Справа № 420/2566/20
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/2566/20
Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді - доповідача - Стас Л.В.

суддів Турецької І.О., Шеметенко Л.П.

за участю секретаря Худика С.А.,

за участю представника відповідача Пудлінської Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії, стягнення індексації грошового забезпечення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому, з урахуванням уточнень до позовної заяви, просила визнати протиправними дії відповідача щодо виплати не в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 06.05.2016 року по 06.05.2019 року, включно з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року як базових місяців. Також позивач просила стягнути з відповідача на її користь індексацію грошового забезпечення за період з 06.05.2016 року по 06.05.2019 року, включно, з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року, як базових місяців в сумі 111798,79 грн. з урахуванням відрахувань обов`язкових платежів.

В обґрунтування позову зазначала, що відповідачем в порушення вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у період з 06.05.2016 року по 06.05.2019 року не в повному розмірі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення. Позивач наголошувала на тому, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, а її проведення у зв`язку зі зростанням споживчих цін, є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 06.05.2016 року по 28.02.2018 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 06.05.2016 року по 28.02.2018 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі, Військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року в частині задоволених вимог - скасувати та прийняти нове про відмову задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки нормам ч. 6 ст. 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", ст. 51 Бюджетного кодексу України, Порядку проведення індексації грошових доходів населення, які унормовують, що індексація грошових доходів населення здійснюється саме в межах фінансових ресурсів бюджету, тобто виплата індексації юридичною особою, яка знаходиться на повному бюджетному фінансуванні ставиться в залежність від наявності бюджетних асигнувань на такі виплати. Крім того, відповідач вказує, що повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі щодо визначення базового місяця для такого нарахування покладаються на відповідача.

Позивач, не скористалася сврїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач, ОСОБА_1 також подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року в тій частині, якою відмовлено у частині позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову у повному обсязі .

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції належним чином не розглянуто питання правильності застосування відповідачем місяця підвищення посадових окладів для військовослужбовців (базового місяця) для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення та питання нарахування конкретної суми індексації. Віднесення питання розрахунку належної позивачу суми індексації грошового забезпечення чи визначення базового місяця до дискреції відповідача, на думку апелянта, є неефективним захистом прав позивача у спірних правовідносинах та можливо призведе до необхідності повторного звернення до суду за захистом своїх прав.

Відповідач, Військова частина НОМЕР_1 , у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає про необґрунтованість та безпідставність доводів апеляційної скарги, правильність висновків суду першої інстанції у частині залишення вимог без задоволення та відсутність обставин для скасування судового рішення в цій частині.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 слід відмовити, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 з 06.05.2016 року по теперішній час проходить військову службу та знаходиться на грошовому забезпеченні у Військовій частини НОМЕР_1 .

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 про додаткові види грошового забезпечення за період з травня 2016 року по листопад 2018 року ОСОБА_1 не нарахована та не виплачена в повному обсязі індексація грошового забезпечення, а за період з грудня 2018 року по травень 2019 року сума нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 складає 408,70 грн. (а. с. 16).

Позивач звернулася до Військової частини НОМЕР_1 із заявою щодо виплати індексації грошового забезпечення за період з 06.05.2016 року по 06.05.2019 року.

У відповідь на заяву ОСОБА_1 Військовою частиною НОМЕР_1 зазначено про те, що індексація грошового забезпечення з 06.05.2016 року по 30.11.2018 року не виплачувалась, а з 01.12.2018 року по 06.05.2019 року сума нарахованої та виплаченої індексації за вказаний період складає 408,70 грн. Відповідно до пояснень військової частини, виплата індексації грошового забезпечення призупинена відповідно до роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України.

Вважаючи протиправними дії відповідача позивач звернулася до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов виходив з того, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Оскільки відповідачем в період з 06.05.2016 року по 28.02.2018 року не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, суд вважав, що належним способом захисту права позивача є зобов`язання військову частину нарахувати та виплатити індексацію у цей період.

Водночас, зважаючи на встановлені за період з березня 2018 року по листопад 2018 року індекси споживчих цін, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог за вказаний період, оскільки індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму. Також суд визнав такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги у період з грудня 2018 року по травень 2019 року, з огляду на те, що за такий період виплати індексації грошового забезпечення були здійснені відповідачем у належному розмірі.

Крім того, судом першої інстанції зазначено, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходила службу і який виплачував їй грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення, а стягненню підлягають лише ті суми, які були нараховані але не виплачені, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні цієї частини вимог. Також суд дійшов висновку про передчасність позовних вимог щодо застосування при нарахуванні індексації базовим місяцем - січень 2008 року, оскільки нарахування спірної індексації грошового забезпечення відповідачем у межах спірних правовідносин не здійснювалося, та як наслідок не визначався відповідний базовий місяць.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів частково не погоджується з наведеними висновками суду, з таких мотивів.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України від 25.03.1992 р. № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ст. 1-2 Закону України від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» .

