Справа № 183/3502/20
Суддя: Городецький Д. І.
Дата ухвалення: 2020-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 183/3502/20
№ 2-а/183/174/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2020 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Городецького Д. І.,

секретаря судового засідання Пономаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління безпеки міста Львівської міської радипро визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху зафіксоване в автоматичному режимі,-

в с т а н о в и в:

24 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління безпеки міста Львівської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху зафіксоване в автоматичному режимі.

Ухвалою суду від 26 червня 2020 року зазначену позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення її недоліків, а саме долучення документів, що підтверджують сплату судового збору.

07 серпня 2020 року ОСОБА_1 на виконання ухвали суду звернувся до суду з заявою, згідно якої усунув недоліки зазначені в ухвалі.

В обґрунтування позову, ОСОБА_1 посилався на те, що 19 лютого 2020 року інспектором з паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради Пауком В.І. винесена постанова серії LV № про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 510,00 грн.

Адміністративне правопорушення виразилось у тому, що він 19 лютого 2020 року о 17.06 год., керуючи транспортним засобом HONDA ACCORD, д/н НОМЕР_1 в м. Львів по Соборній площі, 17 здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушив п. 8.4 ПДР України Порушення вимог заборонних знаків.

З даною постановою інспектором з паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради ОСОБА_2 він не погоджується в повному обсязі, оскільки вона необґрунтована, недоведена, не відповідає вимогам закону, а інкримінуєме йому правопорушення не підтверджується жодним доказом. Крім того, вказує на те, що оскаржувана постанова не містить посилань на будь-які докази вчинення ним правопорушення.

Позивач просив звернути увагу на те, що транспортний засіб, вказаний в постанові інспектора з паркування зареєстрований за ним, в той же час автомобілем користується його батько ОСОБА_3 , який у спірний період перебував у м. Львові. Доказом перебування автомобіля у користуванні батька ОСОБА_3 є нотаріально посвідчена довіреність від 04 вересня 2020 року.

Оскільки правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП він не вчиняв, у зв`язку з чим просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі.

Крім того, ОСОБА_3 просив поновити йому строк на оскарження постанови, про наявність якої він дізнався з виклику державного виконавця, отриманого ним поштовим зв`язком 11 червня 2020 року.

Ухвалою суду від 27 серпня 2020 року відкрите провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У відповідності до статті 262 КАС України, 1. Розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. 2. Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. 3. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного провадження не проводиться. 4. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. 5. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 6. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. 7. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. 8. При розгляді справи за правилами спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Не погоджуючись із пред`явленим позовом, відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому посилався на правомірність ухваленої інспектором з паркування постанови з дотриманням процедури її складення та наявності всіх доказів вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, долучивши фотознімки обставин порушення правил зупинки, а тому у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та перевіривши достатність наявних у справі доказів для їх встановлення, дійшов наступного висновку.

При вирішенні питання про поновлення строку для звернення до суду з відповідним позовом, суд виходить з наступного.

Статтею 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Статтею 289 КУпАП визначено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Статтею ст. 121 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 19 лютого 2020 року, про наявність якої позивач дізнався з виклику державного виконавця, отриманого ним поштовим зв`язком 11 червня 2020 року (що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи), а до суду звернувся з позовом 24 червня 2020 року.

Посилаючись на приписи ч. 3 Прикінцевих положень КАС України щодо застосування карантинних заходів, встановлених Кабінетом Міністрів України щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19, позивач просив визнати поважними причини пропуску процесуального строку для оскарження постанови.

Суд вважає обґрунтованими твердження позивача про те, що строк звернення до суду пропущено ним з поважних причин, а тому заява про його поновлення підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 19 лютого 2020 року інспектором з паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради Пауком В.І. винесена постанова серії LV № про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 510,00 грн.

Відповідно до змісту постанови, ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він 19 лютого 2020 року о 17.06 год., керуючи транспортним засобом HONDA ACCORD, д/н НОМЕР_1 в м. Львів по Соборній площі, 17 здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушив п. 8.4 ПДР України Порушення вимог заборонних знаків, у зв`язку з чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП. Технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис: відеореєстратор моделі DМT1.

Про наявність зазначеної постанови позивач дізнався з виклику державного виконавця, отриманого ним поштовим зв`язком 11 червня 2020 року.

Відповідно до ст. 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП).

