Справа № 360/3462/20
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

10 грудня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/3462/20

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Петросян К. Є.,

за участю

секретаря судового засідання: Вакуленка А.В.,

позивача - не прибув,

представника позивача - Алексєєва О.І.,

представника відповідача - Давидової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом адвоката Алексєєва Олексія Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

17.09.2020 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов адвоката Алєксєєва Олексія Ігоровича (далі представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) до Управління Державної міграційної служби України в Луганській області (далі УДМС в Луганській області або відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, в обґрунтування якого зазначено таке.

Громадянці Нігерії ОСОБА_1 14.07.2014 Управлінням Державної міграційної служби України в Луганській області була оформлена посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_1 строком дії до 20.09.2020 за підставою 04/12 - «навчання» відповідно до положень Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.07.2013 № 681, який діяв на момент оформлення посвідки.

Відповідно до наказу № 04.02-03/278 від 25.08.2020 позивач була зарахована з 01.09.2020 до Державного закладу «Луганський державний медичний університет» на 5 курс (ІХ семестр) 2020/2021 н.р. за спеціальністю 222-«Медицина» (термін навчання 6 років) на денну форму навчання за контрактом у групу 17ім, у зв`язку із поновленням на навчання.

У зв`язку із наближенням дати закінчення строку дії посвідки № НОМЕР_1 позивач 31.08.2020 звернулася до відповідача із заявою про її обмін та видачу нової посвідки на тимчасове проживання строком до 11.03.2025, до якої долучила всі необхідні документи згідно з п. 33, 39, 40 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2018 № 322.

За результатами розгляду звернення позивача Управління ДМС України в Луганській області прийняло відносно позивача два рішення:

1) про скасування посвідки на тимчасове проживання № 4401.5-12601 /44.1-20 від 03.09.2020;

2) повідомлення про відмову в прийнятті (розгляді) документів від 03.09.2020 № 0260.

Позивач вважає прийняті рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню з огляду на наступне.

Так, рішення про скасування посвідки винесено на підставі пп. 6-1 п. 63 Порядку № 322. При цьому, на думку представника позивача, зазначені підстави для скасування посвідки є незастосовними до позивача, а рішення не є чітким та обґрунтованим, в ньому не зазначено конкретних обставин, які слугували причиною його прийняття та не визначено, яка конкретно з двох альтернативних підстав для скасування посвідки на тимчасове проживання, зазначених в пп. 6-1 п. 63 Порядку № 322, була застосована до позивача.

З приводу рішення про відмову в прийнятті документів, оформленого повідомленням від 03.09.2020 № 0260, зауважує, що його прийнято у зв`язку з «припиненням підстав для перебування на території України (наявність іншої посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_3 )». Однак, у позивача станом на дату звернення до відповідача були відсутні будь які інші посвідки на тимчасове або постійне проживання. Крім того, наявність іншої діючої посвідки на тимчасове проживання не може бути підставою для відмови в прийнятті (розгляді) документів з огляду на зміст п. 21 Порядку № 322, а може бути лише підставою для відмови у видачі посвідки після прийняття та розгляду документів іноземців та осіб без громадянства.

Оскільки відповідач протиправно скасував посвідку на тимчасове проживання позивача та відмовив йому у прийнятті документів для обміну посвідки з підстав, не передбачених чинним законодавством, відповідач за наслідками розгляду повного та своєчасно поданого пакету документів позивача, не мав можливості діяти на свій розсуд, а положеннями Порядку № 322 був зобов`язаний видати посвідку позивачу.

За наведених обставин позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Луганській області про скасування посвідки на тимчасове проживання № 4401.5-12601/44.1-20 від 03.09.2020;

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Луганській області, оформлене повідомленням про відмову в прийнятті (розгляді) документів від 03.09.2020 № 0260;

- зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Луганській області обміняти посвідку на тимчасове проживання громадянці Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі документів, поданих нею 31.08.2020.

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Луганській області на користь ОСОБА_1 суму витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн та сплачений судовий збір в сумі 2 312,10 грн на користь Алексєєва Олексія Ігоровича .

Відповідачем 13.10.2020 через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого УДМС в Луганській області просить суд відмовити у задоволенні позовну з огляду на таке (а.с.92-99).

01.09.2020 до УДМС в Луганській області звернулася громадянка Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою обміну посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 , оформленої 14.07.2014 УДМС в Луганській області, строком дії до 20.09.2020, надавши клопотання Державного закладу «Луганський державний медичний університет» (далі - ЛДМУ) від 31.08.2020 вих. № 04.05/587 щодо оформлення посвідки на тимчасове проживання громадянці Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортний документ А1113563, у зв`язку з навчанням (04/13); Медицина до 01.08.2022.

