Справа № 580/1133/20
Суддя: В.А. Гайдаш
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року справа № 580/1133/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гайдаш В.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Кучеренко І.О.,

позивача ОСОБА_1 (особисто),

представника позивача - Райнова Г.С. (за ордером),

представника відповідача 1 Орленка В.В. (за договором),

розглянувши по суті у порядку загального позовного провадження в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Хлистунівської сільської ради та сільського голови Хлистунівської сільської ради Сенкевич Наталії Олександрівни про скасування рішень, поновлення на посаді та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , далі - позивач) з позовом до виконавчого комітету Хлистунівської сільської ради (вул. Центральна, 1, с.Хлистунівка, Городищенський р-н, Черкаська обл., 19533, далі відповідач 1), сільського голови Хлистунівської сільської ради Сенкевич Наталії Олександрівни (вул. Центральна, 1, с. Хлистунівка, Городищенський р-н, Черкаська обл., 19533, далі відповідач 2), в якому з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просить:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження відповідача 2 від 10.02.2020 №14 «Про оголошення догани начальнику відділу містобудування, земельних відносин, комунальної власності та ЖКГ Кірсановій Наталії Ігорівні»;

- визнати незаконним та скасувати розпорядження сільського голови Хлистунівської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 10.03.2020 №26 про звільнення позивача з посади начальника відділу містобудування, земельних відносин, комунальної власності та ЖКГ;

- поновити позивача на посаді начальника відділу містобудування, земельних відносин, комунальної власності та ЖКГ виконавчого комітету Хлистунівської сільської ради;

- стягнути з відповідача 1 на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу по день винесення рішення суду;

- стягнути з відповідача 1 на користь позивача завдану моральну шкоду в сумі 10000 грн.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 27.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 07.07.2020 суд звернувся до виборного органу первинної профспілкової організації працівників Хлистунівської сільської ради організації профспілки працівників державних установ про надання згоди чи про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу містобудування, земельних відносин, комунальної власності та ЖКГ виконавчого комітету Хлистунівської сільської ради Городищенського району Черкаської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані розпорядження є протиправними та підлягають до скасування, оскільки догана позивачці оголошена за відсутності на те підстав, оскільки ведення журналу реєстрації заяв, пропозицій та скарг не входить до посадових обов`язків позивачки. Обстеження зелених насаджень також не входить до її безпосередніх обов`язків, оскільки вирішення цього питання віднесено до спеціально утвореної комісії, а посилання відповідача на те, що ОСОБА_1 входила до складу такої комісії є помилковим, оскільки самим же відповідачем не заперечується факт не ознайомлення позивачки із наказом про її зарахування до складу цієї комісії. Твердження відповідачів про те, що позивачка несвоєчасно подавала проекти рішень сесії сільської ради з питань регулювання земельних відносин, що ніби-то стало підставою для несвоєчасного розгляду на сесії земельних питань, на думку позивача, є необґрунтованим, оскільки за результатами сесії сільської ради, яка відбулась 13.12.2019, Хлистунівською сільською радою прийняті відповідні рішення. Позивачем також зазначено, що відповідачем порушено строк притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності. Також зазначено, що звільнення позивача відбулось без погодження профспілкової організації, однак на вимогу суду надати таку згоду, засідання профкому проведено у відсутність позивача чи її представника. Крім того, у позивача не відбирались пояснення щодо вчиненого, на думку роботодавця, проступку, а на час складання актів про відмову у їх наданні позивачка була відсутня на робочому місці. Розпорядження про звільнення ОСОБА_1 не містить відомостей про те, в чому саме полягає порушення нею трудової дисципліни, які правила внутрішнього трудового розпорядку чи посадової інструкції нею не дотримано.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, зазначених вище.

