Справа № 120/5383/20-а
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 грудня 2020 р. Справа № 120/5383/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Шаповалової Т.М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ковальова В.О.,

представника позивача: Зільберт О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі відповідач ), у якому просив суд:

визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення 0-0229 від 06.02.2020 року;

зобов`язати ГУ ДПС у Вінницькій області виключити із податкових зобов`язань ФОП ОСОБА_1 податковий борг зі сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в розмірі 24995,45грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що належні йому приміщення за адресою АДРЕСА_1 підпадають під положення підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу та не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, оскільки відповідають коду 125 Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, про що свідчить довідка ТОВ «БТІ-СЕРВІС».

Позивач вважає, що податкове повідомлення-рішення 0-0229 від 06.02.2020 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 07.10.2020 року, прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи в порядку статті 262 КАС України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

27.10.2020 року представник Головного управління ДПС у Вінницькій області подав відзив на адміністративний позов, у якому вказав, що не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств. У разі якщо промислова будівля належить не промисловому підприємству, то в такому випадку будівля є об`єктом оподаткування. В спірних правовідносинах будівля належить не промисловому підприємству, а фізичній особі, яку він використовує у своїй підприємницькій діяльності. Відповідач зазначає, що така позиція податкового органу узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного суду від 15.05.2018 року у справі №806/2461/17.

Також представник відповідача зазначає, що позивач не звертався до контролюючого органу щодо проведення звірки із відповідними документами щодо об`єкту нежитлової нерухомості, який є об`єктом оподаткування.

За таких обставин, відповідач вважає, що діяв на підставі та в спосіб, що визначені законом, а тому просить суд відмовити в задоволенні позову.

29.10.2020 року позивачем надано відповідь на відзив, у якій наводить аргументи щодо доводів викладених у відзиві.

В судове засідання 03.11.2020 з`явився представник позивача, який надав пояснення по суті позовних вимог та просив позов задовольнити.

Представник Головного управління ДПС у Вінницькій області подав заяву про розгляд справи без його участі. Зазначив, що просить відмовити у задоволенні позову.

Судове засідання відкладено на 17.11.2020 року у зв`язку з витребуванням додаткових доказів.

Ухвалою суду від 17.11.2020 року витребувано у ОСОБА_1 докази, які б підтверджували використання об`єкту нерухомості (об`єкту оподаткування за спірним податковим повідомленням-рішенням) за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

На виконання ухвали суду представником позивача надано до суду копію контракту №18/12-19 від 18.12.2019 року, а також контракти 2016 року, фотографії обладнання та продукції на виробничих площах.

В судовому засіданні 14.12.2020 року представник позивача підтримав позовні вимоги та надав пояснення згідно з обґрунтуваннями, наведеними у позовній заяві.

Представник відповідача 2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином. Направив до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та оцінивши інші докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 03.11.2020 року ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 27.09.2002 року та здійснює наступні види діяльності: 55.10 діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщування (основний); 28.93 Виробництво машин і устаткування для виготовлення харчових продуктів і напоїв, перероблення тютюну; 01.13 вирощування овочів, баштаних культур, коренеплодів і бульбоплодів; 10.61 Виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості; 16.23 Виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів; 25.12 Виробництво металевих дверей і вікон; 25.62 Механічне оброблення металевих виробів; 25.99 Виробництво інших готових металевих виробів, н. в. і. у.; та інші.

Відповідно до наданої позивачем довідки ТОВ «БТІ Сервіс» від 16.06.2020 року №252 нежитлові будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які надлежать ОСОБА_1 : 301/10000 частка на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 24.10.2014 року, індексний номер:28540544, Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.10.2014 року, індексний номер витягу 28541136, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03; 1/1000 частка на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 24.10.2014 року, індексний номер:28541576, Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.10.2014 року, індексний номер витягу 28541897, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03; 51/1000 частка на підставі Свідоцтва №8 про право власності, виданого Виконавчим комітетом Жмеринської міської ради 06.02.2004 року, згідно із рішенням Жмеринської міської ради від 26.01.2004 року, зареєстрованого Комунальним підприємством «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 13.02.2004 року відповідають коду 125 Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000. З моменту отримання права власності призначення цих будівель не змінювалося.

Право власності позивача на зазначені об`єкти нерухомого майна підтверджуються інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстром прав власності на нерухоме майно, в якому міститься запис про об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 03, який є будівлею, об`єктом житлової нерухомості: Ні, за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Жмеринської міської ради від 24 квітня 2015 року змінено поштову адресу нежитловим приміщенням з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1 , які належать гр. ОСОБА_1 згідно договору дарування від 02.08.2012 року №1824, договору купівлі-продажу від 12.10. 2007 року №2-4229, свідоцтво про право власності від 06.02.2004 року № 8.

Згідно з ДК 018-2000 коду 125 відповідають «Будівлі промислові та склади».

Відповідно до визначень, які містяться у Класифікаторі видів економічної діяльності 009:2010 процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у

секціях B "Добувна промисловість та розроблення кар`єрів", C "Переробна промисловість", D "Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря", E "Водопостачання; каналізація, поводження з відходами" та F "Будівництво".

