Справа № 380/367/20
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/367/20 пров. № А/857/11499/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

з участю секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2020 року у справі №380/367/20 (суддя Сасевич О.М., час ухвалення 16 год. 32 хв., м. Львів, повне судове рішення складено 14 квітня 2020 року) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просила: а) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 , у зв`язку зі скасуванням протоколом засідання Комісії з питань призначення (відновлення) виплат внутрішньо переміщеним особам №2 від 28.02.2019 року довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 23.05.2018 року №;

б) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 05.02.2019 року і виплатити останній заборгованість з виплати пенсії;

в) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області в частині присуджених виплат пенсії в межах суми стягнення за один місяць виконати рішення суду негайно.

Рішенням від 09 квітня 2020 року Львівський окружний адміністративний суд позов задовольнив повністю.

Визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 , у зв`язку зі скасуванням протоколом засідання Комісії з питань призначення (відновлення) виплат внутрішньо переміщеним особам №2 від 28.02.2019 року довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 23.05.2018 року №.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 05.02.2019 року і виплатити їй заборгованість по пенсії за весь час її припинення.

Стягнув з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що пенсійний орган при припиненні виплати пенсії позивачу діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Зазначає, що нарахування пенсій внутрішньо переміщеним особам проводиться з урахуванням наданих департаментом інформаційних систем та електронних реєстрів Пенсійного фонду України. Відповідач вказує, що оскільки довідка, яка підтверджувала статус внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 скасована, при цьому, нової довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивачем не надано і відповідно до списку внутрішньо переміщених осіб позивач не мешкає за фактичним місцем проживання, що підтверджується рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, а тому відсутні підстави для поновлення виплати пенсії позивачу.

Наголошує на тому, що відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №22-1 від 25.11.2005 заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

ОСОБА_1 не зверталася з відповідною заявою до Стрийського відділу обслуговування громадян Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ у Львівській області, рішення про відмову у поновленні виплати пенсії відповідно до Закону №1058 органом Пенсійного фонду не приймалося.

Крім того, скаржник вказує на відсутність повноважень адвоката підписувати позовну заява відповідно до положень договору про надання правової допомоги, що залишилося поза увагою суду.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи відповідача про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального та процесуального права.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є громадянкою України та пенсіонером, яка здобула право на отримання пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що підтверджується копією паспорта громадянина України та пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , виданого Пенсійним фондом України серії НОМЕР_2 , термін дії довічно.

Як зазначено у позові, з дня призначення пенсійні виплати позивач отримувала за місцем свого постійного проживання в м. Алчевськ Луганської області. У 2014 році, після окупації міста Алчевська Луганської області, органи державної влади України припинили здійснення своїх повноважень на окупованій території. Відповідно припинились і пенсійні виплати.

26.10.2017 року Управлінням праці та соціального захисту населення Стрийської міської ради позивача було взято на облік, як внутрішньо переміщену особу, про що видано довідку № з визначеним фактичним місцем перебування за адресою: АДРЕСА_1 .

27.10.2017 року позивач звернулась до Стрийського об`єднаного управління Пенсійного фонду Львівської області із заявою про поновлення пенсійних виплат, обчислених, згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-IV (надалі по тексту - Закон №1058 -IV).

З 01.11.2017 року ОСОБА_1 було взято на облік у Стрийському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Львівської області та відновлено пенсійні виплати з дотриманням вимог Закону №1058-IV, Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20.10.2017 року №1706-IV; постанови Кабінету Міністрів України Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 5 листопада 2014 року №637 (надалі по тексту - Постанова №637); Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509); Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365 (надалі по тексту - Постанова №365).

Як стверджується матеріалами справи, 16.05.2018 довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 № НОМЕР_3 було скасовано рішенням Управління праці та соціального захисту населення Стрийської міської ради №620. На цій підставі виплату пенсії позивачу було призупинено.

23.05.2018 року відновлено довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 за № НОМЕР_4 . На цій підставі пенсійні виплати позивачу було продовжено.

