Справа № 360/3557/20
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року справа №360/3557/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Акермана Олега Матвійовича на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 р. (у повному обсязі складено 19 листопада 2020 року у м. Сєвєродонецьк) у справі № 360/3557/20 (головуючий І інстанції суддя О.В. Захарова) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача 25.09.2020 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив визнати протиправними дії відповідача щодо переведення виплати пенсії позивачу з банківського рахунку на поштове відділення та припинення виплати; зобов`язати відповідача поновити виплату пенсії позивачу та здійснювати виплату на банківський рахунок відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 1-2).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року у справі № 360/3557/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 51-53).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що відповідно до п. 6 Порядку № 1596 одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка. Вважає, що п. 16, на який посилається відповідач, не регулює питання виплати пенсії громадянам, що постійно проживають за межами України.

Зазначає, що виплата пенсії за довіреністю є окремою формою отримання пенсії, яка застосовується в разі надання пенсіонером відповідної заяви. Разом з тим, позивач не звертався до Пенсійного фонду із заявою про виплату пенсії за довіреністю в розумінні ч. 2 ст. 47 Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач перебуває на обліку в УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області та отримує пенсію за віком з 12.11.2014, постійно мешкає в державі Ізраїль (а.с. 6-7, 38).

Листом від 07.05.2019 № 20.1.0.0.0/7-20190506/4681 Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» повідомило УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо одержувачів пенсій, на рахунки яких було зарахування цільових коштів у період останніх 12 місяців, але не виконувалось одержання коштів протягом останніх 12 місяців, або одержання коштів виконувалось за довіреністю (а.с. 39).

За інформацією, доданою до листа від 07.05.2019 № 20.1.0.0.0/7-20190506/4681, вказаний ОСОБА_1 : зняття коштів за дорученням (а.с. 40).

Довідки УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області вих.№ 1998 від 05.11.2020 свідчить, що останній місяць виплати пенсії позивачу червень 2019 року у сумі 2289,93 грн. З 01.07.2019 по 31.01.2020 пенсія в сумі 16029,51 грн. нараховувалася на відділення пошти та не була отримана пенсіонером протягом шести місяців. У зв`язку з цим з 01.02.2020 виплата пенсії була призупинена (а.с. 41).

16 червня 2020 року представник позивача за довіреністю звернувся до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області із заявою, якою просив повідомити письмово на адресу для листування або на електронну адресу представника підстави припинення виплати пенсії ОСОБА_2 (а.с. 50).

Листом від 19.06.2020 № 29-53/К-02/8-1216/20 УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області повідомило представника ОСОБА_1 - Акермана О.М. про підстави припинення виплати пенсії, зазначивши, що з липня 2020 року пенсійну виплату проводили через національного оператора поштового зв`язку. Згідно з підпункту 4 пункту 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду припиняється у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд. Виплату пенсії було призупинено з 01.02.2020 на підставі вищезазначеної статті Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Для поновлення виплати пенсії позивачу необхідно звернутися до управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області та надати оригінал паспорту, оригінал ідентифікаційного коду, заяву про відкритий картковий рахунок (а.с. 5).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії є конституційним правом громадян України.

Частиною 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

За змістом ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вільний вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав, в тому числі, і права на пенсійне забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Рішенням Конституційного Суду України 25-рп/2009 від 07.10.2009, пункт 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058 щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Зазначені положення Закону № 1058 втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 07.10.2009.

Як вказано в Рішенні № 25-рп/2009 від 07.10.2009, оспорюваними нормами Закону № 1058 держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Крім того, як окреслив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Тобто, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 від 07.10.2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49 та другого речення статті 51 Закону № 1058, громадяни України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон користуються правами на призначення пенсії на рівні з тими громадянами України, які проживають на території України.

Отже, проживаючі в Ізраїлі, громадяни України, мають такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

За унормуванням статті 47 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Пенсія може виплачуватися за довіреністю, порядок оформлення і строк дії якої визначаються законом. Виплата пенсії за довіреністю здійснюється протягом усього періоду дії довіреності за умови поновлення пенсіонером заяви про виплату пенсії за довіреністю через кожний рік дії такої довіреності.

Виплата пенсій через банківські установи регулюється Порядком виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки у банках, затвердженим постановою КМ України від 30.08.1999 № 1596 (далі - Порядок № 1596).

За змістом п. 6 Порядку № 1596 одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунку.

Приписами п. 10 Порядку № 1596 передбачено, що заява про виплату пенсії або грошової допомоги подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті в межах України. Заява про виплату пенсії або грошової допомоги може прийматися органом Пенсійного фонду України або органом соціального захисту населення через установи уповноваженого банку.

Заява приймається за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу та підтверджує її вік, і визначеного законодавством документа, необхідного для з`ясування місця її проживання, та реєструється в установленому порядку.

