Справа № 460/6251/20
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 грудня 2020 року м. Рівне № 460/6251/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльність відповідача, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач), в якому просить: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови позивачу в зарахуванні до страхового стажу таких періодів трудової діяльності: з 1 липня 1993 року по 26 жовтня 1994 року, що становить 15 (один рік три місяці) місяців 26 днів; з 14 листопада 1995 року по 31 грудня 1998 року, що становить 24 (два роки) місяця 17 днів; з 1 січня 2002 року по 31 грудня 2003 року, що становить 24 (два роки) місяця 0 днів, а всього - 40 (три роки чотири місяці) місяців 13 днів; 2) зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок страхового стажу за такі періоди трудової діяльності: з 1 липня 1993 року по 26 жовтня 1994 року, що становить 15 (один рік три місяці) місяців 26 днів; з 14 листопада 1995 року по 31 грудня 1998 року, що становить 24 (два роки) місяця 17 днів; з 1 січня 2002 року по 31 грудня 2003 року, що становить 24 (два роки) місяця 0 днів, а всього - 40 (три роки чотири місяці) місяців 13 днів; 3) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу з врахуванням загального страхового стажу, в тому числі за такі періоди трудової діяльності: з 1 липня 1993 року по 26 жовтня 1994 року, що становить 15 (один рік три місяці) місяців 26 днів; з 14 листопада 1995 року по 31 грудня 1998 року, що становить 24 (два роки) місяця 17 днів; з 1 січня 2002 року по 31 грудня 2003 року, що становить 24 (два роки) місяця 0 днів, а всього - 40 (три роки чотири місяці) місяців 13 днів, з часу звернення за нарахуванням пенсії - 22 вересня 2017 року. За змістом позову вимоги позивача ґрунтуються на тому, що в січні 2016 року йому було призначено пенсію по інвалідності за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а з вересня 2017 року переведено на пенсію за віком за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». В липні 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про збільшення його страхового стажу для визначення розміру пенсії шляхом зарахування до загального страхового стажу періодів трудової діяльності з 1 липня 1993 року по 26 жовтня 1994 року; з 14 листопада 1995 року по 31 грудня 1998 року; з 1 січня 2002 року по 31 грудня 2003 року. Проте, відповідач відмовив позивачу в зарахуванні спірних періодів до страхового стажу, оскільки позивачем не надано доказів сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України за відповідні періоди. Таку бездіяльність відповідача позивач вважає протиправною, оскільки він з липня 1993 року займається індивідуальною адвокатською практикою, у зв`язку з чим позивач самостійно сплачував за себе страхові внески до Пенсійного фонду України як самозайнята особа. Позивач наголошує, що Закон України «Про адвокатуру» покладав на нього обов`язок щодо сплати внесків на державне соціальне страхування, тобто не сплачувати такі внески він не міг. Більше того, позивач вказує, що у разі несплати страхових внесків, то вони підлягали стягненню в примусовому порядку. Разом з тим, за період індивідуальної трудової діяльності позивач жодного разу не притягався до відповідальності у зв`язку з несплатою страхових внесків, що, на думку останнього, свідчить про належне виконання ним відповідного обов`язку. Також позивач зауважив, що до заяви щодо зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу він долучив копії платіжних документів, що частково підтверджують сплату страхових внесків за вказані періоди. З наведених підстав позивач просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У встановлений судом строк відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що відповідно до записів трудової книжки (серія НОМЕР_1 ), з 01 липня 1993 року на підставі рішення Рівненської обласної кваліфікаційної дисциплінарної комісії адвокатури від 08 червня 1993 року № 3 позивач розпочав заняття індивідуальною адвокатською діяльністю в порядку, визначеному частиною другою статті 4 Закону України «Про адвокатуру». Водночас, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю в матеріалах пенсійної справи позивача відсутнє. Також згідно з даними інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України, позивач був зареєстрований як самозайнята особа (адвокат) в органах Пенсійного фонду з 25 квітня 2001 року по 29 січня 2015 року. За даними підсистеми обліку і сплати страхових внесків, за час провадження діяльності позивачем сплачено, зокрема: 06 грудня 2002 року - 59,15грн (32% з чистого доходу); 28 лютого 2003 року - 300грн (32% з чистого доходу); 18 березня 2003 року - 107,81грн (єдиний податок для фізичних осіб). Відповідно до даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відомості про сплату позивачем страхових внесків за час заняття ним адвокатською діяльністю, зокрема, за 2002 - 2003 роки відсутні. Відповідач вказує, що інформація про страховий стаж може бути відображена в реєстрі застрахованих осіб після подання фізичною особою - підприємцем та особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, відсутніх відомостей та звітів за період з 01 січня 2004 по 31 грудня 2010 до органу Пенсійного фонду України по місцю його реєстрації за результатами перевірки, здійсненої за заявою платника, а за період з 01 січня 2011 року - до відповідного органу доходів та зборів. Щодо врахування до страхового стажу інших періодів провадження позивачем адвокатської діяльності, то у разі надання ним відомостей про сплату страхових внесків за період здійснення незалежної професійної діяльності у 1993 - 1998 роках, а також свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, можливо буде розглянути питання щодо зарахування вказаних періодів до страхового стажу. Враховуючи, що доказів сплати в повному обсязі страхових внесків за періоди здійснення адвокатської діяльності з 1 липня 1993 року по 26 жовтня 1994 року; з 14 листопада 1995 року по 31 грудня 1998 року; з 1 січня 2002 року по 31 грудня 2003 року позивачем надано не було, підстави для зарахування таких періодів до страхового стажу та проведення у зв`язку з цим перерахунку пенсії відсутні. З огляду на наведене, відповідач стверджує, що в спірних правовідносинах він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Заяви, клопотання учасників справи, процесуальні дії у справі:

