Справа № 280/5937/20
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
21 грудня 2020 року Справа № 280/5937/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за правилами спрощеного провадження

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної гвардії України

до Військовоъ частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
31 серпня 2020 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) до Головного управління Національної гвардії України (далі по тексту відповідач) та Військової частини НОМЕР_2 Північного оперативно територіального об`єднання Національної гвардії України (далі - відповідач 2), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань розгляду матеріалів справи про визнання учасниками бойових дій Головного управління Національної гвардії України, оформлене протоколом №6 від 22.04.2020, щодо відмови у наданні статусу учасника бойових дій позивачу;

- зобов`язати Комісію з питань розгляду матеріалів справи про визнання учасниками бойових дій Головного управління Національної гвардії України повторно розглянути заяву про надання статусу учасника бойових дій позивача відповідно до Порядку №413 чинного станом на 20.08.2014;

- стягнути з відповідача 2 на користь позивача моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що у жовтні 2019 року він звернувся до комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій Головного управління Національної гвардії України із заявою щодо надання позивачу статусу учасника бойових дій.

Однак, відповідач 1 відмовив позивачу у наданні статусу учасника бойових дій.

Позивач не погоджується з даним рішенням про відмову у наданні йому статусу УБД та вважає протиправним, оскільки безпосередня участь позивача в антитерористичній операції у м. Донецьк в період з 30.04.2014 по 14.05.2014 підтверджена Довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 15.07.2019 № 4947, а також Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 31.07.2014 №145.

Також позивач зазначив, що оскільки спірні правовідносини виникли у травні 2014 року, позивач залучався та брав безпосередню участь в антитерористичній операції з 30.04.2014 по 14.05.2014, тому застосуванню підлягають правові норми Порядку № 413 в редакції, яка діяла на час їх виникнення (червень 2014 року), тобто до набранні чинності постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 602. Також на думку позивача, оскільки відповідачем 2 були допущені численні помилки у направленні пакету документів до відповідача 1, виникають підстави та право для стягнення моральної шкоди. З наведених підстав просить суд позов задовольнити.

Ухвалою суду від 02.09.2020 відкрито провадження по справі №280/5937/20 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачам запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

15.09.2020 від представника відповідача 2 через канцелярію суду (вх. №42809) поданий відзив на позовну заяву. Відповідач проти задоволення позову заперечує та зазначає наступне. Позивач звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 про надання статусу учасника бойових дій лише у 2019 році, що підтверджується відповідною перепискою, але Позивач був виключений зі списків військової частини НОМЕР_1 та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_3 . За період з 31.07.2014 по 28.08.2019 для встановлення статусу учасника бойових дій Позивач не звертався, хоча продовжував проходити строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_3 до 27.02.2015 включно, що не обмежувало його право звернутися до командування військової частини НОМЕР_3 для надання відповідного статусу. Посилання Позивача на призначення і виплати одноразової грошової допомоги згідно свідоцтва про хворобу від 26.02.2015 № 29/ЗВ, як на підставу розрахунку моральної шкоди є необгрунтованими, оскільки одноразова грошова виплата проводиться на підставі довідки медико - соціальної експертної комісії. З наведених підстав просить суд у задоволенні позову відмовити.

20.10.2020 ухвалою суду здійснена заміна відповідача 2 у справі з Військової частини НОМЕР_2 Північного оперативно територіального об`єднання Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на - Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) .

Станом на дату розгляду справи, відзив на позовну заяву від відповідача 1 до суду не надходив.

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження, фіксація судового засідання за допомогою технічного засобу, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України не здійснювалось.

Суд, оцінивши обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 24 квітня 2013 року по 31 липня 2014 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України та був виключений зі списків особового складу частини для подальшого проходження служби у військовій частині НОМЕР_3 наказом № 145 від 31.07.2014.

Відповідно до довідки № 4947 від 15.07.2019 з 30.04.2014 по 14.05.2014 ОСОБА_1 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції.