Також позивач надав:

- паспорт А1 1 13563 з перекладом на українську мову сторінки паспорту з персональними даними, засвідчений нотаріально;

- посвідку на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 ;

- витяг з наказу ЛДМУ від 25.08.2020 № 278 «Про зарахування у зв`язку з поновленням на навчання»;

- копію наказу ЛДМУ від 25.01.2019 № 16-02/2 «Про терміни навчання здобувачів вищої освіти котрі вступили на навчання у 2019 році»;

- договір медичного страхування іноземців та осіб без громадянства № 20.641050.0301-0168 від 27.08.2020;

- банківську квитанцію про сплату адміністративного збору від 27.08.2020.

Позивач звернулася до УДМС в Луганській області для обміну посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 , оформленої 14.07.2014, яку вона отримала для навчання у навчальному закладі міста Луганська, що підтверджується наявним в даній посвідці штампом про реєстрацію місця проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 з 14.07.2014, інші відомості щодо реєстрації місця проживання позивача відсутні.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р визначено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та є окупованими. До зазначеного переліку включено м. Луганськ. Справи іноземних громадян та ОБГ, яким було оформлено посвідку на тимчасове проживання в Україні до зазначених подій знаходяться в адміністративній будівлі (м. Луганськ), доступ до будівлі відсутній, архіви заблоковані.

Відомості стосовно громадянки Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в УДМС в Луганській області щодо оформлення згаданої посвідки на тимчасове проживання відсутні.

Таким чином, позивач в 2014 році отримала вищезазначену посвідку для навчання у навчальному закладі м. Луганська, а на теперішній час її поновлено до навчального закладу ЛДМУ, на 5 курс 2020/2021 н.р. за спеціальністю 222 «Медицина» на денну форму навчання, згідно витягу з наказу ЛДМУ від 25.08.2020 № 278 «Про зарахування у зв`язку з поновленням на навчання».

Тобто, після оформлення 14.07.2014 посвідки НОМЕР_1 , з`ясувалось, що у позивача ОСОБА_1 , не відбувся юридичний факт, підтверджений зазначеним у частинах четвертій - сімнадцятій статті 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (навчання), який подавався іноземцем для оформлення посвідки, що є підставою для її скасування.

Також, перевіркою встановлено, що 29.09.2017 позивач відкрила багаторазову візу (М)У06106307 (мета поїздки 04/12 навчання), строком дії до 27.12.2017, що також не підтверджує юридичний факт (навчання) на підставі посвідки НОМЕР_1 , оформленої 14.07.2014.

Крім того, за даними Інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан» громадянка Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їхала в Україну за візою (М)У06106307, 08.10.2017, перетнувши пункт пропуску «Бориспіль».

Здійснити перевірку за обліками «Аркан» коли саме громадянка Нігерії ОСОБА_1 , виїхала з території України у період до 08.10.2017 не виявляється можливим, у зв`язку з тим, що відповідно до пункту 29 Положення про базу даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», затвердженого наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 25.06.2007 № 472, зареєстрований у Мін`юсті України 05.07.2007 за № 765/14032, інформація у базі даних осіб щодо відомостей про громадян України, іноземців та осіб без громадянства зберігається протягом п`яти років, тобто дана громадянка Нігерії виїхала з території України у період до 2015 року та до 2017 року на територію України не в`їзжала та не здійснювала навчання у даний період, що на думку відповідача, підтверджує, що у позивача після оформлення 14.07.2014 посвідки НОМЕР_1 юридичний факт (навчання), який подавався позивачем для оформлення вказаної посвідки, визнано таким, що не відбувся, а дана посвідка підлягає скасуванню згідно норм чинного законодавства України.

Більш того, за даними підсистеми «Облік іноземців та біженців» Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами, громадянка Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27.12.2017 отримала іншу посвідку на тимчасове проживання серії НОМЕР_3 , строком дії до 01.10.2018 (орган видачі - 8001, м. Київ, підстава 04/12 - навчання) за клопотанням керівництва Приватного вищого навчального закладу «Міжнародна академія екології та медицини» (далі - ПВНЗ МАЕМ), у період, коли попередня посвідка серії НОМЕР_1 була дійсною та не скасованою, у зв`язку з тим, що позивач не здала її до УДМС в Луганській області, як то передбачено нормами чинного законодавства України, та приховала факт наявності у неї на руках даної дійсної посвідки від Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (далі - ЦМУ ДМС).