27 серпня 2020 року позовна заява надійшла до суду.

01 вересня 2020 року ухвалою суду позовна заява залишалася без руху.

08 вересня 2020 року позивач подав до суду заяву про усунення недоліків позову.

11 вересня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

23 жовтня 2020 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Обставини справи:

З 05 січні 2016 року позивачу було призначено пенсію по інвалідності за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а з 22 вересня 2017 року переведено на пенсію за віком за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказане не заперечується учасниками справи за змістом заяв по суті.

12 липня 2020 року через веб-портал Пенсійного фонду України в мережі Інтернет позивач звернувся до відповідача із заявою про зарахування до страхового стажу для визначення розміру пенсії періодів провадження індивідуальної адвокатської практики з 1 липня 1993 року по 26 жовтня 1994 року; з 14 листопада 1995 року по 31 грудня 1998 року; з 1 січня 2002 року по 31 грудня 2003 року. До звернення позивач долучив скан-копії квитанцій, що частково підтверджують сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України за вказані періоди.

Листом від 23 липня 2020 року за № 6772-6680/А-02/8-1700/20 відповідач повідомив позивачу про відсутність підстав для зарахування спірних періодів здійснення незалежної професійної діяльності до страхового стажу. Своє рішення відповідач мотивував тим, що в матеріалах пенсійної справи позивача відсутня копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Також згідно з даними інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України, позивач був зареєстрований як самозайнята особа (адвокат) в органах Пенсійного фонду з 25 квітня 2001 року по 29 січня 2015 року. За даними підсистеми обліку і сплати страхових внесків, за час провадження діяльності позивачем сплачено, зокрема: 06 грудня 2002 року - 59,15грн (32% з чистого доходу); 28 лютого 2003 року - 300грн (32% з чистого доходу); 18 березня 2003 року - 107,81грн (єдиний податок для фізичних осіб). Відповідно до даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відомості про сплату позивачем страхових внесків за час заняття ним адвокатською діяльністю, зокрема, за 2002 - 2003 роки відсутні. Також відповідач повідомив, що інформація про страховий стаж може бути відображена в реєстрі застрахованих осіб після подання фізичною особою - підприємцем та особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, відсутніх відомостей та звітів за період з 01 січня 2004 по 31 грудня 2010 до органу Пенсійного фонду України по місцю його реєстрації за результатами перевірки, здійсненої за заявою платника, а за період з 01 січня 2011 року - до відповідного органу доходів та зборів. Щодо врахування до страхового стажу інших періодів провадження позивачем адвокатської діяльності, то у разі надання ним відомостей про сплату страхових внесків за період здійснення незалежної професійної діяльності у 1993 - 1998 роках, а також свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, можливо буде розглянути питання щодо зарахування вказаних періодів до страхового стажу.

