Справа № 160/12935/20
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
12.10.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, яка полягає у відмові в підготовці та направленні документів до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, передбачених Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1, для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року ОСОБА_1 ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної Гвардії України вчинити певні дії, а саме: підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області документи, передбачені Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1, для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що відповідач своїм листом від 22.09.2020 року №6/54/3-1151 протиправно відмовив позивачеві у підготовці та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області документів, передбачених Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007р. №3-1, для вирішення питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ), з посиланням на те, що право на пенсію за вислугу років залежить від наявності відповідної кількості виключно календарної вислуги років і не врахувавши йому до вислуги років стаж у пільговому обчисленні. Водночас, зі змісту приписів ст. ст. 12, 171 Закону №2262-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17.07.1992р. №393 (далі Постанова №393) слідує, що при призначенні пенсій згідно з п. «а» ч.1 ст.12 Закону №2262-ХІІ враховується саме пільгова вислуга років, яка у позивача дорівнює 27 років 11 місяців 13 днів, що є достатнім для подання матеріалів пенсійному органу для вирішення питання щодо призначення йому пенсії за вислугу років.
18 грудня 2020 року на електронну адресу суду надійшов відзив військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач пред`явлений позов не визнав та заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідно до пункту «а» частини 1 статті 12 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше, з чого, за твердженням відповідача, слідує, що базовою умовою для призначення пенсії за вислугу років є наявність саме календарної вислуги, - так як встановлено Законом №2262-ХІІ та додатково - час/період - відповідно до ч.2 ст.17 цього Закону, перелік видів служби та періодів часу, зазначений в якому, є вичерпним. Таким чином, Закон №2262-ХІІ не передбачає для цілей вирішення питання про призначення пенсії донарахування до календарної (базової) вислуги інших періодів та строків служби, ніж зазначено вище, а тому, враховуючи вище викладене, на думку відповідача, застосуванню до спірних відносин підлягають саме норми Закону №2262-ХІІ, як акта, що у порівнянні з Постановою №393, має вищу юридичну силу. З огляду на викладене, відповідач зауважує, що командування частини дійшло вірного висновку щодо відсутності у позивача права на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки у ОСОБА_1 немає встановленої пунктом «а» частини першої статті 12 Закону №2262-ХІІ календарної вислуги років, а тому підстави для направлення документів для призначення позивачеві пенсії до органу Пенсійного фонду відсутні. Таким чином, відповідач вважає, що він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому пред`явлені позовні вимоги є безпідставними, а, отже, не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ч.1 ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст. ст. 257-262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу за контрактом у Національній гвардії України, зокрема у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.
З трудової книжки позивача НОМЕР_2 , копія якої міститься в матеріалах справи, слідує, що ОСОБА_1 :
- 24.05.2007р. звільнений з військової служби у запас за п. 63 п/п «д» (через сімейні обставини) (наказ командира №121 №94 від 14.05.2007);
- 25.05.2007р. зарахований на військову службу за контрактом до в/ч 3054 ВВ МВС України (наказ начальника УЦТрк №15о/с від 25.05.2007);
- 19.05.2020р. контракт припинено відповідно до п.п. «б» п. 2 ч. 5 ст. 26 ЗУ (за станом здоров`я).
Наказом начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України від 24.04.2020р. №24 о/с ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас Збройних Сил України за станом здоров`я (без права носіння військової форми одягу), відповідно п.п. «б» п.2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
19.05.2020р. з ОСОБА_1 припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній Гвардії України та виключено позивача зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.05.2020 року №103.
В зазначеному вище наказі, зокрема зазначено, що вислуга років ОСОБА_1 на 19 травня 2020 року становить: час служби в календарному обчисленні - 21 рік 10 місяців 29 днів; час служби в пільговому обчисленні - 27 років 11 місяців 13 днів.
03.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, в якій просив підготувати та направити документи, передбачені п.7 постанови правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1, до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області задля вирішення питання про призначення йому пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 20.05.2020 року, виходячи з вислуги років - 27 років 11 місяців 13 днів.
