки від 12.08.2020, діяла без наявності відповідних повноважень. Також, приймаючи рішення, начальник управління не встановив наявність усіх ознак правопорушення. Загалом зміст постанови та його висновки невмотивовані, неконкретні та не підтверджені жодними доказами.

Позивач вказує, що згідно акту № 244028 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 12.08.2020 дана перевірка нібито проведена 02.08.2020 на підставі направлення від 01.08.2020 № 011945. Однак, факт зупинення позивача працівниками органу контролю мав місце 12.08.2020. Таким чином, фактично направлення на перевірку, а відповідно і затвердження графіку на проведення перевірки було здійснено не раніше 01.08.2020, тобто за 11 (одинадцять) днів до фактичної проведення перевірки, а не в межах тижня, як те передбачає пункт 12 Порядку.

Крім того, в акті проведення перевірки вказані завідомо неправдиві відомості про те, що в дійсності перевірка проведена 02.08.2020 о 08 год. 15 хв., хоча факт зупинення транспортного засобу під керуванням позивача мав місце 12.08.2020. В період із 02.08.2020 до 12.08.2020 жодних контактів між позивачем і працівниками управління Укртрансбезпеки у Волинській області не було і про здійснення ними будь-якої перевірки 02.08.2020 йому не відомо.

Також, ОСОБА_1 вказує, що службовою особою державного органу, що склав акт проведення перевірки, а також службовою особою, що винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу щодо нього, не здобуто та не здійснено посилання на жоден доказ на підтвердження того, що його дії, які передували складенню акту перевірки, носили систематичний характер, що вони здійснювалися з певною тривалістю та регулярністю, та були спрямовані на отримання прибутку. Взагалі, в матеріалах перевірки немає жодного доказу, що мав місце факт надання послуг з перевезення пасажирів, а не побутове перевезення, зокрема, членів родини.

З незрозумілих причин, працівником Управління не взято до уваги та не перевірені доводи позивача про те, що 12.08.2020 він здійснював побутову поїздку в особистих справах від місця проживання його батьків - села Грудки Камінь- Каширського району, до себе додому в місто Львів. При цьому, на прохання кількох членів рідні, він взяв їх із собою в якості пасажирів. Жодної оплати за проїзд він не отримував, лише всі родичі-пасажири взяли дольову участь при заправці автомобіля пальним в об`ємі, необхідному для проїзду до м. Львова. Така поїздка не передбачає необхідність в отриманні будь-яких дозволів, ліцензій. Позивач стверджує, що фактично регулярними чи нерегулярними перевезеннями ні пасажирів, ні вантажу не займається і ніколи не притягався до відповідальності за здійснення перевезень без відповідного дозволу, ліцензії.

Крім того, позивач вказує, що просив перенести розгляд справи на іншу дату, у зв`язку з перебуванням за межами України, однак, незважаючи на це, справа була вирішена без його участі.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 20.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав, що рейдовою перевіркою, яка проводилась Управлінням Укртрансбезпеки у Волинській області, було встановлено, що автомобільний перевізник ОСОБА_1 , який є користувачем та водієм транспортного засобу, що використовувався для надання послуг з перевезення пасажирів легковим автомобілем на замовлення, не забезпечив наявність договору із замовником транспортних послуг та протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу. Виявлені порушення були зафіксовані в акті проведення перевірки №244028 від 12.08.2020. У свою чергу, ОСОБА_1 надав пояснення щодо виявлених порушень, суть яких полягала у тому, що останнім здійснювалися перевезення пасажирів, які приходились йому родичами та близькими особами, яких він перевозив з с. Грудки Камінь- Каширського району Волинської області до м. Львів.

Щодо розгляду справи, то представник відповідача вказує, що повідомленням від 07.09.2020 ОСОБА_1 запрошено розглядати справу на 21.09.2020 з 09:30 до 13:00. Даний лист відправлений на адресу позивача. Крім того, у листі позивачу пропонувалось надати письмові пояснення або долучити до акту документи, які на його думку, допомогли б прийняти об`єктивне рішення. Однак, на вказану дату та час розгляду справу позивач не прибув, відтак розгляд справи проводився за наявними матеріалами без його участі.