Представник відповідача 1 позов не визнав, надав до суду письмовий відзив, в якому зазначив, що звільнення ОСОБА_1 відбулось за наявності на те правових підстав, оскільки нею систематично не виконувались без поважних причин обов`язки, які покладені на неї трудовим договором, а саме: ОСОБА_1 не проведені обстеження земельних насаджень, що підлягали знесенню за зверненнями жителів громади; звернення жителів громади не реєструвались в журналі реєстрації заяв, пропозицій та скарг; порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, норм етики та поведінки; несвоєчасне подання проектів рішень сесії сільської ради з питань регулювання земельних відносин, що стало підставою для несвоєчасного розгляду на сесії земельних питань. Оскільки позивачка від надання письмових пояснень щодо виявлених порушень відмовилась, відповідачем 2 правомірно прийнято розпорядження від 10.02.2020 №14 «Про оголошення догани начальнику відділу містобудування, земельних відносин, комунальної власності та ЖКГ Кірсановій Наталії Ігорівні», як наслідок, 10.03.2020 відповідачем 2 видано розпорядження №26 про звільнення позивача з посади начальника відділу містобудування, земельних відносин, комунальної власності та ЖКГ. На підставі вищевикладених обставин представник відповідача 1 вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідач 2 у визначений судом строк відзиву на позов не надала, про причини його неподання суд не повідомила, у судове засідання не прибула, однак в судових засіданнях 27.08.2020, 10.09.2020, 14.09.2020, 11.11.2020 щодо задоволення позову заперечила з підстав, зазначених представником відповідача1.

Заслухавши пояснення позивача, її представника та представника відповідача 1, дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що ОСОБА_1 з 18.03.2019 переведена з посади спеціаліста з питань землекористування на посаду начальника відділу містобудування, земельних відносин, комунальної власності та ЖКГ виконавчого комітету Хлистунівської сільської ради.

Розпорядженням сільського голови Хлистунівської сільської ради ОСОБА_2 від 10.02.2020 №14 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану начальнику відділу містобудування, земельних відносин, комунальної власності та ЖКГ ОСОБА_1 за неналежне виконання службових обов`язків.

10.03.2020 сільським головою Хлистунівської сільської ради Сенкевич Наталією Олександрівною видано розпорядження №26 про звільнення начальника відділу містобудування, земельних відносин, комунальної власності та ЖКГ Кірсанової Н.І. з 10 березня 2020 року, у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування регулює та визначає Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі Закону №2493-ІІІ).

Статтями 1, 2 Закону №2493-ІІІ визначено, що служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом; посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Відповідно до ст. 3 Закону №2493-ІІІ посадами в органах місцевого самоврядування, зокрема, є: виборні посади, на які особи обираються територіальною громадою; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Згідно ст. 8 Закону № 2493-III основними обов`язками посадових осіб місцевого самоврядування є: додержання Конституції і законів України, інших нормативно-правових актів, актів органів місцевого самоврядування; забезпечення відповідно до їх повноважень ефективної діяльності органів місцевого самоврядування; додержання прав та свобод людини і громадянина; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків, а також іншої інформації, яка згідно із законом не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи, підвищення професійної кваліфікації; сумлінне ставлення до виконання службових обов`язків, ініціативність і творчість у роботі; шанобливе ставлення до громадян та їх звернень до органів місцевого самоврядування, турбота про високий рівень культури, спілкування і поведінки, авторитет органів та посадових осіб місцевого самоврядування; недопущення дій чи бездіяльності, які можуть зашкодити інтересам місцевого самоврядування та держави.

Одним із основних принципів служби в органах місцевого самоврядування, закріплених у ст. 4 Закону №2493-III, є персональна відповідальність за порушення дисципліни і неналежне виконання службових обов`язків.

Відповідно до ст. 19 Закону № 2493-III особливості дисциплінарної відповідальності посадових осіб місцевого самоврядування забезпечуються у порядку, передбаченому Законом.

Однак враховуючи, що станом на час виникнення між сторонами спірних правовідносин, відсутній у зазначеному Законі особливої процедури притягнення працівника органу місцевого самоврядування до дисциплінарної відповідальності, тому в даному випадку застосовується порядок застосування дисциплінарного стягнення та гарантії, передбачені Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Згідно ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ст. 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил.

Згідно ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що підставою для прийняття відповідачем 2 оскаржуваних розпоряджень від 10.02.2020 №14 «Про оголошення догани начальнику відділу містобудування, земельних відносин, комунальної власності та ЖКГ Кірсановій Наталії Ігорівні» та від 10.03.2020 №26 «Про звільнення ОСОБА_1 », слугували доповідні записки заступника сільського голови Мікус О.І. від 07.02.2020 №33 та секретаря ОСОБА_3 від 10.02.2020 №34 про порушення трудової дисципліни позивачем, зокрема: не проведення обстеження зелених насаджень, що підлягають знесенню на звернення жителів Хлистунівської ОТГ від 01.11.2019; не реєстрація з 27.01.2020 звернень громадян в журналі реєстрації заяв, пропозицій та скарг громадян; не надання проектів рішень на сесію сільської ради 13.12.2019 з питань регулювання земельних відносин; постійне здійснення порушення встановлених правил внутрішнього трудового розпорядку, норм етики та поведінки посадової особи місцевого самоврядування.

