Справа № 380/2499/20
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/2499/20 пров. № А/857/11876/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Сеника Р.П., Хобор Р.Б.,

за участі секретаря судового засідання Гербут Н.М.,

представник позивача: Гур`єв О.В.

представник відповідача: Марущак О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року у справі № 380/2499/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,

суддя в 1-й інстанції Кузан Р.І.,

час ухвалення рішення 14 год. 26 хв.,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 27.08.2020,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо відмови у наданні йому довідки про вартість неотриманого речового майна та виплати компенсації за неотримане речове майно; зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 надати довідку про вартість неотриманого речового майна станом на 17.09.2018; зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 провести розрахунок та виплатити йому грошову компенсацію за неотримане речове майно станом на 17.09.2018.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач протиправно з 2014 року по день виключення його зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 не видав належне йому речове майно. При звільненні з військової служби відповідачем не здійснено виплату грошової компенсації за неотримане речове майно. Зазначає, що 05.02.2020 звернувся до відповідача із письмовою заявою, в якій просив виготовити довідку про вартість неотриманого речового майна, що належало йому на момент звільнення, а саме станом на 17.09.2018, та виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно, проте на момент звернення до суду, відповідач вказану довідку не виготовив, компенсацію за неотримане речове майно під час проходження військової служби не виплатив.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Апелянт зазначає, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №15 від 08.08.2017 про призначення його на посаду підполковника, який прибув із військової частини НОМЕР_2 , видно, що його зараховано до списків особового складу частини та поставлено на всі види забезпечення, тобто забезпечено і речовим майном. Разом з тим, вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги надані документи, а саме копію речового атестату №38 та картки обліку майна особистого користування №1256 від 05.01.2016, які були надані представником відповідача та оглянуті у судовому засіданні.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити. При цьому, зазначив, що дії військової частини щодо відмови у видачі довідки про вартість неотриманого речового майна та відмови у виплаті компенсації позивачу є правомірними, оскільки законних підстав для видання довідки і виплати відповідно компенсації у відповідача не було.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних силах України.

17.09.2018 згідно з витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по строковій частині) №190 підполковника ОСОБА_1 , заступника командира військової частини з морально-психологічного забезпечення, звільненого наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 10.08.2018 №345 у запас за підпунктом «ж» (у зв`язку систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) 17.09.2018 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

05.02.2020 ОСОБА_1 звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 із заявою, в якій просив провести розрахунок неотриманого речового майна та виплатити йому грошову компенсацію вартості такого. Також, просив видати йому довідку-розрахунок щодо вартості недоотриманого речового майна, що належало до видачі на день виключення його зі списків частини з урахуванням строків експлуатації речового майна в особливий період.

Листом №116/1 від 17.02.2020 відповідач повідомив, що ОСОБА_1 не зарахований на речове забезпечення ВЧ НОМЕР_1 у зв`язку з ненаданням позивачем речового атестату з попереднього місця служби. Крім цього, у військовій частині НОМЕР_1 відсутня речова служба, на момент звернення матеріали особової справи знаходяться у військовому комісаріаті, а тому у відповідача немає даних щодо забезпечення позивача речовим майном.

Проте позивач вважає, що має право на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно відповідно до Порядку затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 16.03.2016 №178 та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача не було даних про стан речового забезпечення позивача, необхідних для видачі довідки про вартість неотриманого речового майна та виплати компенсації за таке, а тому, позовні вимоги є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ).

Згідно ч. 1 ст. 9-1 Закону №2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до зазначеної норми, Кабінет Міністрів України постановою за №178 від 16.03.2016 затвердив Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, який визначає механізм такої виплати (далі - Порядок №178).

Виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу (абзац перший п.2 Порядку №178). Така грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця (п.3 Порядку №178).

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (п.4 Порядку №178).

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспец зв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (п.5 Порядку №178).

Слід також зазначити, що пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 26.05.2016 за №768/28898 встановлено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно».