Також щодо твердження позивача про те, що він не є суб`єктом господарювання, а тому не є суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт представник відповідача вважає невірним, оскільки закон не ставить у залежність можливість застосування відповідальності від наявності чи відсутності в особи порушника статусу підприємця.

Додатково представник відповідача зазначає, що в ході проведення рейдової перевірки, контролюючими особами Управлінням Укртрансбезпеки у Волинській області було встановлено, що ОСОБА_1 є адміністратором групи у додатку Viber по регулярним рейсам за маршрутом «Львів - Ковель - Камінь-Каширський», який здійснює такі перевезення без відповідних дозвільних документів на комерційній основі. Крім того, звертає увагу на те, що у зазначеній групі, вказаний номер мобільного телефону ОСОБА_1 - НОМЕР_1 , він же зазначений і в акті проведення перевірки від 12.08.2020, а також позивачем у позовній заяві.

На думку відповідача заслуговує на увагу суду і той факт, що ухвалою Камінь- Каширського районного суду Волинської області від 30.10.2020 у справі №157/1450/20, якою суддя ОСОБА_2 задоволила заяву про самовідвід з підстав того, що суддя досить часто користувалась послугами водія у 2020 році, якого впізнала на фото, зокрема ОСОБА_1 , який здійснював перевезення до м. Каменя-Каширського.

Також зазначає, що рейдова перевірки відбувалась 12.08.2020, а не 02.08.2020, як зазначає позивач, про що зазначено в акті проведення перевірки №244028 від 12.08.2020 Перевірка проводилась на підставі направлення на перевірку №011945 від 07.08.2020, а не від 01.08.2020, виданого на період з 10.08.2020 до 17.08.2020. З наведених підстав представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 12.08.2020 контролюючими особами Управлінням Укртрансбезпеки у Волинській області, відповідно до направлення на рейдову перевірку №011945 від 07.08.2020, у м. Камінь-Каширський проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.

Згідно акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №244028 від 12.08.2020, 12.08.2020 о 08 год. 15 хв. на вул. Ковельській у м. Камінь-Каширський був перевірений транспортний засіб марки Volkswagen, номерний знак НОМЕР_2 , водієм якого був ОСОБА_1 . В ході проведення рейдової перевірки було встановлено, що відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , власником транспортного засобу є громадянин Республіки Польща НОМЕР_4 ОСОБА_3 , а відповідно до полісу №АР/4322195 страхувальником та користувачем - ОСОБА_1 . Під час перевірки виявлено порушення, а саме під час надання послуг перевезення 6 пасажирів легковим автомобілем на замовлення по маршруту Грудки-Львів відсутні копія договору із замовником транспортних послуг, протокол перевірки технічного стану транспортного засобу, чим порушено статтю 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Водій з даним актом ознайомлений, підписав його та надав пояснення, що на даний момент перевозив родичів і близьких у Львів на роботу.

Повідомленням №67646/21/24-20 від 07.09.2020 ОСОБА_1 повідомлено про розгляд справи про порушення ним вимог законодавства про автомобільний транспорт, виявлених під час рейдової перевірки, яка буде розглядатись 21.09.2020 з 09:30 до 13:00. Крім того, у даному листі позивачу пропонувалось надати письмові пояснення або долучити до акту документи, які на його думку, допомогли б прийняти об`єктивне рішення.

Проте, на вказану дату та час розгляду справу позивач не прибув, однак подав клопотання, у якому просив відкласти розгляд справи на іншу дату, а якщо розгляд справи уповноважена особа вирішить провести без його участі, то закрити провадження про адміністративне правопорушення на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП, тобто за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 133-2 КУпАП.

21.09.2020 на підставі вищевказаного акту перевірки та за наслідками розгляду справи про порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт відповідачем винесено постанову №211146 про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу в розмірі 1700,00 грн. на підставі абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові, суд враховує наступне.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, врегульовано Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року №2344-ІІІ (далі Закон №2344-ІІІ).