Після прибуття з зони здійснення антитерористичний дій у період з 17.06.2014 по 14.07.2014 перебував на стаціонарному лікуванні у Центральному госпіталі пуль монологічне відділення (м. Київ).

17.10.2019 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України було направлено усі необхідні документи для встановлення статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 .

Листом № 1/66-2/9444-В-49 від 01.11.2019 Військовою частиною НОМЕР_1 було повідомлено про направлення пакету документів ОСОБА_1 до Головного управління Національної гвардії України.

У березні 2020 року позивач звернувся із заявою до військової частини НОМЕР_1 НГУ та до Головного управління Національної гвардії України про надання інформації щодо розгляду документів стосовно надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 .

Листом № 1/66/3-765-В-19 від 02.04.2020 Військовою частиною НОМЕР_1 було повідомлено позивача про те, що документи не були доставлені у зв`язку із чим всі матеріали були направлені на комісію 01.04.2020.

Листом № 27/22/3-В-318 від 06.04.2020 Головне управління Національної гвардії України повідомили позивача, що документи від Військової частини НОМЕР_1 до ГУ НГУ направлені несвоєчасно та їх буде розглянуто найближчим часом.

19.06.2020 Позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 та до Головного управління Національної гвардії України із заявою про надання інформації щодо розгляду документів.

Відповідач розглянув документи, прийняв рішення, яке оформлено Протоколом від 22.04.2020 №6, яким відмовив позивачу у наданні статусу учасника бойових дій, у зв`язку з тим, що згідно наданих на розгляд комісії матеріалів, термін залучення позивача до проведення АТО складає менше 30 календарних днів, а також відсутні витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління АТО чи його заступників або керівників секторів (командирів ОТУ) про підпорядкування його керівнику оперативного штабу, що не відповідає вимогам пунктів 2-1 та 4 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413.

Не погодившись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-XII від 22.10.1993 (далі Закон №3551-XII) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до статті 4 Закону №3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно статті 5 Закону №3551-XII учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

З пункту 19 частини 1 статті 6 Закону №3551-XII вбачається, що учасниками бойових дій визнаються, зокрема, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 6 Закону №3551-XII порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб, терміни їх участі в антитерористичній операції чи в забезпеченні її проведення, а також райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України.

Процедура надання статусу учасникам бойових дій регламентується Порядком надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 (далі - Порядок №413).

Відповідно до пункту 1 розділу І Положення про комісію Головного управління Національної гвардії України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2018 № 887 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 листопада 2018 року за № 1339/32791 (надалі Положення № 887), це Положення визначає основні функції, завдання, повноваження та склад комісії Головного управління Національної гвардії України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни (далі - Комісія) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів і працівників Національної гвардії України, інших осіб, визначених чинним законодавством (далі - особи), а також порядок організації її роботи.

Пунктами 2, 3 розділу І Положення № 887 встановлено, що комісія утворюється в Головному управлінні Національної гвардії України з метою розгляду питань, пов`язаних із наданням особам статусу учасника бойових дій, учасника війни.

У своїй діяльності Комісія керується Конституцією України, законами України, указами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, Міністерства внутрішніх справ України та цим Положенням.

Згідно з пунктами 1, 2 розділу ІІ Положення № 887 основними завданнями Комісії є розгляд питань, вивчення документів та прийняття рішень щодо надання особам статусу учасника бойових дій, учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

З метою забезпечення виконання покладених завдань Комісія має право:

1) вивчати довідки, документи та інші докази, надіслані начальниками територіальних управлінь, закладів вищої освіти, навчальних військових частин (центрів), баз, закладів охорони здоров`я та установ, командирами з`єднань, військових частин (підрозділів) Національної гвардії України (далі - командири (начальники) військових частин), іншими особами, визначеними чинним законодавством, чи подані особисто;

2) заслуховувати в разі потреби осіб, свідків, представників державних органів, громадських організацій, рад ветеранів;

3) подавати на розгляд міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - міжвідомча комісія), яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, документи зі спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання;

4) повертати документи командирам (начальникам) військових частин для доопрацювання;

5) приймати рішення про надання статусу учасника бойових дій, учасника війни;

6) приймати рішення про відмову в наданні статусу учасника бойових дій, учасника війни;

7) приймати рішення про позбавлення статусу учасника бойових дій, учасника війни;

8) повторно розглядати за рішенням командувача Національної гвардії України (особи, яка виконує його обов`язки) питання про надання статусу учасника бойових дій, учасника війни особам, яким було відмовлено в наданні такого статусу раніше.

