Справа № 222/905/20
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року справа №222/905/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Гайдара А.В., Ястребової Л.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Володарського районного суду Донецької області від 25 вересня 2020 року у справі № 222/905/20 (головуючий І інстанції Вайновська О.Є. ) за позовом ОСОБА_1 до Нікольського ВП Волноваського відділу поліції Головного управління національної поліції в Донецькій області про скасування постанови ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №247150 від 11.06.2020 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП та закрити провадження по справі за відсутністю складу правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржувана постанова не містить жодних об`єктивних доказів, які б свідчили про вчинення ним адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 121 КУпАП. Крім цього, відповідачем в порушення вимог п. 3 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376, та ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, який повинен був бути додатком до оскаржуваної постанови, складено не було. Перед розглядом справи про адміністративне правопорушення працівниками поліції також не виконано вимоги ст.ст. 268, 278 КУпАП, а саме: позивачу не було роз`яснено його права передбачені ст.268 КУпАП, ст. 59 Конституції України, а також не надано можливості скористатись, зокрема, правом на заявлення клопотань на отримання правової допомоги адвоката та про надання доказів, якими він міг би обґрунтувати свою правову позицію; не здійснено підготовку до розгляду справи про адміністративне правопорушення, не вирішено питання, обов`язковість вирішення яких визначено ст.278 КУпАП. Спірна постанова не містить посилань на жодні належні та допустимі докази, зокрема, показання свідків, показання технічних приладів та засобів, посилання на офіційні документи, тощо, на підставі яких поліцейським зроблено висновок про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 25 вересня 2020 року позов задоволено.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 247150 від 11.06.2020 року складену інспектором СРПП Нікольського ВП ГУНП в Донецькій області капітаном поліції Грінченко Володимиром Олександровичем про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 121 КУпАП і накладення на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 121 КУпАП закрито.

Стягнуто з Нікольського ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Нікольського ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області.

Не погодившись з судовим рішенням, Головне управління Національної поліції в Донецькій області звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Судом першої інстанції не було замінено Нікольське ВП Волноваського відділу поліції Головного управління національної поліції в Донецькій області на належного відповідача в особі Головного управління національної поліції в Донецькій області.

Оскільки Нікольське ВП Волноваського відділу поліції Головного управління національної поліції в Донецькій області не має казначейських рахунків, то подальше стягнення бюджетних коштів з ГУНП в області несе негативні наслідки для третьої особи.

Суд першої інстанції необ`єктивно оцінив надані позивачем докази та безпідставно поновив строк звернення до суду.

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, зазначає наступне.

Фактичні обставини справи.

11.06.2020 року інспектором СРПП Нікольського ВП ГУНП в Донецькій області майором поліції Грінченко Володимиром Олександровичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 247150 від 11.06.2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП,.

Згідно змісту вказаної постанови позивач 11.06.2020 року, о 12:00 год. керував автомобілем ГАЗ-3392, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в Донецькій області, смт. Нікольське, вулиця Чапаєва, з непройденим технічним контролем та не мав акту технічного контроля, чим порушив вимоги пункт 31.3 Б ПДР України, у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Спірним питанням цієї справи є правомірність прийняття відповідачем постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що на підтвердження правомірності прийнятого рішення відповідачем не надано жодного доказу.

Оцінка суду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно п. 31.3 б Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Частиною 3 ст.121 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В розумінні ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частинами 2, 4 вказаної статті визначено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 статті 74 КАС України встановлено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановлено законом.

Крім того, за приписами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зауважує, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження обставин, викладених в постанові відповідача про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Крім того, оскаржувана постанова також не місить посилання на будь-які докази.

Суд також бере до уваги правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №432/1352/16-а відповідно до якого у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП є недоведеним.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для скасування постанови відповідача серії БАА № 247150 від 11.06.2020 року.

Суд не приймає посилання апелянта про неналежність відповідача в даній справі, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 213 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху. Згідно змісту оскаржуваної постанови справа про адміністративне правопорушення була розглянута Начальником СРПП №4 Нікольського ВП майором поліції Грінченко В.О. Відтак, доводи апеляційної скарги в цій частині є неприйнятними.

Твердження апелянта про безпідставність поновлення строку звернення з позовом судом першої інстанції суд не приймає, оскільки, як зазначає позивач, оскаржувана постанова ним не отримувалася, а апелянтом таке твердження не спростовано.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції про протиправність постанови відповідача, тому судом не приймаються.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, суд вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Володарського районного суду Донецької області від 25 вересня 2020 року у справі № 222/905/20 залишити без задоволення.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 25 вересня 2020 року у справі № 222/905/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 21 грудня 2020 року та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення виготовлено 21 грудня 2020 року.

Головуючий І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Л.В. Ястребова