Позивач, не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо врахування спірних періодів до страхового та вважаючи її протиправною, звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію (стаття 7 Закону № 1788).

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсій та соціальних послуг.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення (частина третя статті 4 Закону № 1058).

Частиною першою статті 9 Закону № 1058 визначено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 1 Закону № 1058 визначено, зокрема, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Крім того, згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок ().

Частиною четвертою статті 24 Закону № 1058 встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень статті 48 Кодексу законів про працю України, статті 62 Закону № 1788 та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637), трудова книжка є основним документом, що підтверджує пільговий стаж роботи працівника.

Також у пункті 1-3 Порядку № 637 зазначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами; у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків; за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Щодо спірних періодів провадження позивачем підприємницької діяльності як самозайнята особа (адвокат) з протягом 1993 2003 років, то в ці періоди діяли наступні нормативно-правові акти з відповідним регулюванням спірних правовідносин.

Так, Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхових внесків підприємствами, установами, організаціями, громадянами до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженою Постановою Пенсійного фонду України від 10 червня 1994 року № 5-5 (далі Інструкція № 5-5) встановлювалися такі внески до Пенсійного фонду, зокрема, для громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності та на виключно їхній праці, а також для адвокатів - 9 відсотків суми доходу (пункт 5.2.2 вказаної Інструкції).

Відповідно до пункту 18 Інструкції № 5-5, для обчислення суми внесків громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності та на виключно їхній праці, а також для адвокатів, береться оподаткований чистий доход, який вираховується як різниця між валовим доходом (виручка у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, що беспосередньо пов`язані з одержанням доходу, на підставі копій податкових декларацій.

Зазначені вище норми втратили чинність на підставі Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових зборів до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів від 06 вересня 1996 року № 11-1 (далі - Інструкція № 11-1), згідно з якою платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які не використовують працю найманих працівників, адвокати, приватні нотаріуси (пункт 2.7 Інструкції № 11-1); такі платники зобов`язані зареєструватись в органах Пенсійного фонду в районах (містах) за постійним місцем проживання (пункт 2.9 Інструкції № 11-1).

Пунктом 4.7 Інструкції № 11-1 для платників, визначених у пункті 2.7 Інструкції, було встановлено ставку збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 32 відсотків від суми оподатковуваного доходу (прибутку), яку обчислено в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства України.

Збори громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, адвокатів, їх помічників, приватних нотаріусів та інших громадян, діяльність яких заснована на приватній власності фізичної особи та виключно на її праці, нараховуються на чистий доход, що підлягає оподаткуванню, тобто на різницю між валовим доходом (виручкою у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, що пов`язані з одержанням доходу, на підставі витягів з податкових декларацій. При цьому не враховуються суми акцизного збору і податку на добавлену вартість. Такі витяги, завірені податковою інспекцією, подаються платником до Пенсійного фонду в 15-денний строк після закінчення кварталу. При визначенні чистого доходу громадянина-підприємця не включаються суми винагород, одержані ним за працю по угодах цивільно-правового характеру, так як нарахування страхових зборів на них повинно здійснювати підприємство, що виплачує винагороду, крім випадків, коли суми винагород виплачені підприємством (фірмою), що являється іноземною юридичною особою (пункт 7.1 Інструкції № 11-1).