В пункті 4 розділу ІІ Положення № 887 встановлено, що комісія відмовляє в наданні статусу учасника бойових дій, учасника війни в разі:

відсутності документів, що містять достатні підтвердні докази безпосереднього залучення до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення і є підставою для надання статусу учасника бойових дій, учасника війни;

виявлення факту підроблення документів, які є підставою для надання статусу учасника бойових дій, учасника війни, або надання недостовірних даних про особу;

наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях.

Крім того, відповідно до абзацу 2 пункту 6 Порядку № 413 Комісії вивчають документи, у разі потреби заслуховують пояснення осіб, стосовно яких вони подані, свідків та у місячний строк з дня надходження документів приймають рішення щодо надання статусу учасника бойових дій. За відсутності підстав повертають їх до військових частин (органів, підрозділів), підприємств, установ та організацій з метою подальшого доопрацювання.

Суд звертає увагу, що Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №413 від 20.08.2014.

Відповідно до п. 2 Порядку № 413 (в редакції на час участі позивача в АТО) Статус учасника бойових дій надавався:

військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, особам рядового і начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції;

працівникам підприємств, установ та організацій, які залучалися і брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення.

Однак, постановою КМУ від 08.09.2016 "Про внесення змін до Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення" Порядок № 413 було доповнено пунктом 2-1, відповідно до якого статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення.

Особам, які брали участь у виконанні бойових (службових) завдань в умовах безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником, у проведенні розвідувальних заходів, що підтверджено оперативним штабом з управління антитерористичною операцією, а також які отримали поранення, контузії, каліцтва, що унеможливило подальше виконання ними відповідних завдань (крім випадків необережного поводження із зброєю та ухилення від військової служби шляхом самокалічення або шляхом симуляції хвороби), статус учасника бойових дій надається незалежно від кількості днів залучення їх до проведення антитерористичної операції.

Крім того, пункт 4 Порядку № 413 викладено в наступній редакції:

Підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення:

витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення;

для осіб, які залучалися до проведення антитерористичної операції на строк менше ніж 30 календарних днів, - документи, зазначені в абзаці другому цього пункту, витяги з бойових наказів, бойових розпоряджень, бойових донесень (журналів бойових дій, оперативних завдань), які підтверджують факт безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником, проведення розвідувальних заходів.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 413 статус учасника бойових дій надається, зокрема поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС.

Згідно з пунктом 6 Порядку № 413 для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзацах другому та третьому пункту 2 цього Порядку, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (після видання відповідного наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ) зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу чи працювали особи, довідки за формою згідно з додатком 1 та документи із зазначених у пункті 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій. У разі коли місце постійної дислокації військової частини (органу, підрозділу) або підприємства, установи та організації розташоване безпосередньо у районі проведення антитерористичної операції, документи командирами (начальниками) або іншими керівниками підприємств, установ та організацій подаються на розгляд комісії не раніше ніж через 30 календарних днів після зарахування осіб до списків військової частини (органу, підрозділу) або підприємства, установи та організації чи призначення їх на відповідні посади.

Пунктом 5 Порядку № 413 встановлено, що рішення про надання та позбавлення статусу учасника бойових дій приймається комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Мінюсті, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДФС.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи зазначене, суд погоджується з твердженнями позивача про те, що відповідач 1 при прийнятті рішення щодо надання статусу учасника бойових дій мав керуватися редакцією Порядку № 413, яка діяла в 2014 році, так як позивач дійсно безпосередньо брав участь в антитерористичній операції в період з 30.04.2014 по 14.05.2014, а зміни до вищевказаного Порядку, які звужують права позивача, були внесені постановою КМУ від 08.09.2016.