Тобто, у громадянки Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після оформлення посвідки серії НОМЕР_1 не відбувся юридичний факт (навчання), який подавався іноземцем для оформлення даної посвідки, оскільки позивач в`їхала 08.10.2017 до території України за новою візою (М)У06106307 та отримала іншу нову посвідку на тимчасове проживання серії НОМЕР_3 , у зв`язку із навчанням в іншому навчальному закладі.

Згідно листа ПВНЗ МАЕМ від 12.12.2018 № 1316, у зв`язку з закінченням навчання та закінченням терміну дії посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_3 позивача знято з обліку ЦМУ ДМС та з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, строк дії другої посвідки на тимчасове проживання позивача серії НОМЕР_3 закінчився 01.10.2018, а згідно з витягом з наказу ЛДМУ від 25.08.2020 № 278 позивач з 25.08.2020 зарахована, у зв`язку з поновленням на навчання, що в черговий раз підтверджує, що у позивача не відбувся юридичний факт, який подавався нею для оформлення посвідки НОМЕР_1 в 2014 році, оскільки відсутня інформація щодо навчання позивача у період з 14.07.2014 (дата видачі першої посвідки) по 27.12.2017 (дата видачі другої посвідки) та у період з 31.07.2018 (дата відрахування позивача з ПВНЗ МАЕМ) по 25.08.2020 (дата поновлення до ЛДМУ), оскільки згідно вищезазначених відомостей «Аркан» позивач до 2017 була відсутня на території України.

Враховуючи вищевикладене, УДМС в Луганській області оскаржуване рішення щодо скасування громадянці Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідки серії НОМЕР_1 , прийнято відповідно до норм чинного законодавства України та без порушення прав позивача, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, тому визнати протиправним та скасувати дане рішення відсутні законні підстави.

Згідно норм чинного законодавства України, територіальний орган ДМС в усній формі інформує іноземця про відмову в прийнятті документів, а за бажанням іноземця відмова надається у письмовій формі.

УДМС в Луганській області 01.09.2020 в усній формі поінформовано позивача про відмову в прийнятті документів, у зв`язку з тим, що посвідка, яку вона надала для обміну, підлягає скасуванню, оскільки не відбувся юридичний факт (навчання), який подавався іноземцем для оформлення цієї посвідки, що є підставою для її скасування згідно п.п. 6-1 пункту 63 Порядку № 322, а згодом у письмовій формі надано позивачу повідомлення про відмову в прийнятті (розгляді) документів № 0260 від 03.09.2020 та прийнято рішення про скасування громадянці Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідки серії НОМЕР_1 на підставі п.п. 6-1 пункту 63 Порядку № 322.

УДМС в Луганській області під час прийняття повідомлення про відмову в прийнятті (розгляді) документів ОСОБА_1 від 03.09.2020 № 0260 діяло обґрунтовано, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, не порушило ані прав позивача, ані норми чинного законодавства України, тому відсутні законні підстави для визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу зазначив, що виходячи з матеріалів позовної заяви від 16.09.2020 вбачається неспівмірність, необґрунтованість і непропорційність до предмету спору (розміру витрат) з обставинами, зазначеними в ч. 5 ст. 134 КАС України, у зв`язку з тим, що складність справи не застосовується, оскільки ця справа є незначної складності, у адвоката вона навіть типова, він представляв інтереси інших іноземних громадян по аналогічним справам № 1240/2666/18, № 1240/2665/18, 360/3764/18, № 360/4669/19 тощо, про що він також особисто зазначає у позовній заяві від 16.09.2020.

Питання репутації та публічного інтересу вказаної справи, також, не стосується.

З аналізу статті 134 КАС України випливає, що крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона повинна запобігати зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу, зокрема і адвокатами, в тому чмслі встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині 5 цієї статті.

Позивачем не надано належних доказів, що підтверджують протиправність оскаржуваних рішень УДМС в Луганській області та не надано належних доказів щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката Алексєєва О.І. із складністю справи, обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, тому адміністративний позов у даній справі, на думку відповідача, задоволенню не підлягає, та витрати на професійну правничу допомогу також не підлягають задоволенню.

Представником позивача 27.10.2020 через канцелярію суду надано відповідь на відзив, відповідно до якого зазначено, що відповідач у своєму відзиві наводить виключно припущення та посилається на факти, які прямо не стосуються предмету доказування. При цьому, відповідач згідно з положеннями міграційного законодавства має достатні повноваження з метою перевірки виникнення, збереження та припинення у іноземців підстав законного перебування на території України.

