Справа № 520/7294/2020
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 р. Справа № 520/7294/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: П`янової Я.В. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Потерайла А.М.,

представника відповідача Крюкова О.О.,

свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 25.09.20 року по справі № 520/7294/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати п. 11 Наказу ГУНП в Харківській області №302 від 29.04.2020, яким до підполковника поліції ОСОБА_1 старшого оперуповноваженого в ОВС організаційно-методичного відділу УКР ГУНП в Харківській області застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.

Позивач та його представник в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачають.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, наказом начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області №732 від 07.04.2020 було призначене службове розслідування за фактом отримання тілесних ушкоджень поліцейськими Головного управління Національної поліції в Харківській області та створено дисциплінарну комісію.

За результатами службового розслідування 28.04.2020 був складений висновок службового розслідування стосовно поліцейських Головного управління Національної поліції в Харківській області, який того ж дня був затверджений начальником Головного управління Національної поліції в Харківській області.

У подальшому, на підставі висновку службового розслідування наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області №302 від 29.04.2020 до позивача - ОСОБА_1 , підполковника, старшого оперуповноваженого в ОВС організаційно-методичного відділу УКР ГУНП в Харківській області застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність.

Вважаючи наказ № 302 від 29.04.2020 року протиправним та таким, що порушує права та інтереси позивача, останній звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та з відсутності правових підстав для скасування правомірного наказу, що оскаржується.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Відповідно до статті 19 Закону "Про Національну поліцію" у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом

Так, частиною першою статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-УІП (надалі - Дисциплінарний статут) визначено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Відповідно до ст. 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За приписами ст.12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону у разі вчинення протиправних діянь. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків (ч. 1 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони (ч. 2 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Так, до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції (ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Згідно із частинами 1-5 статті 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язковою умовою для притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього дисциплінарного стягнення є наявність встановленого факту невиконання чи неналежного виконання ним службової дисципліни, а також наявність обґрунтованих підстав для застосування до працівника органів поліції заходів дисциплінарного стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що позивача притягнуто до відповідальності за порушення вимог п. 6 р. II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.03.2010 за № 223/33194 та вимог ч. 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до приписів ч. 3 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, поліцейський зобов`язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук.

Судовим розглядом встановлено, що фактичною підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності слугував висновок відповідача про те, що позивач під час з`ясування обставин події ДТП за участі службового автомобіля «Шкода Октавія», н.з. НОМЕР_1 (на синьому кольорі), під керуванням підполковника поліції ОСОБА_2 не назвав своє прізвище, посаду, спеціальне звання та не пред`явив службове посвідчення учасникам ДТП. Також позивач, ставши свідком спричинення тілесних ушкоджень підполковнику поліції ОСОБА_2 та полковнику поліції ОСОБА_4 , про вчинене кримінальне правопорушення за скороченим номером екстреного виклику поліції «102» не повідомив та не вжив заходів щодо установлення осіб, які вчинили правопорушення, та охорони місця події.

З аналізу ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» вбачається, що обов`язок поліцейського назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук виникає лише в разі коли поліцейський безпосередньо спілкується з особою під час виконання своїх обов`язків як поліцейський або коли особа звертається до нього як до поліцейського, в інших випадках (в побуті або якщо це є цивільні відносини тощо) такого обов`язку у поліцейського не має.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до висновків службового розслідування, ОСОБА_1 прибула на місце події разом з ОСОБА_5 о 20:25, в той час як двоє чоловіків на автомобілі «АУДІ А6» прибули на місце дорожньо-транспортної пригоди о 20:41. При цьому, вказані особи, попередньо не з`ясувавши обставин ситуації, одразу застосували до співробітників поліції фізичну силу. Службовим розслідуванням не встановлено факту спілкування між позивачем, присутніми на місці події особами та невідомими громадянами, які у подальшому спричинили тілесні ушкодження ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

В матеріалах справи таких доказів також не міститься, а отже факт спілкування між позивачем та невідомими громадянами не встановлено, а тому порушення позивачем ч. 3 ст. 18 Закону України "Про національну поліцію" є недоведеними та є лише припущеннями дисциплінарної комісії.

У зв`язку з чим, враховуючи з`ясовані під час службового розслідування обставини, а саме відсутність доведеного факту звернення особи до поліцейського під час наведених вище обставин, у позивача не виникло обов`язку назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, передбаченого ч. 3 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію».

Щодо висновків відповідача про порушення позивачем вимог п. 6 р. II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.03.2010 за № 223/33194.