Статтею 1 Закону №2344-ІІІ визначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Замовник транспортних послуг - юридична або фізична особа, яка замовляє транспортні послуги з перевезення пасажирів чи/та вантажів.

Пасажирські перевезення - перевезення пасажирів легковими автомобілями або автобусами.

Перевезення пасажирів легковим автомобілем на замовлення - перевезення пасажирів легковим автомобілем загального призначення, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу чи на обумовлений термін обслуговування, у якому визначають умови обслуговування, вартість послуги, термін її виконання та інші положення за домовленістю сторін.

Послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону №2344-ІІІ послуги пасажирського автомобільного транспорту поділяють на послуги з перевезення пасажирів автобусами, на таксі та легковими автомобілями на замовлення.

Статтею 39 Закону №2344-ІІІ передбачено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Послуги з перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення можуть надаватися тільки за попередньою домовленістю із замовником послуг і не можуть надаватися на стоянках таксі та на шляху прямування автомобіля громадянам, з якими не було попередньої домовленості про послугу. Суб`єкти господарювання, які використовують легкові автомобілі на замовлення, мають право включати витрати на ці послуги до собівартості продукції тільки за умови, що у перевізника є відповідна ліцензія і з ним укладений письмовий договір на обслуговування.

Перелік документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення визначені статтею 39 Закону №2344-ІІІ, зокрема, документи для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення: для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України; для водія легкового автомобіля - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, копія договору із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України (частина дев`ята статті 39 Закону №2344-ІІІ).

Відповідно до пункту 1 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 № 176 (далі - Правила № 176) визначено, що ці Правила визначають порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами, таксі, легковими автомобілями на замовлення, а також обслуговування пасажирів на автостанціях і є обов`язковими для виконання організаторами регулярних перевезень, замовниками транспортних послуг (далі - замовники послуг), автомобільними перевізниками, автомобільними самозайнятими перевізниками, персоналом автомобільного транспорту, автостанціями та пасажирами.

За приписами пунктів 104, 105 Порядку № 176 для надання послуг з перевезення легковими автомобілями на замовлення (далі - перевезення на замовлення) автомобільний перевізник зобов`язаний використовувати транспорті засоби, які належать йому на праві власності чи користування, що підтверджується відповідними реєстраційними документами, мати відповідну ліцензію і ліцензійну картку на кожен автомобіль. Організація перевезення на замовлення здійснюється за договором, який укладається між автомобільним перевізником, автомобільним самозайнятим перевізником та суб`єктом господарювання, у письмовій формі і повинен містити інформацію про основні характеристики обслуговування, відповідальність сторін, форму та строк проведення розрахунку, марку і клас транспортного засобу, його облаштування, наявність додаткового технічного обладнання.

Крім того, відповідно до статті 23 Закону №2344-ІІІ контроль технічного стану транспортних засобів включає: обов`язковий технічний контроль транспортних засобів та перевірку технічного стану транспортних засобів автомобільними перевізниками. При цьому, порядок проведення обов`язкового технічного контролю транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсягів перевірки технічного стану транспортних засобів, технічного опису та зразка протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України за №137 від 30.01.2012 (далі - Порядок №137).

Згідно пункту 1 Порядку №137, порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає процедуру проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих уповноваженими органами МВС за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації.

Пунктом 11-1 Порядку визначено, що протокол перевірки технічного стану - документ, що засвідчує позитивні результати проведення обов`язкового технічного контролю транспортного засобу і містить інформацію, необхідну для його ідентифікації.

Статтею 5 Закону №2344-ІІІ визначено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Згідно зі статтею 6 цього Закону державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначає Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 (далі - Порядок №1567).

Згідно з Порядком №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (пункт 4 Порядку №1567).

Державний контроль здійснюється, зокрема, шляхом проведення рейдових перевірок.

Відповідно до пункту 12 Порядку №1567 рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка.

При цьому графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується керівником Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин (пункт 13 Порядку №1567).