Тому позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення Комісії з питань розгляду матеріалів справи про визнання учасниками бойових дій Головного управління Національної гвардії України, оформлене протоколом №6 від 22.04.2020, щодо відмови у наданні статусу учасника бойових дій позивачу та зобов`язанням Комісії з питань розгляду матеріалів справи про визнання учасниками бойових дій Головного управління Національної гвардії України повторно розглянути заяву про надання статусу учасника бойових дій позивача відповідно до Порядку №413 чинного станом на 20.08.2014 підлягають задоволенню.

Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4, із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 та №1 від 27.02.2009, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність факту такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача (відповідача), наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача (відповідача) та вини останнього (відповідача) в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Під час розгляду даної справи позивачем не надано належних та допустимих доказів вчинення відповідачем 2 дій, які б були спрямовані на спричинення йому моральної шкоди, а відтак підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Щодо правничих витрат суд зазначає.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну (правничу) допомогу суд, відповідно до положень ч.5, ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", ч.5 ст.242 КАС України враховує висновки Верховного суду щодо застосування норм права.

Так, у відповідності до висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 821/1594/17, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що компенсація таких витрат здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

Частиною 1 ст.132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частинами 1 та 2 ст.16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

У позовній заяві, позивачем було зазначено про намір стягнення розміру правничих витрат.

З метою отримання правової допомоги щодо ведення справи, Позивачем було укладено договір про надання правової допомоги № 59 від 05.08.2019 з адвокатським об`єднанням «КОМПАНІЯ ДОВІРА» в особі голови (керуючого партнера), адвоката Марцих Я.О.

Відповідно до п 3.1 Розділу 3 Договору, вартість послуг складає витрати на правову допомогу та гонорару (винагороди) за виконання послуг Адвокатського об`єднання «КОМПАНІЯ ДООВІРА».

На виконання умов Договору, сторонами був складений та підписаний акт приймання передачі виконаних робіт договору №59 від 05.08.2019.

З матеріалів справи встановлено, що квитанцією №8 від 13.08.2020 позивачем сплачено витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Дослідивши акт приймання передачі правової допомоги, така послуга, як складання заяви до В/ч НОМЕР_1 про направлення документів, за яку заявлено 500,00 грн та така послуга як складання заяви про надання інформації щодо розгляду документів до В/ч НОМЕР_1 та ГУ НГУ, за яку заявлено 500,00 грн, не є діями з надання професійної правничої допомоги у даній справі, тому у цій частині необхідно відмовити.

Окрім того, вказана справа не є складною та зважаючи на невеликий обсяг заявлених позовних вимог, останні є ідентичними та не потребували у представника значеного часу на вивчення практики з цього приводу.

Таким чином, вартість наданої правничої допомоги у розмірі 1000 грн є співмірними зі складністю справи.

З огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку, що на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної гвардії України судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1000 (одна тисяча) грн.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України (далі - КАС України) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що позовні підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору під час звернення до суду із даним позовом, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , іпн НОМЕР_5 ) до Головного управління Національної гвардії України (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, буд. 9-А, ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань розгляду матеріалів справи про визнання учасниками бойових дій Головного управління Національної гвардії України, оформлене протоколом №6 від 22.04.2020, щодо відмови у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 .

Зобов`язати Комісію з питань розгляду матеріалів справи про визнання учасниками бойових дій Головного управління Національної гвардії України повторно розглянути заяву про надання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , іпн НОМЕР_5 ) статусу учасника бойових дій та прийняти рішення з урахуванням правових висновків, які викладені судом у рішенні.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Національної гвардії України (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, буд. 9-А, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , іпн НОМЕР_5 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення в повному обсязі виготовлено та підписане суддею 21.12.2020.

Суддя Р.В. Сацький