Справа № 540/2958/20
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2020-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/2958/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гомельчука С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Херсонській області), у якому просить:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Херсонській області щодо невиплати позивачу нарахованої пенсії за лютий та березень 2019 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області виплатити позивачу пенсію за лютий та березень 2019 року, враховуючи індекс інфляції.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є внутрішньо переміщеною особою. Стверджує, що неодноразово звертався до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про виплату пенсії за лютий та березень 2019 року та роз`яснення причин виникнення боргу. Листами від 17.07.2020 року №443/П-99-1, від 05.09.2020 року №592/П-99-1, від 24.09.2020 року №3702-3578/П-02/-8-2100/20 відповідач повідомив, що ОСОБА_1 дійсно перебуває на обліку Пенсійного фонду України в Херсонській області з 01.09.2017 року та з цієї дати йому призначено пенсію за віком. В січні 2019 року отримано рекомендації Міністерства фінансів України про зупинення або припинення виплат пенсії через тривалу (понад 60 днів відсутність) за фактичним місцем проживання. У зв`язку із чим, з 01.01.2019 року виплати пенсії було призупинено до з`ясування фактичного місця проживання. Рішенням Комісії при управлінні праці та соціального захисту населення Корабельної районної у м. Херсоні ради від 25.03.2019 року №10 виплату пенсії поновлено з 01.02.2019 року. При цьому фактично пенсія виплачується позивачу у поточному режимі з квітня 2019 року. Мотивуючи не виплату пенсійної заборгованості за лютий, березень 2019 року, відповідач посилається на п. 1 постанови КМУ від 05.11.2014 року №637, згідно якого відповідна заборгованість виплачується на умовах окремого порядку, визначеного КМУ, втім станом на момент надання відповіді наведеного порядку не прийнято. Позивач вважає дії відповідача противоправними та такими, що грубо порушують його конституційне право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою суду від 09.10.2020 року позовну заяву залишено без руху та встановлено строк на усунення її недоліків. Позивач усунув недоліки заяви.

Ухвалою суду від 29.10.2020 року у справі відкрито спрощене провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

За змістом відзиву, відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог. Вказує, що рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам вирішено поновити соціальну виплату позивачу за період з 01.02.2019 року. Листами ГУ ПФУ в Херсонській області позивача повідомлено, що виплата пенсії внутрішньо переміщеним особам здійснюється згідно приписів постанови КМУ від 05.11.2014 року №637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам". Пунктом 1 Постанови КМУ від 05.11.2014 року №637 визначено, що суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного КМУ. Оскільки на теперішній час, порядок не прийнято, вимога виплатити заборгованість є безпідставною.

У поданій до суду відповіді на відзив позивач стверджує, що викладені у відзиві доводи не спростовують висновків позову.

Дослідивши письмові матеріали справи, зокрема позовну заяву та відзив, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно довідки № від 22.11.2017 року, виданої управлінням праці та соціального захисту населення Корабельної районної у м. Херсоні ради, ОСОБА_1 взято на облік як внутрішньо переміщену особу, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 .

З огляду на зміну місця проживання, позивач звернувся до органу з питань соціального захисту населення Корабельної районної у м. Херсоні ради з метою переоформлення довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, у зв`язку із чим позивачу видано довідку №6521-2286 від 06.03.2019 року про взяття на облік як внутрішньо переміщену особу, фактичним місцем проживання/перебування визначено за такою адресою: АДРЕСА_3 .

З 01.09.2017 року позивач перебуває на обліку в Херсонському сервісному центрі ГУ ПФУ в Херсонській області, як внутрішньо переміщена особа, та отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», що слідує з матеріалів справи та сторонами не заперечується.

Позивач у позові наголосив на тому, що за лютий та березень 2019 року пенсію йому не виплачено.

З метою отримання інформації щодо пенсійного забезпечення та заборгованості по пенсійній виплаті, позивач неодноразово звертався до Головного управління ПФУ в Херсонській області із заявою, на що отримав листи від 17.07.2020 року №443/П-99-1, від 05.09.2020 року №592/П-99-1, від 24.09.2020 року №3702-3578/П-02/-8-2100/20, якими з поміж іншого було повідомлено наступне:

«У січні 2019 року територіальним органом ПФУ щодо позивача одержано рекомендації Мінфіну про зупинення державних виплат через тривалу (понад 60 днів) відсутність за фактичним місцем проживання, у зв`язку із чим питання поновлення/припинення виплати позивачу пенсії вирішувалось на засіданні Комісії при управлінні праці та соціального захисту населення Суворовської районної у м. Херсоні ради.