Згідно п. 3 Порядку №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, й звільнення з військової служби.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (п. 4 Порядку №178).

Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби, у нього виникає право на грошову компенсацію за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Виплата грошової компенсації проводиться на підставі довідки про вартість речового майна, виходячи з даних про фактичне забезпечення військовослужбовця речовим майном, з урахуванням строків носіння такого майна та зносу, що відображаються в речовому атестаті.

При цьому, у разі звільнення військовослужбовця, зокрема, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту, вартість виданих йому предметів речового майна утримується військовою частиною з такого військовослужбовця. Тобто, для формування довідки про вартість неотриманого речового майна необхідні дані щодо переліку фактично виданих предметів речового майна та дати їх видачі. Такі дані містить речовий атестат, який є основним документом для зарахування на речове забезпечення.

Матеріалами справи підтверджується, що 17.09.2018 позивача виключено зі списку особового складу та всіх видів забезпечення (витяг з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по строковій частині) №190).

Суд апеляційної інстанції бере до уваги те, що згідно копії рапорту від 06.09.2017 ОСОБА_1 не був зарахований на речове забезпечення у ВЧ НОМЕР_1 після прибуття з попереднього місця служби та зарахування 07.08.2017 до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 , у зв`язку з відсутністю речового атестату.

До матеріалів справи дійсно долучено копію речового атестату, але сторона позивача не змогла повідомити суд апеляційної інстанції про наявність оригіналу речового атестату.

Крім того, суд враховує, що командиром ВЧ НОМЕР_1 надсилалось клопотання №48 від 11.09.2017 на адресу військової частини за попереднім місцем служби позивача, для вирішення даного питання та направлення речового атестату на адресу відповідача.

Разом з тим, на час розгляду справи речовий атестат ОСОБА_1 на адресу відповідача не надходив та в матеріалах особової справи позивача відсутній.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що вище вказані обставини не заперечуються позивачем та підтверджується долученими до матеріалів справи представником позивача листами ІНФОРМАЦІЯ_1 №6507 від 29.07.2020 та Військової частини НОМЕР_3 №1/1369 від 06.08.2020.

П.19 Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 26.05.2016 за №768/28898 зазначається, що у разі вибуття зі складу військової частини, з`єднання, виду Збройних Сил, ОК, ВМС окремим військовослужбовцям, командам, підрозділам, військовим частинам, з`єднанням видається атестат на речове майно, який є основним документом для зарахування на речове забезпечення за новим місцем служби (дислокації). В атестаті відображається забезпеченість речовим майном, а також вказуються номер і дата видачі атестата на льотно-технічне обмундирування, якщо воно було видане військовослужбовцю (команді, підрозділу, військовій частині, з`єднанню).

Атестати видаються:

окремим військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, які звільняються в запас (відставку), командам і підрозділам - начальником речової служби військової частини;

військовим частинам, які входять до складу з`єднань, а також військовим частинам, прикріпленим до них на забезпечення, - заступником командира з`єднання з тилу;

окремим військовим частинам, які не входять до складу з`єднань, але прикріплені на речове забезпечення до ОЦЗ, - начальником ОЦЗ;

у разі передислокації з`єднань, військових частин, які мали особисті рахунки речового майна непорушних запасів, атестати на речове майно виписує ЦУРЗ.

У ході передислокації (перебазування) військові частини (підрозділи) перед вибуттям дозабезпечуються речовим майном, яке належить їм за планом, до кінця того півріччя, в якому вони вибувають.

Підставою для зарахування на речове забезпечення з`єднань, військових частин, передислокованих (перебазованих) з одного пункту до іншого, є:

наказ (директива) вищого командування про передислокацію (перебазування);

атестат на речове майно, виданий постачальним органом за попереднім місцем дислокації (базування).

У позовній заяві вказується про втрату атестату речового майна та не представлено доказів про вжиття заходів для відновлення відповідного документу.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. ст. 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року у справі № 380/2499/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Р. П. Сеник
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 21 грудня 2020 року.