Відповідно до частини першої статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Частина 1 статті 9 КУпАП визначає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Крім того, згідно зі ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

В свою чергу, згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Статтею 72 КАС України визначено поняття доказів, якими у адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративного правопорушення. Отже, викладені в постанові по справі про адміністративне правопорушення обставини повинні чітко та однозначно свідчити про повноту та об`єктивність встановлених обставин справи та її розгляду, а також відображати конкретний склад адміністративного правопорушення, підтверджений відповідними доказами.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки предметом оскарження є постанова про накладення адміністративного стягнення, суд повинен перевірити законність та обґрунтованість винесення постанови та дослідити, чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, чи не пропущено строки, встановлені для розгляду справи та накладення адміністративного стягнення, чи виконано вимоги закону при розгляді справи та інше.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 219 КУпАП виконавчі комітети (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчі органи, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, серед іншого, частинами першою і третьою статті 122 КУпАП (в частині порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів у межах відповідного населеного пункту, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису). Від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою і третьою статті 122, частинами першою і другою статті 152-1 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування.

Рішенням Львівської міської ради від 21 вересня 2018 № 1036 «Про уповноваження інспекторів з паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради розглядати справи про адміністративні правопорушення та проводити тимчасове затримання транспортних засобів» було уповноважено інспекторів з паркування інспекції з питань контролю за паркуванням Львівської міської ради розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами 1, 3 статті 122, частинами 1, 2 статті 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладати адміністративні стягнення.

Отже, у зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що інспекторз паркування Управління безпеки міста Львівської міської радинаділений повноваженнями щодо винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення

Частиною 3 статті 122 КУпАП визначено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, у п. 8.4. ПДР України закріплено групи, на які поділяються дорожні знаки, зокрема: попереджувальні знаки, знаки пріоритету, заборонні знаки, наказові знаки, інформаційно-вказівні знаки, знаки сервісу та таблички до дорожніх знаків. Так, за підпунктом «в» цього пункту, - заборонні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Відповідно до додатку 3 Розділу 33 ПДР дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено» забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Відповідно до ПДР дія знаку 3.34 поширюється лише на той бік дороги, на якому такий встановлений. Знак 3.3 може застосовуватися разом з розміткою 1.4 позначає місця, де заборонено зупинку та стоянку транспортних засобів, наноситься біля краю проїзної частини або по верху бордюру. Зона дії знаку 3.34 від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту.

Згідно з п. 15.1-15.3 ПДР зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватися у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стояка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху). У населених пунктах зупинка і стоянка транспортних засобів дозволяються на лівому боці дороги, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку (без трамвайних колій посередині) і не розділена розміткою 1.1, а також на лівому боці дороги з одностороннім рухом.

Суд звертає увагу, що згідно з п.1.10 ПДР зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора, тощо).

Вимушеною зупинкою, відповідно до п.1.10 ПДР, визнається припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Відповідно до п. 15.14 ПДР у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9-9.11 цих Правил, тобто увімкнути світлову сигналізацію (п.9.9), встановити знак аварійної зупинки (п.9.10), а якщо транспортний засіб не обладнаний аварійною світловою сигналізацією або вона несправна, треба встановити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар: а) ззаду на ТЗ, зазначеному в п. 9.9 («в», «г», «г`») цих Правил; б) з боку гіршої видимості для інших учасників дорожнього руху у випадку, зазначеному в п.п. «б» п.9.10 цих Правил.

При цьому, у примітці статті 122 КУпАП роз`яснено, що суб`єктом правопорушення в цій статті в разі вчинення передбачених частинами першою - третьою цієї статті правопорушень, у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), є відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

Відповідно до ч. 1 ст. 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу (примітка до ст. 14-2 КУпАП).

Порядок та особливості розгляду справи про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлений у статтях 279-1 - 279-4 КУпАП.

Згідно зі статтею 279-1 КУпАП у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі, або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 142 цього Кодексу. Якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою статті 152-1цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).

Частиною 2 ст. 277 КУпАП визначено, що справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою статті 122 КУпАП, зафіксовані в режимі фотозйомки, розглядаються уповноваженою особою невідкладно після виявлення правопорушення та отримання відомостей про суб`єкта того правопорушення.

З аналізу ч.2 ст. 277 КУпАП можна дійти висновку, що справи про адміністративні правопорушення за ч. 3 ст. 122 КУпАП розглядаються невідкладно при виконанні одночасно двох умов: виявлення правопорушення та отриманні відомостей про суб`єкта цього правопорушення.