Згідно положень ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до положень ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно положень ст.6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України затверджено Постанову «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» від 17.07.2003 року № 1078, згідно з п.4 якого індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з п.4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення № 1078, у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

У п.1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення визначено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 року № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 12.12.2018р. по справі № 825/874/17.

Як вбачається з довідки про додаткові види грошового забезпечення у період з 06.05.2016 року по 28.02.2018 року позивачу не в повному розмірі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення, яка є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і її проведення, у зв`язку зі зростанням споживчих цін, є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005 року у справі Кечко проти України (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 року у справі №9-рп/2013 зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Оскільки індексація грошових доходів позивача передбачена нормами законодавства та відповідачем така індексація за період з 06.05.2016 року по 28.02.2018 року не нарахована та не виплачена в повному обсязі, така бездіяльність відповідача з підстав відсутності фінансових ресурсів бюджетів є протиправною.

З огляду на зазначене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 06.05.2016 року по 28.02.2018 року.

Доводи апеляційної скарги відповідача із посиланням на положення ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно з якою проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік та на положення ст. 51 Бюджетного кодексу, згідно з якою керівники здійснюють видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Також необґрунтованими є доводи апелянта стосовно відсутності фінансування на виплату індексації грошового забезпечення військовослужбовців і, як наслідок, відсутності підстав для виплати позивачу індексації грошового забезпечення, з огляду на таке.

Положеннями Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться вищевказаними нормативно-правовими актами у залежність від надходження коштів до підприємства, установи, організації.

Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 та відсутність підстав для її задоволення.

Стосовно доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо виплати не в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 06.05.2019 року, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п. 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

При цьому, у разі підвищення посадових окладів у місяці, в якому право на індексацію ще не виникло, такий місяць є базовим.

Постановою Кабінету Міністрів України № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року, в редакції від 24.02.2018 року, яка набрала чинності з 01.03.2018 року змінено систему виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та розміри тарифних ставок.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року, розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Отже, постановою Кабінету Міністрів України № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» визначено інший порядок встановлення та розміру посадового окладу осіб рядового та начальницького складу.

Відповідно до ч. 2 п. 1.9 «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженої наказом Міністра оборони України 11.06.2008 року №260, чинної на момент виникнення спірних правовідносин, грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби в поточному місяці за минулий.

Таким чином, березень 2018 року, в якому відбулось підвищення посадового окладу позивача, та відповідно і інших складових грошового забезпечення, є базовим для обчислення індексу споживчих цін, а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з наступного місяця, тобто з квітня 2018 року.

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 про додаткові види грошового забезпечення посадовий оклад ОСОБА_1 складав у лютому 2018 року 645 грн., а з 01 березня 2018 року 2910 грн.

При цьому, відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України індекс споживчих цін (індекс інфляції) в березні 2018 року становив 101,1 %, в квітні 2018 року становив 100,8 %, в травні 2018 року 100,0%, в червні 100,0 %, в липні 99,3 %, в серпні 100,0 %, в вересні 101,9 %, в жовтні 101,7%.

Таким чином лише у жовтні 2018 року поріг індексації 103% (100,8 % * 100,0 % * 100,0 % * 99,3% * 100,0 % * 101,9 % * 101,7 % * 100) було перевищено, отже у позивачки виникає право на індексацію заробітної плати. При цьому, оскільки індекс інфляції за жовтень 2018 року опубліковано у листопаді 2018 року, то індексацію необхідно було проводити з грудня 2018 року.

Крім того, з довідки Військової частини НОМЕР_1 вбачається, що починаючи з грудня 2018 року по травень 2019 року позивачу нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення.

Таким чином, підстави для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з березня 2018 року по листопад 2018 року відсутні, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині протиправності дій Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати не в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 30.11.2018 року із визначенням базовим місяцем березень 2018 року та стягнення з відповідача суми індексації за зазначений період, обґрунтовано залишені судом першої інстанції без задоволення.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо виплати не в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з грудня 2018 року по травень 2019 року, колегія суддів зазначає таке.

Згідно матеріалів справи, у період з грудня 2018 року по травень 2019 року сума виплаченої індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 склала 408,70 грн. Однак, позивач вважала, що розмір індексації грошового забезпечення за вказаний період повинен був обчислюватись у більшому розмірі.

Проте, відповідно до п. 4 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, грошове забезпечення.

Згідно матеріалів справи, розмір виплаченої Військовою частиною НОМЕР_1 позивачу індексації грошового забезпечення: у грудні 2018 року склав 11,46 грн.; у січні 2019 року склав 71,08 грн.; у лютому 2019 року склав 71,08 грн.; у березні 2019 року склав 134,71 грн.; у квітні 2019 року склав 94,30 грн.; у травні 2019 року склав 26,07 грн.