Таким чином, підставою для виплати пенсії через поточні рахунки в банках є заява про виплату пенсії або грошової допомоги, яка може бути подана пенсійному органу відповідно до п. 10 Порядку № 1596 безпосередньо пенсіонером до органу Пенсійного фонду або установою уповноваженого банку.

Пунктом 16 Порядку № 1596 обумовлено: якщо суми пенсій та грошової допомоги одержуються за довіреністю більше як один рік або не одержуються з поточного рахунка більше як один рік, уповноважений банк зобов`язаний повідомити про це відповідному органу Пенсійного фонду не пізніше 28 числа місяця, у якому виникли такі обставини, а одержувач - подати нову заяву до органу Пенсійного фонду згідно з вимогами, визначеними в пункті 10 Порядку.

У випадку невиконання одержувачем цієї умови, орган Пенсійного фонду припиняє перерахування пенсії на поточний рахунок у визначену одержувачем установу уповноваженого банку та проводить випалу через національного оператора поштового зв`язку за місцем проживання одержувача в населеному пункті у межах України в установленому порядку.

Матеріалами справи підтверджено, що АТ КБ «Приватбанк» листом від 07.05.2019 № 20.1.0.0.0/7-20190506/4681 повідомило УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо не одержування пенсії позивача представником за довіреністю протягом останніх 12 місяців.

Інформація про наявність обставин отримання пенсії за довіреністю протягом 12 місяців за відсутності заяви одержувача відповідно до пункту 16 Порядку № 1596 є підставою для припинення перерахування пенсії на поточний рахунок у визначену одержувачем установу уповноваженого банку та проведення виплат через національного оператора поштового зв`язку за місцем проживання одержувача.

Таким чином, дії відповідача щодо переведення виплати пенсії позивача з поточного рахунку АТКБ «Приватбанк» до національного оператора поштового зв`язку за місцем проживання одержувача узгоджуються з вищенаведеними вимогами Закону № 1058-ІV та Порядку № 1596.

Доводи апелянта стосовно того, що п. 16 Порядку № 1596 не може застосовуватись до позивача, оскільки позивач не звертався до Пенсійного фонду із заявою про виплату пенсії за довіреністю у відповідності до ч. 2 ст. 47 Закону до уваги судом не приймаються, оскільки листом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» від 07.05.2019 № 20.1.0.0.0/7-20190506/4681 підтверджено, що ОСОБА_1 знімав кошти за дорученням (а.с. 40).

З матеріалів справи вбачається, що підставою для припинення виплати пенсії слугували обставини неотримання пенсії позивачем або його представником протягом шести місяців у відділені національного оператора поштового зв`язку.

Так, УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області у довідці за вих.№ 1998 від 05.11.2020 вказано, що останній місяць виплати пенсії позивачу червень 2019 року у сумі 2289,93 грн. З 01.07.2019 по 31.01.2020 пенсія в сумі 16029,51 грн. нараховувалася на відділення пошти та не була отримана пенсіонером протягом шести місяців (а.с. 41)

Підстави припинення виплати пенсії передбачено статтею 49 Закону № 1058-ІV.

За визначенням частини першої статті 49 Закону № 1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

У зв`язку з цим з 01.02.2020 виплата пенсії відповідачем була призупинена на підставі підпункту 4 пункту 1 статті 49 Закону № 1058-ІV.

Цю підставу припинення виплати пенсії відповідач зазначив у листі від 19.06.2020 № 29-53/К-02/8-1216/20 на заяву позивача від 16.06.2020 (а.с. 5).

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно правомірності дій відповідача щодо переведення виплати пенсії позивачу з банківського рахунку на поштове відділення та припинення її виплати після спливу 6 місяців.

За правилами частини другої статті 49 Закону № 1058-ІV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Пунктом 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), обумовлено, що заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

Отже, нормами пенсійного законодавства визначено, що про поновлення виплати пенсії пенсіонер повинен звернутися до органу Пенсійного фонду з відповідною заявою, яка може бути подана як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником.

В заяві від 16.06.2020 представник позивача просив повідомити про підстави припинення виплати пенсії позивачу (а.с. 50).

Заяви про звернення за поновленням виплати пенсії та здійсненням її виплати через АТ КБ «Приватбанк» від позивача чи його представника матеріали справи не містять.

За відсутності подання позивачем або його законним представником заяви про поновлення виплати пенсії та відмови відповідача у поновленні виплати пенсії позивачу за його заявою, суд вважає, що права позивача не були порушені.

Таким чином позовні вимоги щодо зобов`язання поновлення виплати пенсії та здійснення її виплати на рахунок АТ КБ «Приватбанк» є передчасними та такими, що задоволенню не підлягають.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частинами першою та другою статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач у спірних правовідносинах діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом № 1058-ІV та Порядком № 1596.

За таких обставин судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 205, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача Акермана Олега Матвійовича на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 р. - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 р. у справі № 360/3557/20 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 21 грудня 2020 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв