Справа № 520/16197/2020
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2020 р. № 520/16197/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Заічко О.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати дії відповідача щодо відмови у переводі ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу», що оформлено рішенням №65 від 02.11.2020, неправомірними та скасувати зазначене рішення;

- зобов`язати відповідача зарахувати до стажу державної служби період роботи з 01.03.1994 по 01.05.2016;

- зобов`язати відповідача здійснити перевод призначеної позивачу пенсії на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»;

- зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок пенсії з 30.10.2020 на підставі наданих довідок від 30.10.2020 №8361-02 (за формою, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 04.09.2013 №15-1) та від 30.10.2020 №8362-02 (за формою, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 14.02.2011 №5-1) про складові заробітної плати для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» та забезпечити її виплату.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що не погоджується з оскаржуваним рішенням відповідача про відмову їй у переведенні на пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу» та здійсненні відповідного перерахунку пенсії. Позивач вважає, що не враховані відповідачем до стажу державної служби періоди її роботи з 01.03.1994 по 01.05.2016 повинні бути зараховані до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу».

По справі було відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому ст. 263 КАС України та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана відповідачу, та отримана ним.

Відповідач, в силу ч.11 ст. 126 КАС України, є належним чином повідомлений про наслідки неподання відзиву на позов, які визначені ч. 6 ст.162 КАС України.

Відповідач відзив на позов не надав.

Згідно ч.6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи, зокрема, щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст.229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

30.10.2020 року позивач звернулась до відповідача із заявою про перехід з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу».

До вказаної заяви додала наступні довідки: довідку Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради від 30.10.2020 №8361-02 (за формою, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 04.09.2013 №15-1) про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», станом на 01.10.2020 року, що передує місяцю звернення за переводом на пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу», що становили разом 11699,80 грн.; довідку Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради від 30.10.2020 №8362-02 (за формою, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 14.02.2011 №5-1) про складові заробітної плати (за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

За результатами розгляду заяви позивача відповідачем прийнято рішення відділу з питань перерахунків пенсій №20 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 02.11.2020 року №65 про відмову у перерахунку пенсії згідно із Законом України «Про державну службу» з підстав відсутності необхідного стажу державної служби, який станом на 01.05.2016 року становить 08 років 01 місяць 20 днів. Періоди роботи ОСОБА_1 з 06.08.2001 по 13.02.2008 в Київському відділі соціального захисту населення м. Харкова, з 14.02.2008 по 23.11.2010 в Управлінні праці та соціального захисту населення Київської районної у м. Харкові ради, з 24.11.2010 по 30.10.2020 в Управлінні праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради не враховані до стажу державної служби.

Не погодившись з вказаним рішенням позивач звернувся до суду з даним позовом задля захисту своїх прав та інтересів.

По суті спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (надалі за текстом - Закон №1058-IV) визначені принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також даний Закон регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам.

У відповідності до частини 1 статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно зі статтею 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Частиною 3 статті 45 Закону №1058-IV передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Системний аналіз наведеного вище свідчить про те, що частиною 3 статті 45 Закону №1058-IV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії на інший, призначеного саме за цим Законом.

Відповідно до Закону України «Про державну службу» №889-VIII (далі - Закон №889-VIII) від 10 грудня 2015 року та Постанови Кабінету Міністрів України №622 від 14 вересня 2016 року «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб», якою затверджено Порядок призначення пенсій деяким категорія осіб (далі - Порядок №622), пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII з 1 травня 2016 року втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (далі - Закон № 3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, пунктами 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

У пункті 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, вказано, що цей Закон набирає чинності з 1 травня 2016 року.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що пункт 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VIII стосується осіб державних службовців, які станом на 01 травня 2016 року займали посади державної служби.

Згідно із частиною 1 статті 37 Закону № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Суд зазначає, що за наявності в особи станом на 1 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Статтею 46 Закону №1058-IV визначені особливості стажу державної служби, зокрема у пункті 2 зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229 (далі - Порядок №229), стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.

Відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Отже, в даному випадку слід керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року №283.

Відтак, суд зазначає, що відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 607/9429/17 та від 22 травня 2020 року у справі № 263/9612/16-а, а тому суд відповідно до частини 5 статті 242 КАС України застосовує її до спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, за записами у трудовій книжці позивача ОСОБА_1 розпочала роботу на державній службі з 01.03.1994 року в Київському відділі соціального захисту населення м. Харкова з присвоєнням 14 рангу державного службовця, 19.04.1994 прийнято присягу державного службовця, 01.08.1996 року присвоєно 13 ранг державного службовця, в подальшому працювала на різних посадах державної служби та органах місцевого самоврядування, зокрема:

- з 06.08.2001 по 13.02.2008 спеціалістом 1 категорії, головним спеціалістом, заступником начальника відділів в Управлінні праці та соціального захисту населення Київської районної ради, прийнято присягу посадової особи місцевого самоврядування, присвоєно 13, 12, 11 ранги посадової особи місцевого самоврядування;

- з 14.02.2008 по 23.11.2010 заступником начальника відділу в Управлінні праці та соціального захисту населення Київської районної у м. Харкові ради;

- з 24.11.2010 по 30.10.2020 заступником начальника відділу з присвоєнням 10 рангу посадової особи місцевого самоврядування, заступником начальника управління начальником відділу, присвоєно 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування, заступником начальника управління зі збереженням 9 рангу посадової особи місцевого самоврядування в Управлінні праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради.

Таким чином, в період з 01.03.1994 по 01.05.2016 позивач працювала на різних посадах державної служби та в органах місцевого самоврядування з прийняттям присяги та присвоєнням відповідних рангів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач займала посади в органах місцевого самоврядування, час роботи на яких згідно статті 14 Закону 2493-III та Порядку №229 зараховується до стажу державної служби.

Відтак, за умови зарахування періоду роботи позивача на посадах в органах місцевого самоврядування до стажу державної служби, такий стаж становитиме не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, у зв`язку із чим відмова відповідача у зарахуванні періоду з 06.08.2001 по 01.05.2016 до стажу державної служби та призначенні пенсії (переведенні з одного виду пенсії на іншу) державного службовця є протиправною.

Водночас, позовна вимога позивача про визнання дій відповідача щодо відмови у переводі ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу» неправомірними, не призведе до відновлення порушеного права позивача, а тому така не підлягає задоволенню.

В свою чергу, наявні підстави для скасування рішення №65 від 02.11.2020 року, у зв`язку з чим, вказана частина позовних вимог підлягає задоволенню.

Щодо вимог зобов`язального характеру, як способі відновлення прав позивача, суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення ( Постанова Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).

Суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 р. (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява N 28924/04) констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. theUnitedKingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати позивачу до стажу державної служби періоди роботи з 01.03.1994 по 01.05.2016 в Київському відділі соціального захисту населення м. Харкова, який в подальшому реорганізований в Управління праці та соціального захисту населення Київської районної ради, яке перейменовано в Управління праці та соціального захисту населення Київської районної у м. Харкові ради, в подальшому - в Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради.

В той же час, враховуючи обставини того, що у даному випадку позивачу було відмовлено в зарахуванні до стажу державної служби при обчисленні пенсії вказаного періоду роботи відповідно до Закону України «Про державну службу», та відмовлено в переведенні з одного виду пенсії на іншу згідно Закону України «Про державну службу», з огляду на відсутність достатнього стажу, то враховуючи приписи ст. 9 КАС України, суд приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 30.10.2020 року щодо переходу з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби періоду роботи з 01.03.1994 по 01.05.2016, з урахуванням висновків суду у даній справі.

В частині позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити перевод призначеної позивачу пенсії на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», суд вказує, що переведення з одного виду пенсії на іншу є дискреційними повноваженнями відповідача, а отже, вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги про зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок пенсії з 30.10.2020 на підставі наданих довідок від 30.10.2020 №8361-02 (за формою, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 04.09.2013 №15-1) та від 30.10.2020 №8362-02 (за формою, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 14.02.2011 №5-1) про складові заробітної плати для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» та забезпечити її виплату, направлені на майбутнє та в матеріалах справи відсутні докази відмови відповідача в проведенні вказаного перерахунку пенсії, а отже такі не підлягають задоволенню.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 255, 257, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Скасувати рішення відділу з питань перерахунків пенсій №20 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 02.11.2020 року №65.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) повторно розглянути заяву позивача від 30.10.2020 року щодо переходу з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби періоду роботи з 01.03.1994 по 01.05.2016, з урахуванням висновків суду у даній справі.

У задоволенні решти позову - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 21 грудня 2020 року.

Суддя Заічко О.В.