З урахуванням інформації Держстату України про індекси споживчих цін на товари та послуги у 2018 та 2019 році, а також як зазначено позивачкою у здійсненому нею розрахунку індексації його грошового забезпечення індекс споживчих цін (коефіцієнт індексації): у грудні 2018 року склав - 103,70%; у січні 2019 року - 103,70%; у лютому 2019 року - 103,70%; у березні 2019 року - 107,00%; у квітні 2019 року - 107,00%; у травні 2019 року - 107,00%.

Як вже вказано вище, відповідно до пункту 4 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Аналогічні положення визначені і у ч.5 ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум працездатних осіб: з 1 січня 2018 року - 1762 гривні, з 1 липня - 1841 гривня, з 1 грудня - 1921 гривня. Отже, з у рахуванням приписів пункту 4 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 та п. 5 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», у грудні 2018 року сума, яка перевищувала 1921,00 грн. не підлягала індексації.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 гривня, з 1 липня - 2007 гривень, з 1 грудня - 2102 гривні. Отже, з у рахуванням приписів пункту 4 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 та п. 5 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», з січня 2019 року по травень 2019 сума, яка перевищувала 1921,00 грн. не підлягала індексації.

Таким чином, сума індексації грошового забезпечення позивача у період з грудня 2018 року по травень 2019 року склала 408,70 грн. (11,46+71,08+71,08+134,71+94,30+26,07), а саме: у грудні 2018 року 11,46 грн. (відповідно до відпрацьованого часу в цьому місяці) (103,70%*1921,00 грн.); у січні 2019 року 71,08 грн. (103,70%*1921,00 грн.); у лютому 2019 року 71,08 грн. (103,70%*1921,00 грн.); у березні 2019 року 134,71 грн. (107,00%*1921,00 грн.); у квітні 2019 року 94,30 грн. (відповідно до відпрацьованого часу в цьому місяці) (107,00%*1921,00 грн.); у травні 2019 року 26,07 грн. (відповідно до відпрацьованого часу в цьому місяці) (107,00%*1921,00 грн.)

Враховуючи викладене обставини, а також здійснення відповідачем виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з грудня 2018 року по травень 2019 року у вищезазначених розмірах, на думку колегії суддів судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність військової частини щодо виплати не в повному обсязі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2018 року по 06.05.2019 року та стягнення індексації грошового забезпечення за вказаний період.

Крім того, на думку колегії суддів судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення індексації грошового забезпечення у розрахованому позивачем розмірі, а саме: в сумі 111 798,79 грн., з огляду на те, що розрахунок розміру індексації, повинен бути здійснений відповідачем, оскільки відноситься до його компетенції.

Стосовно ж доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо протиправної відмови судом першої інстанції в задоволенні позовних вимог в частині визначення базовим місяцем січень 2008 року під час нарахування індексації грошового забезпечення, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до п.5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Отже, можна стверджувати, що підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення, зокрема, посадових окладів особи.

Слід зазначити, що зміна розміру доплат, надбавок та премій не випливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації.

На момент виникнення спірних правовідносин, визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 07 листопада 2007 року №1294, якою затверджено нові схеми посадових окладів військовослужбовців.

Відповідно до п.13 постанови №1294 вона набрала чинності з 01 січня 2008 року, тобто датою, з якою апелянт пов`язує встановлення базового місяця індексації.

Вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України Кабміну України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704, якою, з 01 березня 2018 року, встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців.

Таким чином, в період дії постанови №1294, з 01 січня 2008 року по 01 березня 2018 року, тобто протягом періоду, який охоплює спірні правовідносини, розмір посадових окладів військовослужбовців був незмінним, а зміна розміру доплат, надбавок та премій не випливала на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації.

Відповідач, перебуваючи у статусі суб`єкта владних повноважень, на якого відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України покладений обов`язок доказування правомірності своєї бездіяльності, не спростував доводи позивача про те, що саме з 01.01.2008 р. відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, що надає право вимагати при проведенні індексації враховувати цій місць як базовий.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції помилково відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні вимог в частині обов`язку Військової частини НОМЕР_2 при нарахуванні індексації за період з 06.05.2016 року по 28.02.2018 року, враховувати базовий місяць - січень 2008 р.

Таким чином, наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі доводи частково знайшли своє підтвердження, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог в частині встановлення базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення за період з 06.06.2016 року по 28.02.2018 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимоги про встановлення базового місяця для нарахування індексації, ухвалено з порушенням норм матеріального права, а тому відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України, підлягає скасуванню в цій частині.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визначення базового місяця при здійсненні індексації за період з 06.05.2016 року по 28.02.2018 року скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 06.05.2016 року по 28.02.2018 року з урахуванням січня 2008 року, як базового місяця.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 17.12.2020р.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Шеметенко Л.П. Турецька І.О.