При цьому, пунктом 7.7 Інструкції № 11-1 було встановлено, що орган Пенсійного фонду видає довідку про сплату страхових зборів (додаток N 4 цієї Інструкції) платникам, що припинили підприємницьку діяльність або змінили місце проживання, а також для подання її до органів соціального захисту населення при призначенні або перерахунку пенсії.

Окрім цього, за правилами частини першої, пункту «а» частини другої статті 56, частини першої статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788), який діяв у спірні періоди трудової діяльності позивача, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів за умови сплати страхових внесків.

У заробіток для обчислення пенсій включається всі види оплати праці, на які за діючими правилами нараховуються страхові внески, крім виплат одноразового характеру, не обумовлених діючою системою оплати праці (компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога та інші), перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.

Системний аналіз наведених вище правових норм дає суду підстави для висновку, що у 1993 - 1999 роках на законодавчому рівні було передбачено зарахування для обчислення пенсій заробітку, одержаного громадянами від здійснення підприємницької діяльності у разі сплати ними страхових внесків до Пенсійного фонду України, оскільки такі громадяни підлягали державному соціальному страхуванню, провадили трудову діяльність як самозайняті особи і підлягали реєстрації як платники внесків в органах ПФУ у містах і районах.

Крім того, суд звертає увагу, що у підпункті 1 пункту 3-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 зазначено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій за нормами Закону № 1058 врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1) та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/118461.1 (далі - Порядок № 22-1).

У пункті 2.1. розділу II Порядку № 22-1 встановлено, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України № 794 від 04 червня 1998 року затверджене Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - Положення № 794), згідно з пунктом 1 якого, персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до пункту 5 Положення № 794, персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган).

Пунктом 6 цього Положення передбачено, що уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України «Про інформацію» має право своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цієї Постанови.

Згідно з пунктом 7 Положення № 794, уповноважений орган створює і забезпечує функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб та з цією метою організовує збирання, оброблення, систематизацію і зберігання відомостей про фізичних осіб.

Пунктами 9.1-9.3 Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19 жовтня 2001 року № 16-6 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 листопада 2001 року за № 998/6189 (далі Інструкція № 16-6) визначено поняття організації персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

З аналізу наведених вище норм слідує, що на підставі відомостей, поданих роботодавцями і громадянами, які самостійно сплачують страхові внески, в централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривається електронна персональна облікова картка з постійним страховим номером, який відповідає персональному номеру фізичної особи з Державного реєстру фізичних осіб (ідентифікаційному номеру фізичної особи).

Персональна облікова картка застрахованої особи - документ, що централізовано зберігається у вигляді електронної таблиці Державного автоматизованого банку відомостей про застрахованих осіб у Пенсійному фонді України.

Відкривається картка після реєстрації застрахованої особи в місцевому відділі Пенсійного фонду. У цій картці накопичуються та зберігаються всі відомості про доходи, перераховані внески застрахованої особи до Пенсійного фонду, а також інші відомості (про стаж, умови праці), які необхідні для правильного призначення пенсії. Зазначені відомості доповнюються щорічно відомостями від усіх роботодавців з урахуванням випадків трудової міграції та роботи за сумісництвом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 № 2148-VIII, розділ XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 доповнено пунктом 3-1, яким встановлено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно зі статтею 26 цього Закону включаються періоди, зокрема з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

При цьому, до Порядку № 22-1 також були внесені зміни, за змістом яких періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 по 31 грудня 2003 зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 по 31 грудня 2017 за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Згідно пунктом 6 указу Президента України від 03 липня 1998 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва», суб`єкт малого підприємства, який сплачує єдиний податок, не є платником податків, в тому числі збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Системний аналіз наведених вище положень законодавства дає підстави для висновку, що на підставі відомостей, поданих роботодавцями і громадянами, які самостійно сплачують страхові внески, в централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривається електронна персональна облікова картка з постійним страховим номером, який відповідає персональному номеру фізичної особи з Державного реєстру фізичних осіб (ідентифікаційному номеру фізичної особи).

Разом з тим, органи Пенсійного фонду України наділені компетенцією здійснювати перевірку відомостей про особу, зокрема при вирішенні питання щодо наявності правових підстав для призначення їй пенсії і реалізація такого обов`язку покликана забезпечити непорушне конституційне право кожного на пенсійне забезпечення.

В свою чергу, законодавчо визначеною умовою для врахування періоду трудової діяльності особи, яка в проміжок часу з 2000 по 2017 рік займалася підприємництвом, для його страхового стажу є сам лише факт сплати ним страхових внесків, незалежно від їх розміру.

Водночас, вказаній законодавчій прерогативі кореспондують вищенаведені норми спеціального Порядку № 22-1, яким керується у своїй діяльності Пенсійний фонд України та його структурні підрозділи.

Підсумовуючи вищенаведене в його сукупності суд приходить до висновку, що спірні періоди зайняття адвокатською діяльністю з 1 липня 1993 року по 26 жовтня 1994 року, з 14 листопада 1995 року по 31 грудня 1998 року, з 1 січня 2002 року по 31 грудня 2003 року можуть бути зараховані до страхового стажу позивача лише у разі подання доказів сплати страхових внесків до Пенсійного фонду за вказані періоди.

Так, в матеріалах справи наявні копії платіжних документів, які підтверджують сплату позивачем страхових внесків за наступні періоди:

1) повідомлення від 12 квітня 1994 року про сплату страхових внесків за 1993 рік та перше півріччя 1994 року (а.с.30);

2) повідомлення від 19 червня 1995 року про сплату страхових внесків за 1994 рік (а.с.31);

3) повідомлення від 19 квітня 1996 року про сплату страхових внесків за перший квартал 1996 року (а.с.32);

4) повідомлення від 07 вересня 1996 року про сплату страхових внесків за другий квартал 1996 року (а.с.32);

5) повідомлення від 19 листопада 1996 року про сплату страхових внесків за третій квартал 1996 року (а.с.32);

6) повідомлення від 16 березня 1998 року про сплату страхових внесків за 1997 рік (а.с.35).

Відтак, до страхового стражу позивача мають бути зараховані періоди зайняття адвокатською діяльністю з 1 липня 1993 року по 26 жовтня 1994 року, з 1 січня 1996 року по 30 вересня 1996 року та з 1 січня 1997 року по 31 грудня 1997 року.

Водночас, надаючи оцінку решті наявних у справі повідомлень про сплату страхових внесків, суд враховує приписи статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), згідно з якими доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими доказами.

В свою чергу, частина перша статті 73 КАС України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Крім того, згідно зі статтею 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Також частиною першою статті 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування

Дослідивши повідомлення про сплату страхових внесків від 14 березня 1997 року № 032109991 (а.с.33), від 15 серпня 1997 року № 042009991 (а.с.33), від 25 серпня 1998 року № 007209991 (а.с.35), від 02 квітня 1999 року № 014709991 (а.с.36), від 26 серпня 1999 року № 006209991 (а.с.36), від 30 червня 2000 року № 190 (а.с.37), від 10 січня 2000 року № 030909991 (а.с.38), від 20 вересня 2001 року № 013107421 (а.с.38) та платіжне доручення від 22 травня 1998 року № 3 (а.с.34), суд встановив, що з їх змісту неможливо встановити періодів за які сплачено відповідні внески. Тобто, вказані платіжні документи не можуть вважатися належними, достовірними та достатніми доказами сплати позивачем страхових внесків за спірні періоди в розумінні КАС України.

З урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів провадження адвокатської діяльності з 14 листопада 1995 року по 31 грудня 1995 року, з 1 жовтня 1996 року по 31 грудня 1996 року, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 1998 року та з 1 січня 2002 року по 31 грудня 2003 року, позаяк, останнім не надано суду належних, достовірних та достатніх доказів сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України за вказані періоди.

Крім того, суд відхиляє доводи відповідача щодо неможливості зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу позивача у зв`язку з ненаданням свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, оскільки ні Закони №№ 1058, 1788, ні Порядки №№ 22-1, 637 не містять вимог щодо подання особою свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю з метою вирішення питання щодо зарахування періодів провадження відповідної діяльності до страхового стажу.

Суд наголошує, що визначальним критерієм при вирішенні наведеного вище питання є сплата такою особою страхових внесків.

Частиною четвертою статті 45 Закону № 1058 визначено, що перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:

у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;

у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача за перерахунком страхового стажу та розміру пенсії 12 липня 2020 року. До вказаного звернення позивач долучив, зокрема, копії повідомлень від 12 квітня 1994 року, від 19 червня 1995 року, від 19 квітня 1996 року, від 07 вересня 1996 року, від 19 листопада 1996 року, від 16 березня 1998 року, якими підтверджується сплата ним страхових внесків за періоди з 1 липня 1993 року по 26 жовтня 1994 року, з 1 січня 1996 року по 30 вересня 1996 року та з 1 січня 1997 року по 31 грудня 1997 року.

При цьому, доказів на підтвердження того, що вказані вище повідомлення про сплату страхових внесків були надані органу Пенсійного фонду України раніше ніж 12 липня 2020 року, позивачем суду не надано та судом в ході розгляду справи не здобуто.

З огляду на вказане вище, суд приходить до висновку про те, що перерахунок пенсії позивача у зв`язку зі збільшенням страхового стажу має бути проведений з 1 липня 2020 року, а не з 22 вересня 2017 року як про це просить позивач.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи не довів повну правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Натомість, доводи та аргументи позивача, якими останній обґрунтовував позовні вимоги, знайшли лише часткове підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позовну заяву належить задовольнити частково.

За правилами частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на вказане, сплачена сума судового збору в розмірі 840,80грн відповідно до квитанції від 03 вересня 2020 року № ef62f3cced, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, яка полягає у незарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу періодів трудової діяльності з 1 липня 1993 року по 26 жовтня 1994 року, з 1 січня 1996 року по 30 вересня 1996 року та з 1 січня 1997 року по 31 грудня 1997 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності з 1 липня 1993 року по 26 жовтня 1994 року, з 1 січня 1996 року по 30 вересня 1996 року та з 1 січня 1997 року по 31 грудня 1997 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 1 липня 2020 року з врахуванням загального страхового стажу, до якого включити періоди трудової діяльності з 1 липня 1993 року по 26 жовтня 1994 року, з 1 січня 1996 року по 30 вересня 1996 року та з 1 січня 1997 року по 31 грудня 1997 року.

В задоволенні позовних вимог в частині про: визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, яка полягає у незарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу періодів трудової діяльності з 14 листопада 1995 року по 31 грудня 1995 року, з 1 жовтня 1996 року по 31 грудня 1996 року, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 1998 року та з 1 січня 2002 року по 31 грудня 2003 року; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності з 14 листопада 1995 року по 31 грудня 1995 року, з 1 жовтня 1996 року по 31 грудня 1996 року, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 1998 року та з 1 січня 2002 року по 31 грудня 2003 року; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 22 вересня 2017 року з врахуванням загального страхового стажу, до якого включити періоди трудової діяльності з 14 листопада 1995 року по 31 грудня 1995 року, з 1 жовтня 1996 року по 31 грудня 1996 року, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 1998 року та з 1 січня 2002 року по 31 грудня 2003 року, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судовий збір в сумі 840,80грн (вісімсот сорок гривень, 80коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 );

2) відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Короленка, 7; ).

Суддя Т.О. Комшелюк