Порядком №1567 передбачено, що рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту (пункт 14 Порядку №1567).

Відповідно до пункту 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави вважати, що відповідачу надано право здійснювати державний контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства щодо перевезення пасажирів.

Водночас чинним законодавством передбачено також обов`язок автомобільного перевізника пред`являти на вимогу контролюючих органів відповідні документи, що засвідчують його право на здійснення перевезення пасажирів.

З матеріалів перевірки вбачається, що в ході рейдової перевірки перевірявся транспортний засіб марки Volkswagen, номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 . В ході перевірки встановлено, що позивачем надались послуги з перевезення 6-ти пасажирів легковим автомобілем на замовлення без договору із замовником транспортних послуг та протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу.

Однак, суд звертає увагу на те, що відповідач, стверджуючи, що автомобілем Volkswagen, номерний знак НОМЕР_2 , 12.08.2020 здійснювалось перевезення пасажирів на замовлення, не зазначив в акті перевірки чи в інших документах замовника цих послуг, крім того, матеріали перевірки не містять пояснень пасажирів, хоча в акті перевірки вказано, що в салоні автомобілю на час перевірки знаходилось 6 пасажирів.

Разом з цим, суд зазначає, що відповідач по справі мав довести факт здійснення перевізником пасажирських перевезень легковими автомобілями на замовлення.

Суд зазначає, що акт перевірки - це лише один із доказів, який повинен братися до уваги під час розгляду справи про адміністративне (чи інше) правопорушення. Діючим законодавством не визначено такий акт, як єдиний доказ вчинення правопорушення перевізником. Даний документ є лише службовим документом, який підтверджує факт проведення перевірки і є носієм доказової інформації про виявлення порушень вимог чинного законодавства відповідними суб`єктами, а тому, з метою дотримання принципу змагальності сторін, диспозитивної та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, закріплених у КАС України, наведені в акті обставини повинні бути підтвердженні іншими доказами.

Стверджуючи на доведеності факту вчинення позивачем порушення статті 39 Закону № 2344-ІІІ відповідач посилається лише на акт перевірки № 244028 від 12.08.2020, у якому зазначено лише загальні відомості про автомобіль марки Volkswagen, номерний знак НОМЕР_2 , дані про водія, а також вказано, що при перевірці виявлено відсутність договору із замовником послуг на перевезення пасажирів та протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу. При цьому, у вказаних документах відсутні пояснення стосовно того, на підставі яких ознак перевіряючі дійшли висновку про здійснення позивачем саме пасажирських перевезень на замовлення.

Крім того, згідно із абзацом третім частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Однак, суд звертає увагу, що за приписами абзацу третього частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ до автомобільних перевізників застосовується адміністративно-господарський штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян не за не оформлення документів, а за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону.

Отже, надані позивачем документи та встановлені судом обставини спростовують доводи відповідача про те, що 12.08.2020 позивачем було здійснено перевезення пасажирів на замовлення.

Суд зазначає, що висновки суду не можуть ґрунтуватись на припущеннях. У разі коли норми законодавства, доводи сторін чи матеріали справи припускають неоднозначне трактування на користь як позивача, так і відповідача - суб`єкта владних повноважень, суд застосовує їх на користь сторони яка не є суб`єктом владних повноважень.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем у справі не доведено належними доказами факту здійснення 12.08.2020 позивачем пасажирських перевезень легковим автомобілем на замовлення, тобто вчинення порушення, за яке передбачена відповідальність абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ, а тому постанова Управління Укртрансбезпеки у Волинській області від 21.09.2020 № 211146 про застосування адміністративно-господарського штрафу підлягає скасуванню.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29) .

Крім того, згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що суд задовольняє позов повністю, то на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті, структурним підрозділом апарату якої є відповідач, судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 840,80 грн., що підтверджуються квитанцією від 12.10.2020 номер платежу .

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про автомобільний транспорт», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Волинській області №211146 від 21 вересня 2020 року про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (03135, місто Київ, проспект Перемоги, 14, ) судові витрати у сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя О. О. Андрусенко