Справа № 420/11543/20
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії щодо відмови в перерахунку пенсії із врахуванням у подвійному розмірі періоду роботи на посаді лікаря та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 05 жовтня 2020 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 або позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області ( надалі ГУ ПФУ в Одеській області або відповідач), в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 із врахуванням у подвійному розмірі періоду роботи на посаді лікаря дерматовенеролога у дерматовенерологічному кабінеті поліклінічного відділення КНП «Центральна районна лікарня Ренійської районної ради Одеської області» з 01 лютого 1988 року по 06 червня 2016 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, м.Одеса, вул.Канатна, 83) провести перерахунок призначеної ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), пенсії за віком із врахуванням до стажу для обчислення пенсії періоду роботи з 01 лютого 1988 року по 06 червня 2016 року на посаді лікаря - дерматовенеролога у подвійному розмірі відповідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 16.06.2020 року;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ) на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Адміністративний позов обґрунтовано наступним.

Позивач, зазначає, що у період з 01.02.1988 року по теперішній час він працює лікарем-дерматовенерологом в КНП «Центральна районна лікарня Ренійської районної ради Одеської області». На підставі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період з 01.02.1988 року по 06.06.2016 року має бути зарахований у подвійному розмірі до страхового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років на підставі п. «е» ст. 55 та ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Позивач звернувся до Ізмаїльського відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про проведення перерахунку пенсії із врахуванням стажу роботи на посаді лікаря-дерматовенеролога у подвійному розмірі на підставі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням ГУ ПФУ в Одеській області №19109/03-16 від 03.07.2020 року у перерахунку пенсії відмовлено з огляду на те, що дерматовенерологічний кабінет не є окремим структурним підрозділом ЦРЛ. Окрім того, на думку відповідача, з 01.01.2004 року обчислення страхового стажу здійснюється в одинарному розмірі відповідно до п.3 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому підстав для подвійного зарахування стажу за період роботи з 01.02.1988 року по 06.06.2016 року немає.

Позивач вважає вказане рішення протиправним, таким що не відповідає нормам діючого законодавства та порушує його право на гідне пенсійне забезпечення, а тому звернувся до суду із цим позовом.

Відзив на позовну заяву обґрунтований наступним.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 , вважає їх незаконними та необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідач наголошує на тому, що робота, визначена ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі до 31.12.2003 включно. Пільговий порядок обчислення стажу роботи за період з 01.01.2004 застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугою років, а тому для зарахування ОСОБА_1 періоду роботи з 01.01.2004 по 06.06.2016 року на посаді лікаря-дерматовенеролога в подвійному розмірі немає підстав.

Відповідач зазначає, що при встановленні у ОСОБА_1 підстав для зарахування в подвійному розмірі стажу роботи на посаді лікаря-дерматовенеролога у період з 01.02.1988 року по 01.01.2004 року, ГУ ПФУ в Одеській області було розглянуто штатний розпис, довідка про стаж роботи від 12.06.2020 року №306 та положення про дерматовенерологічний кабінет поліклінічного відділення медичного і адміністративно-господарського персоналу комунального некомерційного підприємства Ренійської центральної районної ради Одеської області. В результаті розгляду зазначених документів, відповідачем виявлено, що дерматовенерологічний кабінет не вказано як структурний підрозділ ЦРЛ.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, відповідач зазначає, що на позивача не поширюються пільги щодо обчислення стажу роботи у подвійному розмірі, передбачені ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а факт протиправних дій щодо відмови Позивачу з боку Головного управління в зарахуванні до стажу роботи у подвійному розмірі періоду роботи лікарем - дерматовенерологом поліклінічного відділення Ренійської ЦРЛ з 01.02.1988 року по 06.06.2016 року відсутній.

Процесуальні дії.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України. Витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області належним чином засвідчену копію матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .

24 листопада 2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вхід. №49871/20) та належним чином засвідчена копія матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 на 23 арк. (вхід. №49872/20).

Відповідно до результатів пошуку поштового відправлення, здійсненого на офіційному сайті АТ «Укрпошта», яким направлено позивачу відзив з додатками, за його номером а саме: 229, встановлено, що відповідну кореспонденцію отримано позивачем 27.11.2020 року.

Станом на 17 грудня 2020 року будь-яких інших заяв, клопотань з боку сторін, а також відповіді на відзив від позивача до суду не надходило.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та відзив на позовну заяву, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом.

Відповідно до наявної у матеріалах справи копії трудової книжки позивача (а.с.10-12) та виданої КНП «Центральна районна лікарня Ренійської районної ради Одеської області» довідки від 12.06.2020 року №306 (а.с.18) судом встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді лікаря-дерматовенеролога з 01.02.1988 року по теперішній час у комунальному некомерційному підприємстві «Центральна районна лікарня Ренійської районної ради Одеської області».

З 06 червня 2016 року ОСОБА_1 призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV.

16 червня 2020 року позивач звернувся до Ізмаїльського об`єднаного управління ПФУ із заявою про проведення перерахунку пенсії із врахуванням стажу роботи на посаді лікаря-дерматовенеролога у подвійному розмірі на підставі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням ГУ ПФУ в Одеській області №19109/03-16 від 03.07.2020 року у перерахунку пенсії відмовлено з огляду на те, що дерматовенерологічний кабінет не є окремим структурним підрозділом ЦРЛ. Окрім того, на думку ГУ ПФУ в Одеській області, з 01.01.2004 року обчислення страхового стажу здійснюється в одинарному розмірі відповідно до п.3 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому підстав для подвійного зарахування стажу за період роботи з 01.02.1988 року по 06.06.2016 року немає.

Вважаючи вказане рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області протиправними, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Джерела права та висновки суду.

Правові відносини, які виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, законами України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ), «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 року №1645-III (далі - Закон №1645-III) та наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб» від 19 липня 1995 року №133 (далі Наказ №133).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон №1058-IV відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій., що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим законом.

Згідно ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набуття чинності цим законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством

Згідно ст. 60 Закону №1788-ХІІ робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Згідно ст. 1 Закону №1645-III інфекційні хвороби це розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.

Відповідно до ст. 7 Закону №1645-III лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. Лікуванням хворих на інфекційні хвороби можуть займатися особи, які мають, медичну освіту та відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у тому числі особи, які в установленому порядку займаються приватною медичною практикою.

Відповідно до Наказу №133 сифіліс, гонорея, трихофітія, мікроспорія, фавус відносяться до небезпечних інфекційних хвороб; короста та демодикоз - до групи акарози, паразитарних хвороб.

Спільним листом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України та Пенсійного фонду України від 29.12.2005 року №625/0/15- 05/039-6, №10.01.09/2606, №16918/02-20 зазначено, що заклади охорони здоров`я: протитуберкульозні кабінети, психіатричні кабінети, кабінети інфекційних захворювань, психоневрологічні відділення, психіатричні бригади швидкої допомоги відносяться до таких, час роботи в яких зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

Зазначене також узгоджується і з інформацією викладеною у листі Міністерства охорони здоров`я України №10.03.68/286 від 15.02.2006 року, що робота медичних працівників в шкірно-венерологічних диспансерах, відділеннях, кабінетах, палатах, які працюють з хворими на особливо небезпечні інфекційні та паразитарні хвороби людини, зокрема сифіліс, гонорея, трихоітія, мікроспорія, фавус, коросту, демодекоз повинна зараховуватися їм до стажу роботи в подвійному розмірі.

Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, а відповідно до ст.62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Відповідно до наявної у матеріалах справи копії трудової книжки позивача (а.с.10-12) та виданої КНП «Центральна районна лікарня Ренійської районної ради Одеської області» довідки від 12.06.2020 року №306 (а.с.18) судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 01.02.1988 року по, зокрема, 06.06.2016 року працював на посаді лікаря-дерматовенеролога.

Відповідно до виданої КНП «Центральна районна лікарня Ренійської районної ради Одеської області» довідки від 18.03.2019 року №154 ОСОБА_1 отримував підвищення посадового окладу на 15% у зв`язку зі шкідливими умовами праці з 01.11.1993 року по дату видачі довідки (а.с.16).

Відповідно до виданої КНП «Центральна районна лікарня Ренійської районної ради Одеської області» довідки від 18.03.2019 року №155 ОСОБА_1 дерматовенеролог поліклінічного відділення Центральної районної лікарні Ренійської районної ради Одеської області в процесі роботи контактує зі шкідливими і небезпечними біологічними чинниками (а.с.17).

Відповідно до виданої КНП «Центральна районна лікарня Ренійської районної ради Одеської області» довідки від 16.03.2020 року №154 ОСОБА_1 працює дерматовенерологом поліклінічного відділення з 01.03.1988 року і згідно Наказу МОЗ України №133 від 19.07.1995 року обслуговує хворих на особливо небезпечні інфекційні та паразитарні хвороби людини і носійства збудників цих хвороб (сифіліс, гонорея, тріхомоніаз, чесотка, трихофітія, мікроспорія, фавус) (а.с.15).

З огляду на вищезазначене, судом встановлено, що позивач працюючи лікарем-дерматовенерологом з 01.02.1988 проводив лікування і безпосередньо контактував зі збудниками таких небезпечних інфекцій як сифіліс, гонорея, тріхомоніаз, чесотка, трихофітія, мікроспорія, фавус та інші інфекційні хвороби, а отже має право на пільговий стаж.

Згідно позиції відповідача, підставою для незарахування у подвійному розмірі стажу роботи позивача з 01.02.1988 року по 06.06.2016 року, зокрема, є те, що робота лікарем-дерматовенерологом у дерматовенерологічному кабінеті може зараховуватися в подвійному розмірі до стажу роботи лише у випадку, якщо такий кабінет є окремим структурним підрозділом ЦРЛ.

Суд не погоджується із відповідним твердженням відповідача з огляду на наступне.

Так, згідно ст. 51 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Сторонами не заперечується, що позивач у період з 01.02.1988 року по 06.06.2016 року працював лікарем-дерматовенерологом в дерматовенерологічному кабінеті та обслуговував хворих на особливо небезпечні інфекційні та паразитарні хвороби людини і носійства збудників цих хвороб (сифіліс, гонорея, тріхомоніаз, чесотка, трихофітія, мікроспорія, фавус), тобто виконував роботу, що призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Суд погоджується з тим, що матеріали справи не містять доказів наявності у дерматовенерологічного кабінету статусу окремого структурного підрозділу.

Проте, за результатами аналізу вищезазначених нормативно правових актів, суд приходить до висновку, що за своєю суттю, пенсія за вислугою років є такою, що встановлюється за виконання певних робіт та не ставиться у залежність безпосередньо від назви місця роботи та його відображення у штатному розписі.

Таким чином, суд зазначає, що відповідачу, при визначенні стажу роботи позивача у подвійному розмірі, слід було звертати увагу безпосередньо на функції, які виконував позивач на посаді лікаря-дерматовенеролога.

При цьому судом встановлено та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, що позивач, працюючи лікарем-дерматовенерологом з 01.02.1988 року по 06.06.2016 року, проводив лікування і безпосередньо контактував зі збудниками таких небезпечних інфекцій як сифіліс, гонорея, тріхомоніаз, чесотка, трихофітія, мікроспорія, фавус та інші інфекційні хвороби, тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 має право на зарахування відповідного стажу роботи у подвійному розмірі.

Посилання представника відповідача на те, що пільговий стаж позивача за період після 01 січня 2004 року не підлягає врахуванню в подвійному розмірі з підстав набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно ст. 24 якого страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом суд відхиляє, з огляду на наступне.

За змістом п.2 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з п.3 ст. 40 Закону України Закону №1058-IV у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, то провадиться перерахунок пенсії з врахуванням страхового стажу після призначення пенсії.

Прикінцевими положеннями Закону №1058-IV визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками № 1 і 2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Вимогами п.4 ст. 24 Закону №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.

Крім того, редакція статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на теперішній час. Стаття 24 Закону №1058-IV не скасовує ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.

Водночас, нормами ст.16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV передбачено, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (03.10.2017 року) мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Відповідно до ст.22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Таким чином, суд приходить до висновку що відповідачем протиправно відмовлено в перерахунку пенсії ОСОБА_1 із врахуванням у подвійному розмірі періоду роботи на посаді лікаря дерматовенеролога у дерматовенерологічному кабінеті поліклінічного відділення КНП «Центральна районна лікарня Ренійської районної ради Одеської області» з 01 лютого 1988 року по 06 червня 2016 року, з огляду на що, з метою належного захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок призначеної ОСОБА_1 , пенсії за віком із врахуванням до стажу для обчислення пенсії періоду роботи з 01 лютого 1988 року по 06 червня 2016 року на посаді лікаря - дерматовенеролога у подвійному розмірі відповідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 16.06.2020 року.

Крім того, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене та згідно із ст.139 КАС України судові витрати ОСОБА_1 в сумі 840 грн. 80 коп., сплачені згідно квитанції №50973026 від 17 серпня 2020 року підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії щодо відмови в перерахунку пенсії із врахуванням у подвійному розмірі періоду роботи на посаді лікаря та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 із врахуванням у подвійному розмірі періоду роботи на посаді лікаря дерматовенеролога у дерматовенерологічному кабінеті поліклінічного відділення КНП «Центральна районна лікарня Ренійської районної ради Одеської області» з 01 лютого 1988 року по 06 червня 2016 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії за віком із врахуванням до стажу для обчислення пенсії періоду роботи з 01 лютого 1988 року по 06 червня 2016 року на посаді лікаря - дерматовенеролога у подвійному розмірі відповідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 16.06.2020 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили, згідно ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

При цьому, відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м.Одеса, 65012, ).

Суддя С.О. Cтефанов

.