Слід зазначити, що пункт б розділу 11 Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події передбачає обов`язок поліцейського незалежно від місця свого перебування в разі виявлення або отримання інформації про кримінальне правопорушення та іншу подію чи звернення до нього громадян із заявою (повідомленням) невідкладно повідомляти про це за скороченим номером екстреного виклику поліції « 102» і зобов`язаний ужити заходів щодо запобігання правопорушенню, його припиненню, рятуванню людей, наданню допомоги особам, які її потребують, установлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, та охорони місця події.

Відповідно до ст.5 Закону України "Про Національну поліцію", поліція у процесі своєї діяльності взаємодіє з органами правопорядку та іншими органами державної влади, а також органами місцевого самоврядування відповідно до закону та інших нормативно-правових актів.

Порядок проведення службових розслідувань регулюється Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженим Наказом МВС України № 893 від 07.11.2018.

Згідно із пунктом 1 Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 1 розділу VІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України (надалі також Порядок) у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Пункт 6 розділу II Порядку передбачає обов`язок поліцейського незалежно від місця свого перебування в разі виявлення або отримання інформації про кримінальне правопорушення та іншу подію чи звернення до нього громадян із заявою (повідомленням) невідкладно повідомляє про це за скороченим номером екстреного виклику поліції «102» і зобов`язаний вжити заходів щодо запобігання правопорушенню, його припинення, рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, установлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, та охорони місця події.

Отже, Порядком визначено декілька підстав, з якими пов`язані відповідні дії поліцейського, а саме:

- виявлення або отримання інформації про кримінальне правопорушення чи іншу подію;

- звернення до нього громадян із заявою (повідомленням) про кримінальне правопорушення та іншу подію.

Таким чином, співробітник поліції, який знаходиться поза службою тощо, прибувши до місця події, повинен спочатку з`ясувати обставини конфлікту, з`ясувати чи є у відповідних діях кримінальне правопорушення або інша подія та відповідно до цього реагувати. У разі якщо співробітник поліції не вбачатиме у відповідних діях кримінального порушення або іншої події у нього відсутній обов`язок невідкладно повідомляти про це за скороченим номером екстреного виклику поліції «102».

Матеріалами справи встановлено, що станом на 20:25 06.04.2020 року, коли ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з`явились на місці події, вони отримали усну вказівку від заступника начальника УКР ГУ НП в Харківській області - начальника відділу розкриття злочинів проти особи УКР ГУ НП в Харківській області підполковника ОСОБА_2 залишатись на місці до прибуття патрульної поліції.

Також на місці події знаходився працівник поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_1 достовірно чула, як він відразу після того, коли ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 отримали тілесні ушкодження, телефонував на номер екстреного виклику "102" та повідомив про події.

Відповідно до відомостей ГУ НП Національної поліції України 06.04.2020 року о 20:42 оператору « 102» УОАЗОР ГУ НП в Харківській області надійшло повідомлення про конфлікт біля магазину «Карусель» з проханням швидкого направлення на місце події екіпажу поліції. Анкетних даних або обставин конфлікту заявник не надає, а лише вказує про напад людей із застосуванням балончиків. Екіпаж патрульної поліції прибував на місце конфлікту.

Вищезазначений дзвінок екстреного виклику поліції був здійснений старшим оперуповноваженим УКР ГУ НП в Харківській області ОСОБА_6 , який перебував на добовому чергуванні у складі СОГ ГУ НП в Харківській області та знаходився на місці конфліктної ситуації.

Вже після завершення бійки на місце події прибували патрульні поліцейські УПП в Харківській області та поліцейські ППОП.

ОСОБА_4 після прибуття на місце події поліцейських ППОП повідомив старшому лейтенанту поліції ОСОБА_8 , що їх допомога більше не потрібна, так як люди, які нанесли йому тілесні ушкодження на місці події відсутні та їх допомога більше не потрібна (пояснення ОСОБА_8 від 10.04.2020 містяться в матеріалах службового розслідування). Також на місце події прибули інші працівники патрульної служби.

Крім того, у матеріалах службового розслідування міститься лист Департаменту патрульної поліції УПП в Харківській області від 21.04.2020 № 4396/41/14/01-2020, яким повідомлено голову дисциплінарної комісії полковника поліції ОСОБА_9 , що 06.04.2020 о 20 год, 41 хв. до чергової частини управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції зателефонував заступник начальника оперативно-розшукового відділу УКР ГУ НП в Харківській області майор поліції ОСОБА_10 , та повідомив що на перехресті вул. Пискунівської та пров. Пискунівського в місті Харкові відбувається бійка за участю співробітників поліції та невідомих осіб. Також він попросив встановити інформацію про автомобіль AUDI А6 д.н. НОМЕР_2 , що поїхав з місця події та орієнтувати особовий склад управління на виявлення зазначеного ТЗ та затримання осіб.

Тобто, про події було відразу ОСОБА_11 в присутності позивача повідомлено в патрульну поліцію, надані всі необхідні дані на орієнтування для затримання автомобілю AUDI А6, д.з. НОМЕР_2 , а тому необхідні дані для встановлення та затримання осіб, що вчинили протиправні дії були вжиті.

В подальшому, після того як ОСОБА_4 повезли до лікарні, заступник начальника УКР ГУНП в Харківській області Новік С.І., як безпосередній керівник, в той час дав позивачу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 усну вказівку залишити місце події та залишатися на зв`язку, оскільки автомобіль AUDI А6 вже був в орієнтуванні на розшук, необхідні заходи для встановлення осіб вже були вжиті, на місці події за вказівкою ОСОБА_2 залишився ОСОБА_7 , а після надання допомоги ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на одязі ОСОБА_5 та ОСОБА_1 були сліди їх крові.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем на виконання вимог п. 6 вищезазначеного Порядку під час інциденту було вжито всіх залежних від нього заходів, спрямованих на запобігання та припинення правопорушення, у зв`язку з чим, судова колегія дійшла висновку про недоведеність порушення позивачем вимог п. 6 р. II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події.

Колегія суддів також вважає, що посилання відповідача на обставини, що безпосередньо, на його думку, вказують та обтяжують відповідальність позивача, а саме настання тяжких наслідків конфліктної ситуації, які полягали у підриві авторитету Національної поліції України та довіри населення України до поліцейських, в частині опублікованих відео в соцмережах про події за участю поліцейських УКР ГУНП в Харківській області, під час яких полковник поліції ОСОБА_2 хизувався нагородною вогнепальною зброєю перед громадянами, що вплинуло у подальшому на переростання конфлікту у бійку, внаслідок якої отримали тілесні ушкодження поліцейські, є необґрунтованими, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, такі обставини мали місце до приїзду на місце події позивача, а коментарі у соцмережах та повідомлення в ЗМІ не відображають об`єктивних обставин інциденту, а також не доводять вчинення позивачем порушення дисципліни.

Даний факт не є належним доказом у справі з огляду на те, що інформація, опублікована в соціальній мережі (Інтернет), пов`язана з демонстрацією ОСОБА_2 вогнепальної зброї, та не відображає ні прізвища позивача, ні його причетності до конфлікту, а отже, не доводить вчинення позивачем порушення службових обов`язків та дисципліни.

Колегія суддів зазначає, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого наказу про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності відповідно до положень діючого процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

Крім того колегія суддів враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуваний наказ прийнятий за висновками службового розслідування, матеріали якого є суперечливими та такими, що здійснені на підставі доказів, які беззаперечно не свідчать про наявність у позивача вини у вчиненні проступку, за яке він притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що факт вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку відповідачем належним чином не встановлений.

Отже, підстави для притягнення до дисциплінарної відповідальності відсутні, дисциплінарне стягнення застосовано передчасно та за відсутності обставин, встановлених відповідно до чинного законодавства України.

Таким чином, колегія суддів, вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог та скасування п. 11 наказу № 302 від 24.09.2020 року, яким до підполковника поліції ОСОБА_1 старшого оперуповноваженого в ОВС організаційно-методичного відділу УКР ГУНП в Харківській області застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивач, надавши письмові докази, що були предметом дослідження при розгляді справи судом першої інстанції, виконав вимоги ч.1 ст. 77 КАС України.

Натомість, відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 77 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості власних дій, що є предметом оскарження позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому наявні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.

Згідно ст.315 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції може своєю постановою скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при його прийнятті судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що привело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про задоволення позову.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 року по справі № 520/7294/2020 - скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити

Визнати протиправним та скасувати п. 11 Наказу ГУНП в Харківській області №302 від 29.04.2020, яким до підполковника поліції ОСОБА_1 старшого оперуповноваженого в ОВС організаційно-методичного відділу УКР ГУНП в Харківській області застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Спаскін О.А.
Судді П`янова Я.В. Присяжнюк О.В.
Повний текст постанови виготовлений року