Згідно ч.1 ст.38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Після встановлення відповідальної особи (тобто отриманих відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів), а саме ОСОБА_1 , за яким зареєстрований транспортний засіб HONDA ACCORD, д/н НОМЕР_1 , інспектором з паркування винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії LV № від 19 лютого 2020 року.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 279-1 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення без участі позивача, як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є порушенням вимог законодавства та не є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Позивач в позові посилається на те, що 19 лютого 2020 року транспортним засобом, який зареєстрований за ним, керував його батько ОСОБА_3 відповідно до довіреності посвідченої 04 вересня 2018 року приватним нотаріусом Соколівського районного нотаріального округу Львівської області Батлюк О.І. за реєстровим № 1212. З моменту оформлення довіреності позивач даним автомобілем не користується.

З цього приводу суд вважає зазначити наступне.

Згідно з п. 3 Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1197 від 14.11.2018 року, підставами для внесення до Реєстру відомостей про належного користувача є: 1) визначення належного користувача безпосередньо власником транспортного засобу у зв`язку з передачею фізичній особі транспортного засобу в користування; 2) визначення керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, свого працівника належним користувачем; 3) оформлення на фізичну особу нотаріально посвідченої довіреності на право користування транспортним засобом; 4) користування фізичною особою транспортним засобом на підставі договору оренди (найму, позички); 5) користування фізичною або юридичною особою транспортним засобом на підставі договору фінансового або оперативного лізингу; 6) оформлення на фізичну особу, щодо якої вносяться відомості як про належного користувача, тимчасового реєстраційного талона.

Особи, які звертаються до сервісного центру МВС для внесення до Реєстру відомостей про належного користувача, як підтвердження внесення таких відомостей отримують засвідчене печаткою сервісного центру МВС повідомлення з Реєстру у паперовій формі згідно із додатком 7 (п. 40 вказаного Порядку).

Позивач не скористався своїм правом на внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу, у зв`язку з чим інспектором з паркування відносно власника транспортного засобу було складено постанову про адміністративне правопорушення.

Суд роз`яснює позивачу, що він в подальшому для уникнення подібних обставин повинен вчинити зазначені вище дії про належного користувача транспортного засобу.

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);розмір штрафу та порядок його сплати;правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Так, в оскаржуваній постанові зазначено, що фотозйомка (відеозапис) здійснювалась за допомогою технічного засобу: відеореєстратор моделі DМT1.

Згідно вимог ч. 4 ст. 283 КУпАП, в постанові та повідомленні до постанови інспектором повинні бути зазначені відомості про адресу веб-сайту: inspector.Lviv.ua, на якому правопорушник може ознайомитися із зображеннями (фотознімками) транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення.

Оскаржувана постанова містить відомості про адресу веб-сайту: inspector.Lviv.ua.

В той же час, суд звертає увагу, що відповідачем в порушення вимог ст. 279-1 КУпАП не було здійснено дій щодо розміщення на лобовому склі транспортного засобу повідомлення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, як і не надано на підтвердження цього належних та допустимих доказів.

Відповідачем долучено копію ухвали Львівської міської ради № 2683 від 07 грудня 2017 року «Про затвердження переліку ділянок вулично-дорожньої мережі, на яких паркування транспортних засобів призводить до зменшення пропускної спроможності та суттєво перешкоджає або може суттєво перешкоджати дорожньому руху, або створювати загрозу безпеці руху». У п. 13 вказаного переліку зазначено пл. Соборна, між пл. Галицькою та вул. В.Винниченка, обидві сторони. При цьому, суд звертає увагу, що долучена відповідачем копія ухвали належним чином ним не завірена, а тому не може бути визнана судом належним доказом у справі.

На фото, зроблених інспектором із паркування вбачається, що дорожньому руху на площі Соборній притаманна висока інтенсивність, а тому зупинка транспортних засобів в цій частині зменшує її пропускну спроможність.

З наданих відповідачем фотознімків, виконаних інспектором з паркування з різних ракурсів вбачається, що вони відображають: дату фіксації 19 лютого 2020 року, час здійснення фотофіксації з 17:00:41 до 17:05:48, транспортний засіб HONDA ACCORD, д/н НОМЕР_1 , в той же час суд звертає увагу, що координати розташування транспортного засобу на знімках відсутні, як і відсутні посилання на адресу веб-сайту: inspector.Lviv.ua, зокрема відповідачем належним чином дані докази не завірені, у зв`язку з чим суд не може визнати їх належними та допустими.

