Справа № 821/1900/16
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 грудня 2020 року

м. Київ

справа №821/1900/16

адміністративне провадження №К/9901/37099/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Рибачука А.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу №821/1900/16

за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" Костенка Ігоря Івановича, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2017 року, ухвалену колегією суддів у складі: головуючого судді Романішина В.Л., суддів Запорожана Д.В., Шляхтицького О.І.,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» Костенка І.І. про:

- визнання протиправною бездіяльності щодо невключення позивача до повного переліку вкладників ПАТ «КБ «Хрещатик», які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за договором банківського вкладу «Живи сонячно» №200D-664436 від 23.03.2016;

- зобов`язання Уповноважену особу включити позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах граничної суми відшкодування до 200000 грн за договором банківського вкладу «Живи сонячно» №200D-664436 від 23.03.2016.

Позов обґрунтовував тим, що його, як вкладника ПАТ «КБ «Хрещатик» за договором банківського вкладу «Живи сонячно» №200D-664436 від 23.03.2016, після початку процедури ліквідації банку Уповноваженою особою незаконно не включено до переліку вкладників для отримання відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 30 січня 2017 року позов задоволено у повному обсязі.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2017 року скасовано постанову суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанцій ОСОБА_2 , яка не брала участі у справі, подала касаційну скаргу з вимогами про скасування постанови апеляційного суду та залишення в силі постанови суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 8 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» у зв`язку з чим, зазначена касаційна скарга разом з матеріалами справи передана на розгляд Верховного Суду.

Заслухавши доповідь судді Верховного суду стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

У судовій практиці сформовано загальні принципи та підходи щодо прийнятності та обґрунтованості апеляційних та касаційних скарг осіб, які вважають, що рішення суду прийнято про їх права, обов`язки чи інтереси.

За правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 24.06.2008 у справі №2/164-35/246, судове рішення, що оскаржується особою, не залученої до участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Зазначена правова позиція була підтримана Верховним Судом у постанові від 17.05.2018 у справі №904/5618/17, у постанові від 11.07.2018 у справі №911/2635/17, в ухвалі від 19.10.2018 у справі №826/13182/17 та інших і є сталою.

Отже, для вирішення питання про порушення прав чи інтересів особи, яка не брала участі у справі, суд має з`ясувати, чи виникли у зв`язку з прийняттям судового рішення у цієї особи нові права чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.

У цій справі рішення по суті позовних вимог було прийняте судом першої інстанції, яке за наслідками апеляційного перегляду судом апеляційної інстанції було скасовано з ухваленням нового рішення.

Таким чином, для з?ясування чи було судами попередніх інстанцій вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 необхідно з?ясувати її правовий статус на час постановлення рішення саме судом першої інстанції, обсяг прав, якими вона була наділена та учасником яких правовідносин виступала.

Як було встановлено судом першої інстанції, предметом спору даної справи є визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» Костенка І.І. щодо невключення позивача - ОСОБА_1 до повного переліку вкладників ПАТ «КБ «Хрещатик», які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за договором банківського вкладу «Живи сонячно» №200D-664436 від 23.03.2016 та зобов`язання включити позивача до вказаного переліку вкладників.

В касаційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що вона є дружиною позивача по справі, а тому вклад є їх сумісною власністю, у зв`язку з чим, відповідачем також порушено її права та законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 211 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку судові рішення суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції повністю або частково, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Водночас скаржниця не є безпосереднім учасником правовідносин у даних правовідносинах, бездіяльність відповідача, яка є предметом оскарження у цій справі, її прав та інтересів у сфері відшкодування коштів за вкладами, як складової публічних правовідносин, не порушує, а відповідно і рішення судів у цій справі не стосуються її прав та інтересів у сфері публічно-правових відносин з огляду на таке.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон № 4452-VI; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною першою статті 3 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на дату прийняття такого рішення незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000,00 грн. Фонд не відшкодовує кошти: передані банку в довірче управління; за вкладом у розмірі менше 10 гривень; за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред`явника.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Частиною першою статті 2 Закону № 4452-VI вклад визначено, як кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Пунктом 4 частиною першою статті 2 Закону № 4452-VI передбачено, що вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Згідно з положеннями частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, вкладні (депозитні) рахунки відкриваються на конкретну особу за умови надання відповідних документів. При цьому, вкладником вважається саме та особа, яка має відкритий на своє ім`я рахунок у банку.

Як підтверджено матеріалами справи, позивачка не є вкладником Банку, оскільки вкладником є саме чоловік позивачки.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що рішення судів у даній справі не порушують прав та законних інтересів скаржниці.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 339 КАС України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Таким чином, оскільки після відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції встановлено, що судами попередніх інстанцій питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 не вирішувалось, тому касаційне провадження у цій справі підлягає закриттю.

Разом з цим, Суд зазначає, що якщо ОСОБА_2 вважає, що відповідачем порушено її права та законні інтереси, то вона має право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства, як дружина вкладника, яка претендує на частину вкладу, що також узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року у справі № 815/2490/15 та від 18 жовтня 2019 року у справі №826/5648/15.

Керуючись ст.ст. 248, 328, 339 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд , -

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2017 року у справі №821/1900/16.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик

А.І. Рибачук,

Судді Верховного Суду