Обставини, які слугували підставами звернення та видачі посвідки на тимчасове проживання позивачу в 2017 не мають жодного відношення до спірних правовідносин між позивачем та відповідачем, які виникли під час звернення за обміном посвідки від 14.07.2014.

Підпункт 6-1 пункті 63, на підставі якого була скасована посвідка позивача, був доданий до Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322 (далі «Порядок № 322») постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» від 15.11.2019 № 1120, яка набрала чинності 28.12.2019.

Жодних доказів на підтвердження того, що для позивача припинилися підстави для перебування на території України або що юридичний факт підтверджений/засвідчений відповідним документом, зазначеним у частинах четвертій - сімнадцятій статті 5 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", який подавався позивачем для оформлення посвідки, визнано недійсним, скасованим, нікчемним або таким, що не відбувся саме після 28.12.2019, відповідач не надав.

Також відповідачем не спростовані аргументи позивача щодо невідповідності рішення про скасування посвідки іншим критеріям правомірності, зазначеним позовній заяві.

Законодавство України станом на дату отримання позивачем посвідки ТР № 202664 в 2017 році не забороняло наявність у іноземців декількох посвідок на тимчасове проживання одночасно, не містило підстав для відмови у видачі нової посвідки у разі наявності іншої діючої та не зобов`язувало іноземця знаходитися на території України якусь певну кількість днів після її отримання. Також законодавством протягом усього часу після отримання позивачем посвідки від 14.07.2014 було дозволено дистанційне навчання, переведення з одного навчального закладу до іншого, передбачено навчання на підготовчих курсах/підготовчому відділенні та все інше, що закидається відповідачем у своєму відзиві у провину позивача (а.с.115-117).

В свою чергу, відповідачем 03.11.2020 через канцелярію суду надано заперечення проти відповіді на відзив, в якому зазначено, що під час прийняття оскаржуваного рішення УДМС в Луганській області було встановлено, що позивач звернулася до відповідача для обміну посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 , оформленої 14.07.2014, яку вона отримала для навчання у навчальному закладі міста Луганська, що підтверджується наявним в даній посвідці штампом про реєстрацію місця проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 з 14.07.2014, інші відомості щодо реєстрації місця проживання позивача в даній посвідці відсутні.

У зв`язку із проведенням АТО на території Луганської та Донецької областей, навчальні заклади м. Луганська змінили місце дислокації та переїхали на підконтрольну територію України.

Після отримання в 2014 році посвідки серії НОМЕР_1 позивач фактично не навчалася в інституті м. Луганська, на підконтрольну територію України разом із навчальними закладами м. Луганська не переїхала, що підтверджується відсутністю штампу про реєстрацію місця проживання на підконтрольній українській владі території в посвідці позивача серії ТР № 078193.

Зобов`язання позивача здійснити обов`язкову реєстрацію місця проживання, а в разі його зміни - перереєстрацію передбачено Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

УДМС в Луганській області факт припинення навчання було встановлено у вересні 2020 року, при цьому не має значення саме у якому році було припинено навчання.

Тобто, припинення навчання передбачає закінчення законних підстав для перебування на території України іноземця та припинення строку дії посвідки незалежно від того чи не закінчився строк її дії, чи була вона скасована.

У позивача в 2017 році змінилися відомості, зазначені у п.п. 4 п. 6 Порядку № 251, а саме - позивач вступила на навчання до ПВНЗ МАЕМ в м. Києві, посвідка НОМЕР_1 від 14.07.2014, яку вона отримувала в УДМС в Луганській області, була дійсною (до 20.09.2020), у зв`язку з чим позивач зобов`язана була подати відповідні документи до УДМС в Луганській області протягом 10 днів, але вона цього не зробила, чим порушила норми чинного законодавства України (а.с.125-132).

Ухвалою суду від 18.09.2020 забезпечено позов шляхом заборони Управлінню Державної міграційної служби України в Луганській області вчиняти дії щодо примусового видворення громадянки Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , національний паспорт НОМЕР_4 , до набрання законної сили судовим рішення у справі № 360/3462/20 (а.с.22-24).

Ухвалою суду від 22.09.2020 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с.27-29).

Ухвалою суду від 05.11.2020 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення без розгляду відповіді на відзив. Продовжено представнику позивача процесуальний строк для подання відповіді на відзив на позовну заяву строком на сім днів з дня отримання копії відзиву та доданих до нього документів (а.с.147-148).

Ухвалою суду від 05.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті (а.с.149).

