Справа № 240/6055/20
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
18 грудня 2020 року м. Житомир справа № 240/6055/20
категорія 111060000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про зобов`язання скасувати вимогу про сплату боргу,
В обґрунтування позовних вимог вказує, що у січні 2020 року подав до ГУ ДПС в Житомирській області звітність про суми нарахованого доходу за 2019 рік, в якій помилково визначив єдиний внесок в мінімальному розмірі. Проте, вважає, що відповідно до п.4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", як пенсіонер за віком, звільнений від сплати єдиного внеску, при цьому відмічає, що заяви про добровільну участь в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування до контролюючого органу не подавав.
Вказує, що 31.03.2020 отримав сформовану відповідачем вимогу про сплату боргу (недоїмки), з якою не погоджується, оскільки є пенсіонером, а тому не має обов`язку сплачувати єдиний соціальний внесок.
Ухвалою судді від 02.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите спрощене позовне провадження без виклику учасників справи (у письмовому засіданні).
01.07.2020 до суду надійшло клопотання Головного управління ДПС у Житомирській області про закриття провадження у справі.
З метою з`ясування думки позивача щодо поданої представником відповідача заяви про закриття провадження у справі, дану справу призначено справу до судового розгляду на 01.10.2020.
У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача просив закрити провадження у даній справі, у зв`язку із тим, що оскаржувана вимога вважається відкликаною.
Ухвалою суду, прийнятою без виходу до нарадчої кімнати, занесеною секретарем судового засідання до протоколу судового засідання від 01.10.2020 подальший розгляд справи постановлено здійснювати у порядку письмового провадження.
До суду надійшли додаткові пояснення Головного управління ДПС України в Житомирській області №1460/06-30-05-04 від 16.12.2020 (а.с.51-52), в яких представник відповідача наголосив, що правом на подання до контролюючого органу звіту страхувальника із зазначенням типу форми "скасовуюча" позивач не скористався, а тому його доводи про помилковість поданого звіту не підтверджені відповідними доказами, більш того позивачем 10.06.2020 самостійно сплачено визначені зобов`язання.
Відповідно до ухвали суду від 17.12.2020 у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі відмовлено.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника сторін, які беруть участь у справі, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 03.08.2004 (вид діяльності: 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний)), що підтверджується Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та взятий на облік як платник єдиного внеску (а.с.57).
ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 15.03.2017, виданого Пенсійним фондом України (а.с.10).
Як вказує позивач, винесену вимогу отримав 31.03.2020, однак з такою не погоджується, вказує, що помилково подав звіт до контролюючого органу. При цьому відмічає, що являється пенсіонером за віком, а тому не має обов`язку зі сплати єдиного соціального внеску.
Позивач вважає, що дана вимога підлягає визнанню протиправною та скасуванню, що слугувало підставою для звернення до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (чинний на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2464-VI).
Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (ч.1 ст. 2 Закону № 2464-VI).
Частиною другою ст.2 Закону № 2464-VI передбачено, що виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
При цьому, пунктом другим частини першої статті 1 зазначеного Закону визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування
Поряд із цим, процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом № 2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20.04.2015 (далі - Інструкція).
Абз.2 п.1 розділу II Інструкції, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань).
Відповідно до підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.
Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.
Пункт 59.3 статті 59 ПК України встановлює, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
Податкова вимога формується у разі, якщо платник податків не сплатив у встановлені Кодексом строки суму: узгодженого грошового зобов`язання; непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному Кодексом.
Протягом періоду оскарження суми грошових зобов`язань, визначених контролюючим органом відповідно до Кодексу, податкова вимога з податку, що оскаржується, не надсилається.
Таким чином, необхідною підставою для надсилання податкової вимоги є наявність у платника податків податкового боргу.
Відповідно до пункту 60.1 статті 60 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаним, якщо:
60.1.1. сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення;
60.1.2. контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу;
60.1.3. контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі;
60.1.4. рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі;
60.1.5. рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.
60.2. У випадках, визначених підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 цієї статті, податкова вимога вважається відкликаною у день, протягом якого відбулося погашення суми податкового боргу в повному обсязі.
60.3. У випадках, визначених підпунктом 60.1.2 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такого податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги.
60.4. У випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов`язання або податкового боргу.
Зі змісту статті 60 ПК України вбачається, що податкова вимога вважається відкликаною в день, протягом якого відбулось погашення суми податкового боргу в повному обсязі без прийняття контролюючим органом рішення про скасування такої вимоги.
Вказана вимога кореспондується із положеннями Інструкції, відповідно до п.6 розділу VI якої, вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо:
- сума боргу (недоїмки), зазначена у вимозі, погашається платником, органами державної виконавчої служби або органами Казначейства - у день, протягом якого відбулося таке погашення суми боргу (недоїмки) в повному обсязі;
- орган доходів і зборів скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття органом доходів і зборів рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки);
- вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили;
- борг (недоїмка) списується у випадках, передбачених статтею 25 Закону, в порядку, визначеному пунктами 9-11 цього розділу,- у день прийняття органом доходів і зборів рішення про списання боргу (недоїмки) відповідно до частини сьомої статті 25 Закону;
- є рішення суду на стягнення відповідних сум боргу (недоїмки), що зазначені у вимозі, - у день надходження виконавчих документів до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства.
Таким чином вимога №Ф-3596-54 від 12.03.2020 вважається відкликаною згідно з пунктом 6 розділу VI Інструкції №449 та положень ПК України, у день погашення недоїмки.
Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Виходячи зі змісту наведених норм, судовому захисту підлягає лише порушене право особи. До адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Водночас, відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.
При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 18.10.2019 у справі №813/38/16.
Зважаючи на те, що вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.03.2020 №Ф-3596-54 вважається відкликаною на день звернення позивача до суду, тобто не створює для позивача жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків, а тому відсутні правові підстави для визнання її протиправною та скасування.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Як зазначено у додаткових поясненнях представником відповідача вказаний Звіт поданий за типом "початкова та на даний момент перебуває, в статусі Повністю введена. «Звіт оброблено».
При цьому, відповідно до розділу V Порядку № 445, у разі виявлення помилки у Звіті до закінчення строку подання цього Звіту страхувальник повторно формує та подає Звіт у повному обсязі до органу доходів і зборів за основним місцем обліку.
Чинним вважається останній електронний або паперовий Звіт, поданий страхувальником до закінчення строків подання звітності, який пройшов всі контролі при завантаженні до Реєстру страхувальників та до Реєстру застрахованих осіб.
А тому, твердження позивача щодо помилкового подання Звіту до уваги судом не приймається, оскільки позивачем не вчинено будь-яких вищевказаних дій спрямованих на доведення помилковості поданого Звіту, для повного скасування контролюючим органом інформації, що попередньо була подана до органів доходів і зборів у формі "початкова".
Разом з тим, суд вважає за необхідне відмітити, що оскаржувана вимога вважається відкликаною, а тому захист прав позивача не можливий шляхом визнання протиправною та скасування такої вимоги, оскільки відкликана вимога не тягне жодних правових наслідків.
Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до задоволення не підлягають.
Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною другою статті 74 КАС України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З урахуванням викладеного, системно проаналізувавши положення чинного законодавства України та надавши оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.
Зважаючи на відмову у задоволення позовних вимог, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.
Керуючись ст.ст. 6, 9, 72-77, 90, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України суд,
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст рішення складено: 18.12.2020.