05.02.2019 року довідку № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 було повторно скасовано рішенням Управління праці та соціального захисту населення Стрийської міської ради №28 (згідно списку Державної прикордонної служби від 15.11.2018 року ОСОБА_1 06.11.2018 року виїхала на непідконтрольну територію України через КПВВ Станиця Луганська-2) і відповідно, як наслідок, припинено пенсійні виплати з 05.02.2019 року. Сума пенсійних виплат нарахована за лютий 2019 року, яка поступила на рахунок позивача в Ощадному банку України, була з нього списана і повернута банком в Пенсійний фонд України.

У подальшому, 27.03.2019 року позивач звернулась зі скаргою до Стрийського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. В скарзі позивач просила відновити їй пенсійні виплати та виплатити заборгованість із виплати пенсії. Також позивач просила визначити загальну заборгованість з пенсійних виплат, із зазначенням місяців і років такої заборгованості. У відповідь на скаргу Стрийський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомив, що з 05.02.2019 року виплата та призначення пенсії позивачу припинені, у зв`язку зі скасуванням протоколом засідання Комісії з питань призначення (відновлення) виплат внутрішньо переміщеним особам №2 від 28.02.2019 року довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 від 23.05.2018 року №, зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Вважаючи такі дії пенсійного органу протиправними, позивач оскаржила їх до суду.

Задовольняючи повністю адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що дії відповідача щодо припинення нарахування та виплати пенсії позивачу є протиправними та здійсненими не у спосіб, передбачений законом, оскільки виплата пенсії може бути припинена лише у випадках, прямо передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не на підставі постанови Кабінету Міністрів України.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-IV.

Відповідно до статті 5 Закону №1058-IV, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема: умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

З 22.11.2014 набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII, яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Зокрема, відповідно до статті 7 цього закону, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

У пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».

Згідно з п.6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 (далі Порядок №509) довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

За приписами п.7.1 Порядку №509 у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

З матеріалів справи колегія суддів вбачає, що в обґрунтування підстав для припинення здійснення виплат пенсії позивачу з 05.02.2019 територіальний орган Пенсійного фонду України покликається, зокрема, на рішення про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №28 від 05.02.2019 року (підстава: список Державної прикордонної служби України від 15.11.2018 року про виїзд; акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї; неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання, згідно з ч.2 ст.9 Закону №1706-VII), протокол засідання Комісії №2 від 28.02.2019.

Проте, як правильно наголосив суд першої інстанції, підстави припинення та поновлення виплати пенсії передбачені статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так, у частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

За змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу слід звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що непідтвердження фактичного місця проживання позивача не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а Постанова КМУ № 365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем.

У цьому випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від пенсіонера, на відміну від інших громадян України, здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без законних на те підстав.

Зазначена правова позиція висловлена у рішенні Верховного Суду від 03.05.2018 у зразковій справі № 805/402/18, залишеному без змін Постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018.

Відповідач не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав для припинення позивачеві виплати пенсії. Скасування довідки про взяття на облік як особи, переміщеної з тимчасово окупованої території не є підставою для припинення пенсії позивачу.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення відповідачем вимог статті 19 Конституції України та частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки з лютого 2019 року позивачу припинено виплату пенсії за відсутності законодавчо встановлених підстав.

Колегія суддів відхиляє покликання пенсійного органу на те, що позовна заява ОСОБА_1 підписана її представником адвокатом Скоробогатовим М.В., що суперечить п. 2.4 Договору про надання правової допомоги, який було долучено представником до адміністративного позову. Адже, як зазначає скаржник, згідно з вказаним пунктом Договору, який укладено між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_2 , саме клієнт зобов`язується підписувати документи. Проте наведений пункт Договору не деталізує, які саме документи підписує клієнт після узгодження з представником. Натомість п.2.2 Договору передбачає, що представнику надається клієнтом право подавати заяви, позовні заяви, відзиви, відповіді, оскаржувати судові рішення в установленому законом порядку, а також користуватися іншими процесуальними правами, наданими йому процесуальним законодавством України. Зазначений пункт не містить застереження щодо підписання наведених документів представником, що вказує на наявність такого права в останнього.

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції вжив заходів до всебічного і повного дослідження обставин справи і прийняв законне й обґрунтоване рішення.

Наведені вище обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2020 року у справі №380/367/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 18.12.2020.