Крім того, слід зазначити, що постанова надана позивачем не містить дати та вихідного номеру про її направлення ОСОБА_1 на відміну від постанови, яку надав відповідач, в якій наявні посилання на дату та вихідний номер про її направлення особі, яка притягнута до адміністративної відповідальності (вих.№ 7728 від 20.02.2020 року).

Отже, за відсутності належних доказів вчинення позивачем правопорушення, суд дійшов висновку, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення особою адміністративного правопорушення. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Однак, в матеріалах справи відсутній будь-який належний та допустимий доказ, який би підтвердив факт порушення позивачем пункту 8.4 «в» Правил дорожнього руху, а саме вимог дорожнього знаку 3.34 ПДР України, що свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірність прийнятої ним постанови.

Дана позиція викладена в постанові Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року (справа № 357/10134/17, провадження № К/9901/32368/18).

За таких обставин, всупереч положенням ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідач не навів належних доказів на підтвердження правомірності свого рішення при накладенні на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення останнім адміністративного правопорушення та не виконав обов`язок щодо доведення обґрунтованості притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП є недоведеним.

Така правова позиція висловлене в постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року в справі №463/1352/16-а.

За наведених вище обставин, суд вважає, що оскаржувана постанова у справі про адміністративні правопорушення була ухвалена інспектором без врахуванням принципу правомірної адміністративної поведінки, тобто без урахування обставин, що мають значення для прийняття рішення, характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Перевіривши законність рішення та дій інспектора з паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради Паука В.І., зважаючи на те, що у нього не було об`єктивних підстав для винесення постанови відносно ОСОБА_1 з а ч. 3 ст. 122 КУпАП, оскільки факт порушення останнім п. 8.4 «в» ПДР не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду, окрім того оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, дані факти відповідачем жодним чином не спростовано, суд дійшов висновку, що дії інспектора при винесенні постанови серії LV № від 19 лютого 2020 року не свідчать про чітку та повноту об`єктивність встановлених ним обставин справи, а складена за результатами розгляду адміністративної справи постанова не відображає конкретний склад адміністративного правопорушення, підтверджений відповідними доказами.

Згідно із ст. 288 КУпАП оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Так, приписами п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП передбачено, що в разі оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності орган (посадова особа) при перевірці законності та обґрунтованості винесеної постанови може прийняти рішення про скасування постанови і закриття справи.

За правилами ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

У зв`язку з вищенаведеним, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині скасування постанови про адміністративне правопорушення обґрунтовані та підлягають задоволенню,постанова серії LV № у справі про адміністративне правопорушення від 19 лютого 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю.

Що стосується вимог про визнання постанови про накладення адміністративного стягнення протиправною,суд вважає, що з огляду на положення ст. 286 КАС України, належним та ефективним способом захисту прав позивача є саме скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, а тому в задоволенні цієї частини позовних вимог належить відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тобто, якщо відповідачем у справі виступала посадова чи службова особа, то судові витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, в якому працює ця особа. При цьому залучення такого суб`єкта владних повноважень до участі у справі в якості окремого учасника не вимагається.

Так, відповідно до правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17 та згідно із Законом України "Про судовий збір", за подання до адміністративного суду адміністративного позову про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно із Законом України "Про державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб в Україні з 01січня 2020 року становить 2 102,00 грн.

При зверненні до суду з даним ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 840,80 грн. за дві вимоги немайнового характеру, при цьому позов судом задоволено частково, а тому відповідно до вимог ст. 139 КАС України сума судових витрат в розмірі 420,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління безпеки міста Львівської міської ради.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 73, 77, 79, 120, 132, 139, 241-246, 250-251, 257-263, 268-271, 286 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом до Управління безпеки міста Львівської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху зафіксоване в автоматичному режимі.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління безпеки міста Львівської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху зафіксоване в автоматичному режимі, задовольнити частково.

Постанову інспектора з паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради Паука Володимира Івановича серії LV № від 19 лютого 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122КУпАП, закрити.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 , - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних Управління безпеки міста Львівської міської ради ( адреса місцезнаходження: 79005, Львівська область, м. Львів, вул. Зелена, буд. 9) на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять грн. 40 коп.).

Учасники справи:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: Управління безпеки міста Львівської міської ради, адреса місцезнаходження: 79005, Львівська область, м. Львів, вул. Зелена, буд. 9.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 02 грудня 2020 року.

Суддя Д. І. Городецький