Рішенням Комісії від 17.01.2019 року №1 вирішено припинити виплату позивачу пенсії з 01.01.2019 року до з`ясування фактичного місця проживання та чинності дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Рішенням комісії Корабельної районної у місті Херсоні ради від 25.03.2019 року №10 виплату пенсії поновлено з 01.02.2019 року. Виплату пенсії за новим місцем проживання розпочато з 01.04.2019 року.

Пунктом 1 постанови КМУ "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 05.11.2014 року №637 передбачено, що суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. На сьогодні зазначений порядок не прийнято».

Отже, судом встановлено, що позивачу за лютий та березень 2019 року виплата пенсії не здійснювалась, що також не спростовується відповідачем.

Вирішуючи даний спір по суті, суд керувався наступними нормативно-правовими актами.

Право на пенсійне забезпечення, що є безпосереднім предметом спору, гарантується ст. 46 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Відповідно до ст. 2, ст. 5, ч. 3 ст. 7, ч. 1 ст. 10 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" - Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні. Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи. Кабінет Міністрів України: координує і контролює діяльність органів виконавчої влади щодо вжиття ними необхідних заходів із забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб відповідно до цього Закону.

У ст. 49 Закону України №1058-IV від 09.07.2003 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV) зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Суд зазначає, що вимоги ст. 49 Закону №1058-IV є пріоритетними до застосування, а тому відсутність за фактичним місцем проживання не є підставою для припинення виплати пенсії позивачці.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону №1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про те, що позивач звернувшись до суду 08.10.2020 року з позовною заявою про стягнення пенсійної заборгованості за лютий та березень 2019 року, не порушив строку на звернення до суду, оскільки пенсія на яку позивач має право не виплачена йому саме з вини органу на який Законом покладено таку функцію.

Згідно п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509.

Згідно п. 4, 5 Порядку соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення), територіальними органами Пенсійного фонду України, робочими органами Фонду соціального страхування, центрами зайнятості (далі - органи, що здійснюють соціальні виплати) за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Для призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщена особа, а у визначених законодавством випадках - її законний представник подає відповідну заяву до органу, що здійснює соціальні виплати на території, де зазначена особа перебуває на обліку за місцем її фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

З аналізу викладеного, суд дійшов до висновку, що виплата пенсії, продовження виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України на обліку в якому перебуває особа.

Отже, зважаючи на те, що позивач має право на отримання пенсії за лютий, березень 2019 року та при цьому перебуває на обліку відповідача з 01.09.2017 року, провести виплату йому має орган Пенсійного фонду, в якому він знаходиться на обліку на час звернення, та в якому знаходиться його пенсійна справа, тобто ГУ ПФУ в Херсонській області.

Аналогічний правовий висновок висловив Верховний Суд у постанові від 07.11.2019 року, ухваленої у справі № 804/4498/18.

Відповідач як на підставу для невиплати пенсії позивачу у спірний період посилається на відсутність окремого порядку виплати сум пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення та на рекомендації Міністерства фінансів України щодо зупинення або припинення таких виплат.

Суд не може погодитися із такою позицією з огляду на таке.

Законом № 1058-IV не передбачено таких підстав припинення виплати пенсії як отримання рекомендацій Міністерства фінансів України щодо зупинення державних виплат через тривалу відсутність (понад 60 днів) за фактичним місцем проживання та відсутність окремого порядку для здійснення таких виплат. Не передбачено таких підстав й будь-яким іншим законом України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 06 жовтня 2015 року у справі № 608/1189/14-а дійшов аналогічних висновків та зазначив, що держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати право на отримання пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія (№ рішення в ЄДРСР 53026124).

Суд не може застосувати до спірних правовідносин положення абзацу двадцятого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (у редакції, чинній з 30 серпня 2019 року), якими визначено, що суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, оскільки нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлені законами, як у даному випадку Законом № 1058-IV.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовом про зобов`язання виплатити пенсію, право на яку відповідачем не заперечується, та нарахування якої було піддано формальним обмеженням з підстав, які суперечать вимогам Конституції та законів України, згідно з частиною другою статті 46 Закону № 1058-IV нарахування та виплата пенсії позивачу підлягає з моменту її припинення без обмеження будь-яким строком.

Крім того, не виплачуючи позивачу пенсію за спірний період відповідач допустив саме протиправну бездіяльність.

Підсумовуючи викладене, права позивача мають бути поновлені саме шляхом визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 1 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особам.

З урахуванням положень ст. 139 КАС України з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 840,80 грн. згідно квитанції від 16.10.2020 року №28.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 263 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, 73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, буд. 6) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, яка полягає у невиплаті пенсії ОСОБА_1 за лютий та березень 2019 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області виплатити заборгованість по пенсії ОСОБА_1 за лютий та березень 2019 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя С.В. Гомельчук

кат. 112010200