Відповідно КВЕД-2010, розділи 10-31 відносяться до секції «С» - переробна промисловість.

06.02.2020 року ГУ ДПС у Вінницькій області винесено податкове повідомлення-рішення, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік у сумі 24995,45 грн.

Згідно наданих відповідачем копій конверту податкове повідомлення-рішення направлялося позивачу за адресою: АДРЕСА_2 , але повернулося до податкового органу з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням встановленого строку зберігання».5. нежитлових будівель; 45.11 Торгівля

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Податковий кодекс України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України) є спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з підпунктом 266.1.1. пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування, згідно з положеннями підпункту 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 Податкового кодексу України).

На думку суду, підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

Суд вважає, що обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Прислівник «зокрема» вживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, однак таке вживання не означає присвоєння ознаки окремо виділених видових складових (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств) загальній (родовій) категорії - будівлі промисловості, оскільки не поглинає чи узагальнює, а виокремлює.

Поряд з цим конструкція згаданих правових норм дозволяє суду застосувати і такий вид тлумачення норм права за обсягом їх правового змісту, як поширювальне тлумачення, в частині об`єкта оподаткування - предмета «будівлі промисловості», оскільки норми не містять вичерпного переліку таких об`єктів та оскільки відсутні положення, які є винятком із загального правила.

При цьому застосовування системного способу тлумачення, який вимагається при застосуванні поширювального тлумачення дозволяє дійти до наступних висновків.

Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Оскільки «будівлі промислові», які є у складі об`єктів нежитлової нерухомості виступають загальним критерієм визначення об`єкта оподаткування (підпункт «ґ» підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України), то встановлення пільги шляхом звільнення від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, «будівель промисловості», зокрема виробничих корпусів, цехів, складських приміщень промислових підприємств ( підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України) не свідчить про недостатню чіткість податкового законодавства, оскільки увівши певний загальний критерій «будівлі промислові», законодавець визначив спеціальний об`єкт (об`єкти) який звільнено від оподаткування, і зі змісту норми зрозуміло, яких об`єктів стосується така пільга.

При цьому, оскільки саме законодавець приймає рішення про встановлення пільг, то він може в подальшому змінити норму, яка встановлює преференцію, не змінюючи загального критерію, про який йшлося вище.

Отже, підстав для застосування компенсаторних правозастосовних нормативних механізмів - презумпції правомірності рішень платника податку (у даному випадку відповідно підпункт 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 та пункт 56.21 статті 56 Податкового кодексу України) не виникає, оскільки немає колізії нормативно-правового регулювання.

Таке застосування вказаної правової норми відповідає принципам рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації (підпункт 4.1.2 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України), єдиного підходу до встановлення податків і зборів (підпункт 4.1.11 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України) і нейтральності оподаткування (підпункт 4.1.8 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України).

Наданням пільги щодо сплати податку, звільненням від сплати податків, держава має на меті встановлення певного рівня соціального або економічного захисту відповідної категорії платників податків.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Суд вважає, що такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.

Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 17.02.2020 року у справі №820/3556/17.

Відповідно до висновків у вказаній постанові, судова палата в цій справі вирішила частково відступити від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 справа № 806/2676/17, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств, та сформувати новий правовий висновок, відповідно до якого визначити, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Враховуючи наведене, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на позицію, викладену у постанові Верховного суду від 15.05.2018 року у справі №806/2461/17 щодо неможливості застосування такої пільги до фізичних осіб.

Судом встановлено, що позивач є власником будівель, які відповідають коду 125 Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 і є будівлями промисловості.

Щодо безпосереднього використання позивачем таких будівель за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду) в 2019 році, то позивачем надано до суду Контракт №18/12-19, укладений між ФОП ОСОБА_2 та Import.Export BRD на виготовлення установки для виготовлення соєвої пасти і соєвого молока, центрифуги.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність у позивача умов, які є підставою для звільнення його від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача у частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення 0-0229 від 06.02.2020 року.

Що стосується позовних вимог про зобов`язати ГУ ДПС у Вінницькій області виключити із податкових зобов`язань ФОП ОСОБА_1 податковий борг зі сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в розмірі 24995,45грн., то суд звертає увагу, що в силу ст.60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважаються відкликаним якщо рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу, що в свою чергу тягне за собою і скасування такого зобов`язання.

А тому суд приходить до висновку, що належним способом захисту прав позивача є саме визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Підстави вважати, що після скасування податкового повідомлення податковим органом не буде виключено спірну суму з податкових зобов`язань позивача, відсутні.

Враховуючи наведене у цій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Частинами першою та другою статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтримку правомірності своєї позиції та докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд виходить з наступного.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з ч.3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2102 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № 0-0229 від 06.02.2020 року, винесене Головним управлінням ДПС у Вінницькій області.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 2102 грн. (дві тисячі сто дві гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено та підписано суддею: 21.12.2020 року.

позивач: ОСОБА_1 ( РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 )

відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (, вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100)

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна