Справа № 420/10257/20
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2020-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко O.A., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції в Одеській області про стягнення середнього заробітку,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 07 жовтня 2020 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції в Одеській області, в якій позивач просить суд стягнути з Державної екологічної інспекції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 р. по справі № 420/1713/20 з 09.07.2020 р. по 15.09.2020 р. в розмірі 18762,40 гривень.

12 жовтня 2020 року ухвалою позов ОСОБА_1 залишено без руху. Встановлено позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

Ухвалою від 19 жовтня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 09 липня 2020 року Одеським окружним адміністративним судом винесено рішення по справі №420/1713/20, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування висновку та наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено повністю. Допущено негайне виконання рішення в частині: поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Одеської області відділу державного екологічного нагляду (контролю) атмосферного повітря Державної екологічної інспекції в Одеській області з 04.02.2020 р.; стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць. Вказує, що під час оголошення вступної та резолютивної частини рішення представник відповідача був присутній в залі судового засідання. Зазначає, що відповідач не виконував тривалий час вимоги рішення, не поновлював позивача на посаді, ігнорував вимоги позивача про виконання рішення в частині негайного виконання, внаслідок чого порушив права позивача. Відповідач 15.09.2020 р. ознайомив ОСОБА_1 з наказом про поновлення на посаді від 15.09.2020 р. № 263-0 та здійснив відповідний запис до трудової книжки позивача. Зазначає, що рішенням встановлено, що середньоденний заробіток позивача складає 399,20 грн. 47 (кількість днів вимушеного прогулу за час затримки виконання рішення х 399,20 (середньоденний заробіток позивача) = 18762,40 гривень.

05 листопада 2020 року до суду від відповідача за вх. №46638/20 надійшов відзив на позов (а.с.56-59), в якому відповідач зазначає, що повний текст рішення по справі №420/1713/20 надійшов на адресу Інспекції 23.07.2020 року. Вказує, що Інспекцією подано апеляційну скаргу на вказане рішення та 08 жовтня 2020 року П`ятим апеляційним адміністративним судом відкрито апеляційне провадження. Зазначає, що позивач до моменту звернення до Інспекції із заявою про поновлення на посаді до Інспекції не з`являвся, не повідомляв роботодавця про можливий факт працевлаштування, що ставило під сумнів наміри позивача. Заява позивача про поновлення на посаді надійшла 15.09.2020 року і в цей же день було видано наказ про поновлення на посаді позивача.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

10 листопада 2020 року до суду від представника позивача за вх. №ЕП/20471/20 надійшла відповідь на відзив (а.с.66-72), в якій зазначено, що до подання заяви від 15.09.2020 року позивач неодноразово в телефонному режимі звертався до відповідача з вимогою повідомити йому дату його явки для ознайомлення з наказом про поновлення. Також вказує, що 10.09.2020 року подав до відповідача заяву про поновлення на посаді.

23 листопада 2020 року до суду від відповідача за вх. №49723/20 надійшли заперечення (а.с.87-89).

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, відзивом відповідача, відповіддю на відзив позивача та запереченнями відповідача, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги, та перевіривши їх наданими з боку учасників справи доказами, судом встановлено наступне.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/1713/20 від 09 липня 2020 року(а.с.6-26), яке постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року залишено без змін (а.с.73-80), адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції в Одеській області про визнання протиправними та скасування висновку та наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців Державної екологічної інспекції в Одеській області, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В», визначення результатів виконання завдань яких проводилось у 2019 році, затверджений наказом Державної екологічної інспекції в Одеській області від 10.12.2019 року № 271-О, в частині визначення результатів виконання завдань головного спеціаліста-державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Одеської області відділу державного екологічного нагляду (контролю) атмосферного повітря Державної екологічної інспекції в Одеській області Мінкова Івана Петровича. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції в Одеській області від 10.12.2019 року № 271-О в частині затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності головного спеціаліста-державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Одеської області відділу державного екологічного нагляду (контролю) атмосферного повітря Державної екологічної інспекції в Одеській області Мінкова Івана Петровича. Визнано протиправним та скасовано пункти 9-12 наказу Державної екологічної інспекції в Одеській області від 13.12.2019 року №278-О «Про звільнення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 » в частині звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста-державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Одеської області відділу державного екологічного нагляду (контролю) атмосферного повітря Державної екологічної інспекції в Одеській області. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції в Одеській області від 03.02.2020 року №27-О «Про внесення змін до наказу Державної екологічної інспекції в Одеській області від 13.12.2019 року №278-О «Про звільнення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста-державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Одеської області відділу державного екологічного нагляду (контролю) атмосферного повітря Державної екологічної інспекції в Одеській області з 04 лютого 2020 року. Стягнуто з Державної екологічної інспекції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.02.2020 року по 09.07.2020 року в сумі 42714,40 грн. (сорок дві тисячі сімсот чотирнадцять гривень 40 коп.). Стягнуто з Державної екологічної інспекції в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.). Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста-державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Одеської області відділу державного екологічного нагляду (контролю) атмосферного повітря Державної екологічної інспекції в Одеській області та в частині стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць.

Вказане рішення було прийнято за участю представника відповідача Лех А.О. (оголошена його вступна та резолютивна частина), що відповідачем не заперечується.

Представник позивача 10 вересня 2020 року направив засобами електронного зв`язку на офіційну адресу електронної пошти Державної екологічної інспекції в Одеській області (а.с.81) заяву про поновлення ОСОБА_1 на посаді (а.с.27-28).

Також позивач 15 вересня 2020 року подав до Державної екологічної інспекції в Одеській області заяву про поновлення його на посаді головного спеціаліста-державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Одеської області відділу державного екологічного нагляду (контролю) атмосферного повітря Державної екологічної інспекції в Одеській області з 04 лютого 2020 року (а.с.61).

Наказом Державної екологічної інспекції в Одеській області №263-о від 15 вересня 2020 року (а.с.29) ОСОБА_1 поновлено на посаді головного спеціаліста-державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Одеської області відділу державного екологічного нагляду (контролю) атмосферного повітря Державної екологічної інспекції в Одеській області з 04 лютого 2020 року.

Тобто, рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/1713/20 від 09 липня 2020 року в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста-державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Одеської області відділу державного екологічного нагляду (контролю) атмосферного повітря Державної екологічної інспекції в Одеській області з 04 лютого 2020 року, виконано лише 15 вересня 2020 року.

Позивач вважаючи, що у зв`язку із невиконанням негайно вищевказаного рішення суду було порушено його права, звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Статтею 235 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно з ч.2 ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною 3 статті 14 КАС України встановлено, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно зі статтею 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Пунктом 3 частини 1 статті 371 КАС України встановлено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

У разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки (ст. 236 КЗпП України).

Таким чином, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Суд зазначає, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (частина 3 статті 14 КАС України).

В той же час суд зазначає, що ця відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника.

Відтак доводи відповідача, що позивач не звертався до 15.09.2020 року із заявою щодо його поновлення на роботі суд вважає безпідставними.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що наявність вини відповідача у затримці виконання судового рішення не є обов`язковою для задоволення заявлених вимог, в даній справі наявність цієї вини випливає із норм Конституції України, згідно яких судові рішення, які набрали законної сили, повинні виконуватись державними органами добровільно, без відкриття виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №260/1424/18 від 30.04.2020 року.

Суд зазначає, що період з 10 липня 2020 року по 14 вересня 2020 року є часом затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, оскільки як встановлено вище відповідний наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді відповідачем було прийнято лише 15 вересня 2020 року. Тобто цей період є часом затримки в поновленні позивача на посаді.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Отже, з дня ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі у відповідача виник обов`язок щодо його виконання.

При цьому, згідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

З наведеного випливає, що відповідач порушив вищенаведені норми та не виконав негайно рішення суду в частині поновлення позивача на посаді, наслідком чого стало штучне продовження терміну вимушеного прогулу позивача.

Суд зазначає, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України слід встановити, чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Як уже було зазначено та встановлено судом, ОСОБА_1 було поновлено на посаді головного спеціаліста-державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Одеської області відділу державного екологічного нагляду (контролю) атмосферного повітря Державної екологічної інспекції в Одеській області з 04 лютого 2020 року, про що Державною екологічною інспекцією в Одеській області винесено наказ №263-о від 15.09.2020 року.

Отже, відповідач допустив затримку виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року. Час затримки виконання рішення становить період з 10 липня 2020 року (наступний день після постановлення рішення) по 14 вересня 2020 року (день, що передує даті видання наказу про поновлення позивача на посаді).

Згідно з статтею 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

У постанові від 25 липня 2018 року у справі № 552/3404/17 Верховний Суд визначив природу вимоги про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, та дійшов висновку, що такий спір є спором про оплату праці, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 233 КЗпП України.

Конституційний Суд України неодноразово надавав офіційне тлумачення частині 2 статті 233 КЗпП України.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП України на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 10 липня 2020 року по 14 вересня 2020 року, що складає 46 робочих днів (16 днів у липні, 20 днів у серпні та 10 днів у вересня 2020 року).

Таким чином суд вважає обґрунтованими доводи відповідача, що позивачем при обчисленні кількості днів невиконання рішення допущено помилку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок), який застосовується у випадку виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Відповідно до абз.3-4 п.2 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Абзацом 3 пункту 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Згідно з п.5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (п. 4 розд. ІІІ Порядку № 100).

Суд зазначає, що Одеським окружним адміністративним судом у рішенні від 09 липня 2020 року по справі №420/1713/20 при вирішенні питання стягнення з Державної екологічної інспекції в Одеській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу встановлено, що: «На підставі табелів обліку робочого часу судом встановлено, що в останні 2 календарні місяці роботи до звільнення, а саме у жовтні 2019 року позивачем відпрацьовано один робочий день (8 годин), у листопаді 2019 року - один робочий день (8 годин) (а.с. 123-124, том 2).

Отже, кількість відпрацьованих робочих днів за останні 2 календарні місяці роботи до звільнення складає усього 2 дні.

Згідно інформації за підписом головного бухгалтера, за жовтень 2019 року позивачем отримано 389, 91 грн., які враховуються в розрахунок середньої заробітної плати (оклад 232, 27 грн., надбавка за ранг 13, 64 грн., надбавка за вислугу років 97, 55 грн., премія 46, 45 грн.); за листопад 2019 року позивачем отримано 408, 49 грн., які враховуються в розрахунок середньої заробітної плати (оклад 243, 33 грн., надбавка за ранг 14,29 грн., надбавка за вислугу років 102,20 грн., премія 48, 67 грн.) (а.с. 117, том 2). Усього 798,40 грн.

Отже, середньоденний заробіток позивача складає 399,20 грн.».

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, враховуючи те, що вищевказане рішення суду набрало законної сили 04 листопада 2020 року, а відтак не підлягає доказуванню твердження позивача що його середньоденний заробіток позивача складає 399,20 грн.

При цьому виходячи з викладеного суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на довідку про доходи (а.с.62), в якій зазначено, що середньоденний заробіток позивача складає 182,62 грн., оскільки такі твердження суперечать встановленим у рішення по справі №420/1713/20, яке набрало законної сили, обставинам,

Отже, грошове забезпечення ОСОБА_5 за час затримки виконання рішення з 10 липня 2020 року по 14 вересня 2020 року складає 18363,20 грн. (399,20 грн. х 46 робочих днів).

При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача на отримання ним копії рішення від 09 липня 2020 року по справі №420/1713/20 23 липня 2020 року (а.с.60), оскілки при його прийнятті був присутній представник Державної екологічної інспекції в Одеській області, а відтак відповідач був проінформований про його обов`язок по негайному поновленні позивача на посаді.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення вимог позивача про стягнення з Державної екологічної інспекції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 року по справі № 420/1713/20, а саме за період з 10 липня 2020 року по 14 вересня 2020 року включно у розмірі 18363,20 грн.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Так, ч.2 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, суд приходить до висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державної екологічної інспекції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року по справі № 420/1713/20, а саме за період з 10 липня 2020 року по 14 вересня 2020 року включно у розмірі 18363,20 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ).

Відповідач - Державна екологічна інспекція в Одеській області (просп.Шевченка, 12, м.Одеса, 65058, ).

Суддя О.А. Вовченко