Справа № 442/6097/20
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 442/6097/20 пров. № А/857/15180/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Судова-Хомюк Н.М., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання Цар М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 листопада 2020 року у справі № 442/6097/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора поліції сектору реагування патрульної поліції №1 Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області Присяжнюка Дмитра Олександровича, Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень, визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

суддя в 1-й інстанції Грицай М.М., час ухвалення рішення 17.11.2020 року, місце ухвалення рішення м. Дрогобич, дата складання повного тексту рішення 17.11.2020 року,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними дії інспектора поліції сектору реагування патрульної поліції №1 Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області Присяжнюка Дмитра Олександровича по складанню стосовно нього постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №111040 від 05.08.2020 за ч.1 ст.122 КУпАП, визнати протиправною і скасувати зазначену постанову та закрити провадження по справі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.08.2020 в обідній час він керував власним автомобілем по вул.Трускавецькій в м.Дрогобичі, яким під`їхав по робочих питаннях до військової частини № НОМЕР_1 на вул.Трускавецькій, 79 в м.Дрогобичі. Свій автомобіль припаркував навпроти військової частини у так званій «кишені» (у напрямку м.Стебника). Згодом, повернувшись близько 15 год до автомобіля, сів за кермо та розпочав рух у напрямку міста Стебника. Перед початком руху подивився у ліве бокове дзеркало та дзеркало заднього виду, переконався, що позаду нього автомобілі в напрямку м.Стебник не рухаються, включив лівий покажчик повороту, виїхав з «кишені» та розпочав рух у напрямку м.Стебник. Маючи намір повернутися у м.Дрогобич, знаючи, що до заїзду у військову частину суцільна горизонтальна смуга дорожньої розмітки переривається, що дає йому право розвернутись на цій ділянці дороги, він, проїхавши близько 25 метрів, здійснив маневр ліворуч, виїжджаючи на смугу зустрічного руху, з метою розвороту транспортного засобу у протилежний напрямок руху. У цей момент у його автомобіль (у передню частину) заїхав на великій швидкості інший автомобіль, як він потім дізнався, автомобіль «Ford Focus» під керуванням ОСОБА_2 . У результаті зіткнення, його автомобіль отримав значні пошкодження, а він був доставлений каретою швидкої медичної допомоги у Дрогобицьку міську лікарню. Там до нього підійшов працівник поліції ОСОБА_3 , який розпитував про обставини ДТП. Після того, як він надав інспектору пояснення, останній повідомив, що у місці ДТП наявна суцільна дорожня горизонтальна розмітка, яка забороняє розворот транспортного засобу, а тому відносно нього винесено постанову про накладення адміністративного стягнення в розмірі 255 грн. Згодом його донька, довідавшись про таку постанову, оплатила самостійно штраф, оскільки не хотіла завдавати йому зайвого клопоту під час лікування.

Вважає, що інспектор не вправі був виносити постанову не на місці вчинення правопорушення, а у Дрогобицькій міській лікарні, де йому надавали медичну допомогу. Крім цього, зазначає, що відповідачем не зібрано жодних доказів вчинення ним адміністративного правопорушення. Таким чином, на його переконання, він здійснив розворот транспортного засобу, не порушуючи Правил дорожнього руху, оскільки у даному випадку була наявна переривчаста горизонтальна дорожня розмітка « 1.11», передбачена частиною 1 «Горизонтальна розмітка» розділу 34 «Дорожня розмітка». Зокрема, п.1.11 ПДР передбачає, що така горизонтальна розмітка позначає місця, призначені для розвороту, в`їзду і виїзду з майданчиків для стоянки тощо, де рух дозволено лише в один бік.

На підставі наведеного вважає, що дії відповідача щодо складання відносно постанови є протиправними, як і протиправною є оскаржувана постанова, яка підлягає скасуванню та закриття відносно нього справи про адміністративне правопорушення.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 листопада 2020 року у справі № 442/6097/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права. В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що він категорично заперечує щодо порушення ним Правил дорожнього руху, оскільки вважає, що на місці здійснення ним розвороту транспортного засобу наявна переривчаста лінія у зв`язку із заїздом до військової частини, яку дозволяється перетинати та здійснювати розворот. Не заперечив, що надав відповідачу пояснення з приводу обставин ДТП, перебуваючи у службовій машині на території лікарні. Пояснення були написані працівником поліції, де він лише підписався особисто. Він лише згодом усвідомив, що на час спілкування з працівниками поліції перебував у незадовільному стані здоров`я, у зв`язку з чим не міг надати обґрунтовані пояснення. Крім того, суд першої інстанції не врахував принципи ч.2 ст. 77 КАС України, оскаржувана постанова не містить доказів: пояснення свідків, фото- та відеозйомки тощо, схеми ДТП. Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 листопада 2020 року у справі № 442/6097/20 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем (інспектором поліції) було встановлено усі обставини, які мають значення для прийняття оскаржуваного рішення, а також наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Відповідачем встановлено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим правомірно була винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення, яка відповідно не підлягає скасуванню.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, а саме з копії оскаржуваної постанови серії БАА №111040 від 05.08.2020, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_2 , 05.08.2020 о 15.00 год в м.Дрогобичі на вул..Трускавецькій, 79, здійснюючи маневр розвороту, перетнув суцільну лінію розмітки « 1.1», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. Постановлено застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Позивача оскаржуваною постановою притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення порушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, оскільки він, здійснюючи маневр розвороту, перетнув суцільну лінію розмітки « 1.1».

Не погоджуючись з винесеною постановою позивач звернулася до суду.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачена, зокрема, відповідальність за порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг.

Пунктом 1ст. 247 КУпАП передбачено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення, а наявність такої події доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Розділом 34 Правил дорожнього руху України визначено поняття дорожньої розмітки. Пунктом 1 цього Розділу передбачено, що лінії горизонтальної розмітки мають білий колір. Водночас вказаним пунктом встановлені значення горизонтальної розмітки (із відповідним зображенням у Додатку 2 до ПДР), де «1.1» (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено. Лінію 1.1 перетинати забороняється.

Правила дорожнього руху містять поняття переривчастої лінії у визначенні горизонтальної розмітки 1.8 - широка переривчаста та 1.6 лінія наближення. Так, широка переривчаста лінія (1.8) - позначає межу між перехідно-швидкісною смугою і основною смугою проїзної частини (на перехрестях, перехрещеннях доріг на різних рівнях, у зоні автобусних зупинок тощо). Лінія наближення (1.6) - переривчаста лінія, в якій довжина штрихів утричі перевищує проміжки між ними, попереджає про наближення до розмітки 1.1 або 1.11, яка поділяє транспортні потоки протилежних або попутних напрямків.

Згідно з Правилами дорожнього руху, розмітка 1.11 поділяє транспортні потоки протилежних або попутних напрямків на ділянках доріг, де перестроювання дозволено лише з однієї смуги. Позначає місця, призначені для розвороту, в`їзду і виїзду з майданчиків для стоянки тощо, де рух дозволено лише в один бік. Лінію 1.11 дозволяється перетинати тільки з боку її переривчастої частини, а з боку суцільної лише по завершенні обгону чи об`їзду перешкоди. Отже, вказане свідчить про те, що дорожня розмітка 1.11 складається одночасно (паралельно) з суцільної та переривчастої частин лінії, що вбачається також із зображення, яке міститься в Додатку 2 до ПДР.

Таким чином, відсутність розмітки 1.11 на вказаній ділянці дороги є очевидною, оскільки на дорожнє покриття нанесено лише одну лінію.

Колегія суддів звертає увагу, що вимоги пунктів 2.3 та 15.9 ПДР, яких водій зобов`язаний дотримуватися під час керування транспортним засобом. Зокрема, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху. Зважаючи на відсутність на вказаній ділянці дороги дорожніх знаків, які б дозволяли поворот ліворуч, водночас і розворот, водій повинен був дотримуватися вимог відповідних пунктів ПДР. Так, пунктом 10.7 «г» визначено, що розворот забороняється за видимості дороги менше 100 м хоча б в одному напрямку; п.27.2 «г» - на автомагістралях і дорогах для автомобілів забороняється розворот і в`їзд у технологічні розриви розділювальної смуги.

Апеляційним судом встановлено, що розгляд згаданої адміністративної справи відбувся у присутності особи (позивача), який, в свою чергу, надав пояснення у службовому автомобілі поліції, чого не заперечив у судовому засіданні, та не був позбавлений можливості подати клопотання про відкладення розгляду справи, зокрема через незадовільний стан здоров`я.

Аналізуючи вищенаведене, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем (інспектором поліції) було встановлено усі обставини, які мають значення для прийняття оскаржуваного рішення, а також наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Відповідачем встановлено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим правомірно була винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення, яка відповідно не підлягає скасуванню.

Доказів, які б спростовували такі дані, позивач не надав.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 листопада 2020 року у справі № 442/6097/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Н. М. Судова-Хомюк
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 17.12.2020 року