У судовому засіданні представник позивача адвокат Алексєєв О.І. підтримав заявлені вимоги позову, надав пояснення, аналогічні пред`явленому позову, просив його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 72-74 КАС України, суд прийшов до такого.

Судом встановлено, що громадянці Нігерії ОСОБА_1 14.07.2014 УДМС в Луганській області була оформлена посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_1 строком дії до 20.09.2020 за підставою 04/12 - навчання (а.с.7-8, 42).

Наказом Державного закладу «Луганський державний медичний університет» від 25.08.2020 за № 04.02-03/278 «Про зарахування у зв`язку з поновленням на навчання» ОСОБА_1 поновлено з 01.09.2020 до Державного закладу «Луганський державний медичний університет» на 5 курс (ІХ семестр) 2020/2021 н.р. за спеціальністю «Медицина» (термін навчання 6 років) на денну форму навчання за контрактом у групу 17ім (англійською мовою) у зв`язку з поновленням на навчання ОСОБА_1 (Нігерія , НОМЕР_4 ) відрахований за власним бажанням (наказ про відрахування № 1514-СН від 19.08.2020) з 4 курсу 2019/2020 н.р. «Дніпровський медичний інститут традиційної і нетрадиційної медицини», що навчалася на медичному факультеті за спеціальністю «Медицина» (а.с.9, 43).

31.08.2020 позивач звернулась до відповідача з заявою про обмін посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 та видачу нової строком до 11.03.2025 (а.с.12).

До заяви позивачем були додані наступні документи:

- паспорт А1 1 13563 з перекладом на українську мову сторінки паспорту з персональними даними, засвідчений нотаріально;

- посвідка на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 ;

- витяг з наказу ЛДМУ від 25.08.2020 № 278 «Про зарахування у зв`язку з поновленням на навчання»;

- копія наказу ЛДМУ від 25.01.2019 № 16-02/2 «Про терміни навчання здобувачів вищої освіти котрі вступили на навчання у 2019 році»;

- договір медичного страхування іноземців та осіб без громадянства № 20.641050.0301-0168 від 27.08.2020;

- банківська квитанція про сплату адміністративного збору від 27.08.2020 (а.с.35-48), що не заперечується сторонами по справі.

За результатами розгляду заяви позивача, відповідачем винесено рішення від 03.09.2020 № 4401.5-12601/4 про скасування посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 , видане громадянці Нігерії ОСОБА_1 на підставі підпункту 6-1 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322 (а.с.11).

Також, повідомленням про відмову в прийнятті (розгляді) документів від 03.09.2020 № 0260 позивачу відмовлено в прийнятті (розгляді) документів для оформлення посвідки на тимчасове проживання у зв`язку з припиненням підстав для перебування на території України (наявність іншої посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_3 ) (а.с.10).

Не погоджуючись із прийнятими відповідачем рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні встановлює Закон України «правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI, який встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України (далі Закон № 3773 в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі статтею 1 Закону № 3773 іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні (пункт 7 частини першої статті 1 Закону № 3773).

Статтею 1 Закону № 2235 визначено термін проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

У відповідності до пункту 17 статті 1 Закону № 3773 посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 3773 іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Частиною тринадцятою статті 4 Закону № 3773 визначено, що іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.

Згідно із частиною третьою статті 5 Закону № 3773 іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

Підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною тринадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування, документ, що підтверджує факт навчання в Україні, та зобов`язання навчального закладу повідомити центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, про відрахування з такого закладу (частина тринадцята статті 5 Закону № 3773).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322 затверджено Прядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання (далі Порядок № 322, в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із абзацом п`ятим пункту 4 Порядку № 322 іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання, посвідка видається на період навчання, який визначається наказом закладу освіти про встановлення періодів навчання для іноземних студентів.

Посвідка видається протягом 15 робочих днів з дати прийняття документів від іноземця або особи без громадянства (пункт 5 Порядку № 322).

Відповідно до пункту 7 Порядку № 322 обмін посвідки здійснюється у разі:

1) зміни інформації, внесеної до посвідки;

2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки;

3) закінчення строку дії посвідки;

4) непридатності посвідки для подальшого використання.

Пунктом 16 Порядку № 322 встановлено, що документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт) та територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Згідно із пунктом 17 Порядку № 322 документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні.

Пунктом 21 Порядку № 322 визначено, що працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.

Іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм було відмовлено в прийнятті документів, за умови дотримання строків, визначених пунктами 17 і 19 цього Порядку.

Пунктом 32 Порядку № 322 визначено, що для оформлення посвідки іноземець або особа без громадянства подають:

1) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, з візою типу D, якщо інше не передбачено законодавством і міжнародними договорами України, крім випадків, установлених абзацом сьомим цього пункту;

2) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника (у разі подання документів законним представником);

3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку;

4) дійсний поліс медичного страхування на весь строк дії посвідки;

5) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.

Крім документів, зазначених у пункті 32, залежно від категорії іноземців та осіб без громадянства, визначених статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», подаються для іноземців або осіб без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання:

документ, що підтверджує факт навчання в Україні (засвідчені в установленому порядку копії наказу закладу освіти про зарахування та про встановлення періодів навчання для іноземних студентів);

зобов`язання закладу освіти повідомити ДМС про відрахування іноземця або особи без громадянства з такого закладу (підпункт 10 пункту 33 Порядку № 322).

З вищевикладених положень Закону № 3773 та Порядку № 322 судом встановлено, що з метою посвідчення особи та підтвердження законності підстав для тимчасового проживання України іноземець або особа без громадянства зобов`язані отримати посвідку на проживання.

Вказаними нормативно-правовими актами врегульовано процедуру отримання посвідки на проживання, її обміну, визначено вичерпний перелік документів, що подається для отримання посвідки на проживання, а також встановлено заборону на витребування від іноземця будь-яких інших документів або відомостей, не визначених Законом № 3773 та Порядком № 322.

Підстави для відмови в оформленні та видачі посвідки зазначені в пункті 61 Порядку № 322.

Відповідно до положень пункту 62 Порядку № 322 копія рішення про відмову в оформленні чи видачі посвідки із зазначенням причин відмови не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття видається іноземцеві або особі без громадянства під розписку чи надсилається рекомендованим листом такій особі і приймаючій стороні.

У разі подання заяви-анкети через уповноваженого суб`єкта територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС надсилає письмове повідомлення про прийняте рішення до уповноваженого суб`єкта для подальшого його вручення іноземцеві або особі без громадянства.

Пкнтом 63 Порядку № 322 передбачено, що посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі:

1) отримання даних з баз даних Реєстру, відповідних автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та баз інших державних органів або інформації від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів;

2) отримання вмотивованого клопотання приймаючої сторони про скасування посвідки (у тому числі в разі звільнення іноземця або особи без громадянства із займаної посади) або припинення діяльності приймаючої сторони - юридичної особи;

3) коли іноземця або особу без громадянства засуджено в Україні до позбавлення волі;

4) коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;

5) коли уповноваженим державним органом прийнято рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства чи їх примусове видворення за межі України або про заборону подальшого в`їзду в Україну;

6) отримання особою паспорта громадянина України (тимчасового посвідчення громадянина України), посвідки на постійне проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, якій надано додатковий захист;

6-1) якщо з`ясується, що в іноземця або особи без громадянства припинилися підстави для перебування на території України, або якщо після оформлення посвідки з`ясується, що юридичний факт підтверджений/засвідчений відповідним документом, зазначеним у частинах четвертій - сімнадцятій статті 5 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", який подавався іноземцем або особою без громадянства для оформлення посвідки, визнано недійсним, скасованим, нікчемним або таким, що не відбувся;

6-2) отримання від іноземця або особи без громадянства заяви про скасування виданої посвідки;

7) в інших випадках, передбачених законом.

Оцінюючи правомірність оскаржуваних рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у частині другій статті 2 КАС України, що відображають принципи адміністративного судочинства, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що громадянка Нігерії ОСОБА_1 документована посвідкою на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 , офоромленою 14.07.2014 УДМС в Луганській області, строком дії до 20.09.2020 за підставою 04/12 - навчання.

У подальшому, 08.10.2017 позивач в`їхала на територію України за новою візою (М) Y06106307 та отримала іншу посвідку на тимчасове проживання НОМЕР_3 , строком дії до 01.10.2018, у зв`язку із навчанням в іншому навчальному закладі (Приватному вищому навчальному закладі «Міжнародна академія екології та медицини»).

З листа Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області ДМС України встановлено, що за клопотанням адміністрації ПВНЗ «Міжнародна академія екології та медицини» громадянка Нігерії ОСОБА_1 була документована посвідкою на тимчасове проживання в України серії НОМЕР_3 орган видачі 8001 підстава (04/12) терміном дії до 01.10.2018. Згідно листа ПВНЗ «Міжнародна академія екології та медицини» від 12.12.2018 № 1316 іноземку знято з обліку у зв`язку з закінченням навчання та закінченням терміну дії посвідки на тимчасове проживання (а.с.53).

Наказом Луганського державного медичного університету від 25.08.2020 № 04.02-03/278 позивача поновлено з 01.09.2020 до Державного закладу «Луганський державний медичний університет» на 5 курс (IX семестр) 2020/2021 н.р. за спеціальністю 222 - «Медицина» (термін навчання 6 років) на денну форму навчання за контрактом у групу 17ім (англійською мовою) у зв`язку із поновленням на навчання (а.с.9).

Отже, обставини, які слугували підставами звернення та видачі посвідки на тимчасове проживання позивачу у 2017 році не мають відношення до спірних правовідносин, що склалися у зв`язку із обміном посвідки на тимчасове проживання від 14.07.2014.

Посвідка позивача серії НОМЕР_1 від 14.07.2014 була видана з підстав вступу позивача на навчання, що не заперечується відповідачем відповідно до діючих на момент оформлення посвідки положень Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 15.07.2013 № 681.

Отже, на час подання документів для отримання посвідки серії НОМЕР_1 факт вступу позивача на навчання був визнаний.

Чинні норми Закону № 3773 і Порядку № 322, та не чинні на час розгляду справи норми Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання затвердженого Постановою КМУ від 28.03.2012 року № 251 (Порядок 251) та Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання затвердженого наказом МВС України від 15.07.2013 року № 681 (Наказ 681) не дозволяли отримати посвідку на тимчасове проживання у зв`язку із вступом на навчання до українського навчального закладу без подання органам ДМС документу, що підтверджує цей факт, а саме: наказу навчального закладу із зазначенням в ньому строку навчання іноземця або особи без громадянства. При цьому, дата звернення іноземця за оформленням посвідки не може передувати даті початку навчання, оскільки відповідно до частини тринадцятої статті 4 Закону № 3773 іноземці вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України, лише на період навчання.

Суд вважає слушними доводи представника позивача стосовно того, що до позивача не може бути застосована обрана відповідачем підстава для скасування посвідки на тимчасове проживання, оскільки її видача в 2014 році сама по собі підтверджує те, що факт вступу позивача на навчання до навчального закладу України станом на 14.07.2014 відбувся.

Суд зауважує, що законодавство України станом на дату отримання позивачем посвідки серії ТР № 202664 в 2017 році не забороняло наявність у іноземців декількох посвідок на тимчасове проживання одночасно, не містило підстав для відмови у видачі нової посвідки у разі наявності іншої діючої та не зобов`язувало іноземця знаходитися на території України якусь певну кількість днів після її отримання.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що рішення відповідача від 03.09.2020 № 4401.5-12601/44.1-20 про скасування посвідки на тимчасове проживання є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині належить задовольнити.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що системний аналіз положень Закону № 3773 та Порядку № 322 дає підстави дійти висновку, що настання негативних наслідків у вигляді прийняття рішення про відмову у видачі посвідки на тимчасове проживання можливе виключно у разі встановлення під час ідентифікації іноземця чи особи без громадянства недостовірної інформації, що враховується при прийнятті уповноваженим органом рішень щодо видачі посвідки на тимчасове проживання, її скасування, а не після звернення самого іноземця із документами для обміну посвідки.

Відповідачем суду не надано доказів існування будь-яких інших підстав для прийняття оскаржуваного рішення. Крім того, станом на дату звернення до відповідача вже існував факт поновлення позивача з 01.09.2020 на денну форму навчання за контрактом до Державного закладу «Луганський державний медичний університет» на 5 курс 2020/2021 н.р.

Отже, відповідачем відмовлено позивачу в обміні посвідки на тимчасове проживання без урахування усіх обставин, які мали місце стосовно позивача шляхом прийняття рішення від 03.09.2020 № 0260, що не відповідає критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, на відповідність яким перевіряє адміністративний суд рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень.

Відповідно, позовна вимога про визнання протиправним та скасування такого рішення є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача обміняти посвідку на тимчасове проживання громадянці Нігерії ОСОБА_1 на підставі поданих нею 31.08.2020 документів, суд зазначає, що відповідно до стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Судом встановлено, що відповідачем протиправно було скасовано позивачу посвідку на тимчасове проживання позивача та відмовлено у прийнятті документів для обміну посвідки з підстав, не передбачених чинним законодавством.

Відтак, ефективним та належним способом захисту порушених прав позивача в даному випадку є саме зобов`язання відповідача обміняти посвідку на тимчасове проживання громадянці Нігерії ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Квитанцією від 16.09.2020 № НК9Х-Т4ВА-ТК43-КВХ6 підтверджено сплату судового збору за подання до суду даного позову в сумі 1681,60 грн (а.с. 5).

Також квитанцією від 16.09.2020 № ХМ67-АТМЕ-5Т30-ХМ51 підтверджено сплату судового збору за подання до суду заяви про забезпечення позову в сумі 630,60 грн (а.с. 20).

Оскільки заява про забезпечення позову задоволена частково, позовні вимоги задовольняються у повному обсязі, відповідно до приписів статті 139 КАС України судовий збір у розмірі 1996,90 грн належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача.

Що стосується заявленої позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 15000,00 грн, суд зазначає наступне.

Згідно положень статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Аналіз положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом пункту 1 частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (пункт 2 частини третьої статті 134 КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд звертає увагу на те, що зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (постанова Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

Відповідно до частин шостой та сьомої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, законодавець визначив, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами та при наявності зазначеного положення суд розглядає питання співмірності витрат.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначено, що позивачем не надано належних доказів, що підтверджують протиправність оскаржуваних рішень УДМС в Луганській області та належних доказів щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката Алексєєва О.І. із складністю справи, обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, внаслідок чого, на його думку, не підлягає задоволенню позов в даній справі та витрати на професійну правничу допомогу. Крім того, зауважив, що вказана справа є незначної складності, для адвоката вона типова, оскільки він представляв інтереси інших іноземних громадян по аналогічним справам.

Разом з тиму, відповідачем не надано суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також не вчинено дій по доведенню не співмірності витрат, заявлених позивачем до відшкодування.

В свою чергу, педставником позивача на підтвердження оплати послуг адвоката надано квитанцію від 14.11.2020 про сплату позивачем на підставі договору про надання правничої допомоги 14-09/2 від 14.09.2020 та додатка № 1 до договору від 14.09.2020 коштів у сумі 15000,00 грн (а.с.162 зворотній бік).

Матеріали справи містять договір № 14-09/2 від 14.09.2020 (далі Договір) про надання правової допомоги, укладений між позивачем та адвокатом Алексєєвим О.І. (а.с.160 зворотній бік, 161).

Підпунктом 4.1 пункту 4 Договору визначено, що за надання правової допомоги за цим договором, замовник зобов`язується сплатити адвокату гонорар в розмірі та порядку, які погоджені сторонами у додатках до цього договору.

У відповідності із додатком №1 до Договору про надання правничої допомоги № 14-09/2 від 14.09.2020 сторони дійшли згоди, що гонорар за виконання доручення згідно пункту 4 Договору про надання правової допомоги № 14-09/2 від 14.09.2020 становить 15000,00 грн. Оплата проводиться на вимогу адвоката у готівковій формі (а.с.161 зворотній бік).

Послуги адвоката з правової допомоги прийнято позивачем згідно акта від 18.11.2020 надання правової допомоги згідно Договору про надання правової допомоги, відповідно до якого за надану правову допомогу замовник сплатив виконавцеві гонорар в сумі 15000,00 грн: а саме: ознайомлення із документами щодо справи (витрачено 2 години) - 2000,00 грн; пошук судової практики (витрачено 2 години) - 2000,00 грн; розробка судової стратегії (витрачено 1 годину) - 1000,00 грн; підготовка позовної заяви та подання її до суду (витрачено 4 години) - 4000,00 грн; супровід справи в суді першої інстанції (не більше трьох судових засідань) - 6000,00 грн (а.с.162).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що представником позивача доведено належними та допустимими доказами понесенні позивачем судові витрати на правничу допомогу у сумі 15000,00 грн.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 132, 139, 205, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги адвоката Алексєєва Олексія Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до Управління державної міграційної служби України в Луганській області (93400, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Партизанська, будинок 12, код за ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління державної міграційної служби України в Луганській області про скасування посвідки на тимчасове проживання № 4401.5-12601/44.1-20 від 03.09.2020.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління державної міграційної служби України в Луганській області, оформлене повідомленням про відмову в прийнятті (розгляді) документів від 03.09.2020 №0260.

Зобов`язати Управління державної міграційної служби України в Луганській області обміняти посвідку на тимчасове проживання громадянці Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі документів поданих 31.08.2020.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби в Луганській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1996,90 грн (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто шість гривень 90 коп) та витрати на правничу допомогу у сумі 15 000,00 грн (п`ятнадцять тисяч гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено та підписано 21 грудня 2020 року.

Суддя К.Є. Петросян