Листом «Про розгляд звернення» від 22.09.2020р. №6/54/3-1151 військова частина НОМЕР_1 Національної Гвардії України відмовила позивачеві у підготовці та наданні до ГУ ПФУ у Дніпропетровській області подання та документів для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, з посиланням на відсутність у нього права на призначення такої пенсії з урахуванням пільгової вислуги років, через відсутність у останнього встановленої пунктом «а» частини першої статті 12 Закону №2262-ХІІ календарної вислуги років.
В обґрунтування вказаної відмови було зазначено, що відповідно до пункту «а» частини 1 статті 12 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше, з чого слідує, що базовою умовою для призначення пенсії за вислугу років є наявність саме календарної вислуги, - так як встановлено Законом №2262-ХІІ та додатково - час/період - відповідно до ч.2 ст.17 цього Закону, перелік видів служби та періодів часу, зазначений в якому, є вичерпним. Закон №2262-ХІІ не передбачає для цілей вирішення питання про призначення пенсії донарахування до календарної (базової) вислуги інших періодів та строків служби, ніж зазначено вище.
Не погоджуючись з такою відмовою відповідача та вважаючи, що останній повинен був підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області документи, передбачені Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1, для вирішення питання про призначення йому пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Конституцією України закріплено основи соціальної спрямованості держави. Так, згідно зі статями 3, 19 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ).
Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Відповідно до п. «а» ч.1 ст.12 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше.
Отже, стаття 12 №2262-ХІІ визначає мінімально допустимий розмір вислуги в календарних роках та місяцях, станом на час звільнення, для осіб які звернулись за призначення пенсії за вислугу років.
Водночас, статтями 17 та 171 Закону №2262-ХІІ визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом.
Так, пунктами «а», «з», «й» абзацу 1 статті 17 Закону №2262-ХІІ визначено, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 12 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються: військова служба; військова служба у збройних силах, органах внутрішніх справ, Національній поліції, органах державної безпеки держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав та інших військових формуваннях, створених законодавчими органами цих держав, Об`єднаних Збройних Силах Співдружності Незалежних Держав. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється в порядку, встановленому законодавством держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, проходили військову службу, службу в органах внутрішніх справ, Національній поліції, органах державної безпеки, якщо інше не встановлено відповідними міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; служба у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
В силу положень статті 171 Закону України № 2262-ХІІ, порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, 17 липня 1992 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (далі Постанова №393).
Абзацом 2 пункту 1 Постанови №393 установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються військова служба в Збройних Силах, Державній прикордонній службі, Національній гвардії, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, Державній спеціальній службі транспорту.
Пунктом 3 Постанови №393 також встановлено випадки, у яких до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується певні періоди їх роботи на пільгових умовах.
Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що правовою підставою для набуття особою, яка проходила службу, зокрема у військовій частині НОМЕР_1 Національної Гвардії України, права на призначення пенсії за вислугу років є наявність в неї відповідного стажу роботи, набутого та розрахованого відповідно до норм законодавства, що регулюють засади трудової діяльності зазначеної категорії осіб та їх соціального забезпечення.
При цьому, законодавством регламентовано пільгове обчислення стажу осіб військовослужбовців Національної гвардії України, що є гарантією їх прав на пільгове пенсійне забезпечення.
Так, пільгове обчислення вислуги років та пільгових умов призначення пенсії для визначених законом осіб у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, встановлена статтею 171 Закону №2262-ХІІ та передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992р. №393.
Відтак, застосування лише положень пункту «а» частини 1 статті 12 Закону №2262-ХІІ при обрахунку вислуги років для призначення пенсії особі, яка є військовослужбовцем Національної гвардії України, без врахування положень статті 171 Закону №2262-ХІІ є цілком неправомірним та таким, що порушує встановлені гарантії її прав на пільгове пенсійне забезпечення, що є неприпустимим.
Верховний Суд у постанові від 27 червня 2018 року у справі №750/9775/16-а при розгляді справи з аналогічних спірних відносин із посланням на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 27.05.2008 року (21-2438во17), зазначив, що визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, чи інших соціальних виплат. Основним актом, на підставі якого здійснюється таке регулювання є, зокрема, Закон №2262-ХІІ. Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу. Така можливість передбачена постановою КМУ №393.
До актів правового регулювання умов і порядку призначення пенсій за вислугу років належать і ті правові акти, які передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, зокрема Порядок №393, що дає право на призначення й отримання різних видів пенсій та соціального забезпечення.
Таким чином, порядок пільгового обрахування набутого особами стажу - вислуги, встановлений статтею 171 Закону №2262-ХІІ та передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992р. №393, підлягає безпосередньому застосуванню при призначенні пенсії за Законом №2262-ХІІ, для пільгового (кратного) обчислення періоду служби в роках, місяцях та днях, з метою встановлення наявності у особи, що звертається за призначенням пенсії мінімально встановленого розміру вислуги років.
Суд зазначає, що жодною нормою чинного законодавства не передбачено обмежень щодо зарахування вислуги років вказаної категорії осіб у пільговому обчисленні до стажу, який надає право на призначення пенсії за вислугу років.
Суд також вважає за доцільне зазначити, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (Рішення № 5-рп/2002).
Також, у Рішенні від 11.10.2005 №8-рп/2005 Конституційний Суд зазначає, що утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов`язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовчих органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.
Отже, виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.
З урахуванням викладеного, врахування відповідачем лише календарної вислуги, а не її загальної тривалості у пільговому (кратному) обрахуванні, для вирішення питання про призначення позивачеві пенсії за вислугу років суперечить статті 171 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Постанові Кабінету Міністрів України від 17.07.1992р. №393, а головне, порушує встановлені гарантії прав позивача на пільгове пенсійне забезпечення.
Судом встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ від 19.05.2020р. №103 вислуга років ОСОБА_1 станом на 19 травня 2020 року становить: час служби в календарному обчисленні - 21 рік 10 місяців 29 днів; час служби в пільговому обчисленні - 27 років 11 місяців 13 днів.
Питання щодо правильності розрахунку часу служби ОСОБА_1 в календарному та в пільговому обчисленні, вказаному у наказі командира військової частини НОМЕР_1 НГУ від 19.05.2020р. №103, судом не розглядається, оскільки сторонами такий розрахунок під сумнів не ставиться і фактично це не є предметом спору.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується фактична наявність у позивача вислуги років для підготовки та направлення відповідачем до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області документів, передбачених Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1 для вирішення питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, оскільки вислуга років останнього станом на 19 травня 2020 року у пільговому обчисленні (27 років 11 місяців 13 днів) є більшою від мінімально необхідної вислуги для порушення питання про призначення пенсії за вислугу років (24 календарних роки та 6 місяців і більше).
Відповідно до пункту 1 Порядку №3-1 заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом (2262-12), та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи). Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).
Пунктом 12 Порядку №3-1 передбачено, що уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії. У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку.
За таких обставин, суд доходить висновку, що відповідач, відмовляючи позивачеві у підготовці та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області документів, передбачених Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1, для вирішення питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року з підстав відсутності у позивача необхідної календарної вислуги років, діяв не у спосіб, що визначений Конституцією та законами України, необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для правильного прийняття рішення.
При цьому, суд зазначає, що у даному випадку місце мала не бездіяльність відповідача щодо підготовки та направлення до органу Пенсійного фонду вищевказаних документів, як помилково зазначає позивач, а саме відмова відповідача у підготовці та направленні таких документів, оформлена листом військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України від 22.09.2020 року №6/54/3-1151, і саме цим рішенням відповідача безпосередньо і порушено права позивача, у зв`язку із чим, керуючись приписами ч.2 ст.9 КАС України, якою, зокрема, передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд, з метою відновлення порушеного права позивача та гарантування його ефективного захисту, вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог і визнати протиправним саме вищевказане рішення військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України щодо відмови в підготовці та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області документів, передбачених Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1, для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року ОСОБА_1 , оформлене листом від 22.09.2020 року №6/54/3-1151, та скасувати це рішення, оскільки саме такий спосіб є належним способом захисту порушеного права позивача.
Відповідно до частин 1, 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997р., кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
«Ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне для ефективного захисту прав позивача зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної Гвардії України підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області документи, передбачені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (зі змінами), затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007р. №3-1, для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року ОСОБА_1 .
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Суд вважає, що відповідач не довів правомірності своїх дій, натомість позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Враховуючи викладене, позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України, суд зазначає, що позивач у справі, що розглядається, звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір останнім сплачено не було, а отже відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 18.12.2020 року.

Суддя О.М. Турова