Однак суд зазначає, що у матеріалах адміністративної справи наявна завірена копія витягу з протоколу вісімнадцятої сесії Хлистунівської сільської ради від 13.12.2019, згідно якого на сесії сільської ради прийнято: 52 (п`ятдесят два) рішення про надання дозволів на розробку проектів землеустрою; 5 (п`ять) рішень про затвердження проектів землеустрою. Також надано копію рішення відповідача від 13.12.2019 №18-42/VII «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності Хлистунівської сільської ради за межами населеного пункту с.Дирдин площею 9,9339 га» та копію рішення відповідача від 13.12.2019 №18-41/VII «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки гр. ОСОБА_4 ».

Таким чином, посилання відповідача на те, що ОСОБА_1 не надавала проекти рішень на сесію сільської ради 13.12.2019 з питань регулювання земельних відносин, є необґрунтованим та спростовується вищевикладеними обставинами.

Крім того, зі змісту положень Посадової інструкції начальника відділу містобудування, земельних відносин, комунальної власності та ЖКГ виконавчого комітету Хлистунівської сільської ради вбачається, що до обов`язків та завдань начальника відділу не входить реєстрація звернень громадян в журналі реєстрації заяв, пропозицій та скарг громадян.

Щодо твердження відповідача про те, що ОСОБА_1 не проведено обстеження зелених насаджень, що підлягають знесенню на звернення жителів Хлистунівської ОТГ від 01.11.2019, то суд зазначає наступне.

У матеріалах адміністративної справи містяться копії заяв ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 від 01.11.2019 про надання їм дозволів на вирубку 9 дерев, які знаходяться поблизу земельних ділянок по АДРЕСА_2 , що їм належать та заважають її обробітку (у подальшому подали заяви про відмову від вирубки дерев).

Згідно положень п. 4 Порядку видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2006 №1045, підставою для прийняття рішення компетентним органом є заява про видалення зелених насаджень, подана юридичною чи фізичною особою (далі - заявник). Після надходження заяви компетентний орган утворює комісію з питань визначення стану зелених насаджень та їх відновної вартості (далі - комісія), до складу якої входять представники заявника, власника земельної ділянки (користувача), компетентного органу, територіального органу Держекоінспекції, а у разі потреби - балансоутримувача території та комунального підприємства, що здійснює утримання зелених насаджень.

Відповідно до копій розпоряджень сільського голови Хлистунівської сільської ради Сенкевич Наталії Олександрівни від 09.12.2019 №20 «Про надання дозволу на видалення дерев гр. ОСОБА_6 », №21 «Про надання дозволу на видалення дерев гр. ОСОБА_5 » та №22 «Про надання дозволу на видалення дерев гр. ОСОБА_7 », згідно яких з метою наведення порядку та приведення в належний санітарний стан території АДРЕСА_2 , створено комісію для обстеження зелених насаджень, що підлягають видаленню у складі: голова комісії Кірсанова Н.В., начальник відділу містобудування, земельних відносин, комунальної власності та ЖКГ; члени комісії: ОСОБА_8 , депутат сільської ради; ОСОБА_9 , голова комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища.

Разом з цим, під час розгляду справи в судовому засіданні судом встановлено, що позивача із зазначеними розпорядженнями від 09.12.2019 №20, №21, №22 не було ознайомлено, що не заперечувалось відповідачем 2.

Таким чином, судом встановлено, що факт порушення ОСОБА_1 трудової дисципліни щодо не проведення обстеження зелених насаджень, не реєстрації з 27.01.2020 звернень громадян в журналі реєстрації заяв, пропозицій та скарг громадян, не надання проектів рішень на сесію сільської ради 13.12.2019 з питань регулювання земельних відносин не знайшов підтвердження під час розгляду справи та спростовується вищезазначеними обставинами.

Як зазначено у ст. 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті. Працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством.

Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (ст. 148 КЗпП України).

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач 2, приймаючи розпорядження від 10.02.2020 №14 щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності та оголошення догани позивачу за неналежне виконання службових обов`язків, пропустив строк накладення дисциплінарного стягнення, оскільки ніби-то не надання проектів рішень на сесію сільської ради з питань регулювання земельних відносин відбулось 13.12.2019.

Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

У матеріалах адміністративної справи міститься копія акта від 05.03.2020 №4 «Про відмову ОСОБА_1 надати письмові пояснення причин щодо порушення трудової дисципліни» про те, що 05.03.2020 о 14 год. 00 хв. ОСОБА_1 повідомлено про необхідність надання письмових пояснень щодо порушення трудової дисципліни, однак позивачка усно повідомила, що відмовляється ставити відмітку на доповідній записці від 04.03.2020 №62 та надати письмові пояснення.

Однак суд звертає увагу, що ОСОБА_1 у період з 03.03.2020 по 05.03.2020 була зарахована слухачем за очною формою тематичного короткострокового семінару підвищення кваліфікації за спеціальною короткостроковою програмою для спеціалістів-землевпорядників сільських, селищних рад, виконавчих органів об`єднаних територіальних громад «Реформування земельних відносин на ринкових засадах» та після проходження підсумкового оцінювання позивачка отримала свідоцтво про підвищення кваліфікації (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), що підтвердила 05.03.2020 власним підписом у книзі обліку виданих свідоцтв Черкаським обласним центром перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних підприємств, установ і організацій (вул. Б.Вишневецького, 17, м.Черкаси, 18001). Крім того, суд звертає увагу, що лист відповідача 1 від 11.03.2020 №275 про необхідність прибуття позивачки до виконавчого комітету Хлистунівської сільради для отримання трудової книжки містить слово «Вкотре», хоча зазначений лист був складений відповідачем вперше.

Таким чином, акту від 05.03.2020 №4 «Про відмову ОСОБА_1 надати письмові пояснення причин щодо порушення трудової дисципліни» є неналежним та не допустимим доказом відмови позивача від надання пояснень щодо причин порушення трудової дисципліни.

За сталою практикою Європейського Суду, приватне життя «охоплює право особи формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру» (див. п. 25 «C. проти Бельгії» від 07 серпня 1996 року (Reports 1996)). Стаття 8 Конвенції «захищає право на розвиток особистості та право формувати і розвивати відносини з іншими людьми та навколишнім світом» (див. п. 61 рішення Суду у справі «Pretty проти Сполученого Королівства» (справа № 2346/02, ECHR 2002)). Поняття «приватне життя» не виключає в принципі діяльність професійного чи ділового характеру. Адже саме у діловому житті більшість людей мають неабияку можливість розвивати відносини із зовнішнім світом (див. п. 29 рішення Суду у справі «Niemietz проти Німеччини» від 16 грудня 1992 року). Таким чином, обмеження, встановлені щодо доступу до професії, були визнані такими, що впливають на "приватне життя» (див. п. 47 рішення Суду у справі «SidabrasandDћiautas проти Латвії» (справи № 55480/00 та № 59330/00, ECHR 2004) і п.п. 22-25 рішення Суду у справі «Bigaeva проти Греції» від 28 травня 2009 року (справа 26713/05)). Крім того, зазначалося, що звільнення з посади становило втручання у право на повагу до приватного життя (див. п.п. 43-48 рішення Суду у справі «Ozpinar проти Туреччини» від 19 жовтня 2010 року (справа № 20999/04)).

Отже, виходячи з викладеного, наказ про звільнення позивача становить втручання держави у його приватне життя і оцінюється судом крізь призму дотримання нею наступних критеріїв: 1) чи здійснювалося таке втручання на підставі закону, тобто чи мало втручання правове підґрунтя у національному законодавстві; 2) чи мало втручання у здійснення права легітимну мету; 3) чи є таке втручання необхідним у демократичному суспільстві.

Частина 6 статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 січня 2013 року у справі «Волков проти України» звертаючи увагу на необхідність поновлення особи на посаді, як спосіб відновлення порушених прав, зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та має бути адекватним наявним обставинам і виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір.

Отже, на підставі вищевикладених норм та досліджених і оцінених доказів, суд дійшов висновку поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу містобудування, земельних відносин, комунальної власності та ЖКГ виконавчого комітету Хлистунівської сільської ради з 11.03.2020.

Частиною 2 статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу є невід`ємним правом позивача, захист якого гарантовано частиною першою статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 14.01.2014 у справі №21-395а13, суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати, відповідно до п. 2 якого середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата (далі Порядок №100).

За приписами абз. 3 п. 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 5 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відтак, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу обрахуванню належить сума заробітку за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку №100.

Згідно копій довідок про доходи ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 45, а.с. 169), заробітна плата позивача у січні 2020 року становила 16390 грн. 90 коп., у лютому 2020 року становила 4356 грн. 08 коп. (не враховуючи період тимчасової непрацездатності), тому розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 становить 717 грн. 84 коп.

Судом встановлено, що кількість робочих днів за період вимушеного прогулу позивачки з 11 березня 2020 року по 08 грудня 2020 року становить 188 днів.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 , становить 134953 грн. 92 коп. (717 грн. 84 коп. (середньоденна заробітна плата) х 188 робочих днів вимушеного прогулу) = 134953 грн. 92 коп.).

Пленум Верховного Суду України у постанові від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці зазначив, що суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Згідно абзацу 3 пункту 3 Порядку № 100 усі виплати включаються у розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, у якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Згідно підпункту б) пункту 4 Порядку № 100 під час обчислення середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Отже суд дійшов висновку стягнути з виконавчого комітету Хлистунівської сільської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 134953 (сто тридцять чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят три) грн. 92 коп. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10000 грн., то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 цієї ж постанови Пленуму №4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем того, що факт звільнення з посади заподіяв їй моральну шкоду, оскільки матеріали справи не містять таких доказів (наявність душевних переживань, погіршення стану здоров`я, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та заподіянням позивачеві шкоди), у зв`язку з чим позов у цій частині не підлягає до задоволення.

Щодо посилання позивача на те, що її звільнення відбулось без погодження профспілкової організації, однак на вимогу суду надати таку згоду, засідання профкому проведено у відсутність позивача чи її представника, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 43 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору (ч. 5 ст. 43 КЗпП України).

Як встановлено судом із матеріалів справи, розпорядженням сільського голови Хлистунівської сільської ради Городищенського району Черкаської області від 10.03.2020 №26 звільнено позивача з посади начальника відділу містобудування, земельних відносин, комунальної власності та ЖКГ на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Згідно з ч. 9 ст. 43 КЗпП України якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

На підставі вищевказаних обставин, ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 07.07.2020 у цій справі №580/1133/20 суд звернувся до виборного органу первинної профспілкової організації працівників Хлистунівської сільської ради організації профспілки працівників державних установ про надання згоди чи про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу містобудування, земельних відносин, комунальної власності та ЖКГ виконавчого комітету Хлистунівської сільської ради Городищенського району Черкаської області.

Первинна профспілкова організація працівників Хлистунівської сільської ради листом від 09.09.2020 №634 направила до суду витяг з протоколу зборів профспілки від 10.07.2020 №5 щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з посади.

Крім того, посилання позивача на те, що засідання первинної профспілкової організації працівників Хлистунівської сільської ради проведено без повідомлення та у відсутність ОСОБА_1 чи її представника не приймається судом до уваги, оскільки бездіяльність зазначеної профспілки щодо повідомлення позивача про дату, час та місце проведення зборів не є предметом розгляду цієї адміністративної справи, тому суд не може надавати правову оцінку вказаним обставинам.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Щодо вимоги про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Хлистунівської сільської ради на користь ОСОБА_1 понесених судових витрат на правничу допомогу адвоката у сумі 9300 грн., то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положеннями ч. 4 ст. 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в розмірі 9300 грн. позивачем до матеріалів справи надано: угоду про надання юридичних послуг від 31.03.2020 №б/н; договір про надання юридичних послуг від 02.12.2020 №б/н; розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу від 02.12.2020 №1778/2780; квитанцію від 02.12.2020 №б/н.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача 1 на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 930 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Керуючись статтями 6, 9, 14, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження сільського голови Хлистунівської сільської ради від 10.02.2020 №14 «Про оголошення догани начальнику відділу містобудування, земельних відносин, комунальної власності та ЖКГ Кірсановій Наталії Ігорівні».

Визнати протиправним та скасувати розпорядження сільського голови Хлистунівської сільської ради від 10.03.2020 №26 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу містобудування, земельних відносин, комунальної власності та ЖКГ виконавчого комітету Хлистунівської сільської ради з 11.03.2020.

Стягнути з виконавчого комітету Хлистунівської сільської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 134953 (сто тридцять чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят три) грн. 92 коп. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Хлистунівської сільської ради на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 9300 (дев`ять тисяч триста) грн.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається у вищевказаний строк з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.А. Гайдаш

Рішення суду складено у повному обсязі 18.12.2020.