Справа № 580/2955/20
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2955/20 Суддя (судді) першої інстанції: О.А. Рідзель
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,

при секретарі - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області в особі Уманського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області, Державної міграційної служби України про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2020 року законний представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до управління Державної міграційної служби України в Черкаській області в особі Уманського районного відділу управління Державної міграційної служби України в Черкаській області, Державної міграційної служби України, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Державної міграційної служби України в Черкаській області в особі Уманського районного відділу управління Державної міграційної служби України в Черкаській області (відповідь від 18 червня 2020 року № 7113-379/7113.1-20) щодо збирання, обробки, внесення до Єдиного державного демографічного реєстру персональних даних ОСОБА_2 , присвоєння унікального номеру запису у реєстрі, відмови в обміні, оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки, замість непридатного для користування;

- зобов`язати Державну міграційну службу України в Черкаській області в особі Уманського районного відділу управління Державної міграційної служби України в Черкаській області обміняти, оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки, замість непридатного для користування;

- визнати протиправною бездіяльність Державної міграційної служби України щодо невжиття заходів зі знищення (видалення, анулювання) персональних даних ОСОБА_2 (відповідь від 16 червня 2020 року № 7101-6/3777/71.1-20), які зберігаються в Єдиному державному демографічному реєстрі: ПІБ, дати народження, статі, РНОКПП, місця народження та проживання, відцифрованих відбитків пальців рук, обличчя, підпису, у т.ч. знищення унікального номеру запису в реєстрі;

- зобов`язати Державну міграційної служби України знищити (видалити, анулювати) персональні дані ОСОБА_2 (відповідь від 16 червня 2020 року № 7101-6/3777/71.1-20), які зберігаються в Єдиному державному демографічному реєстрі: ПІБ, дату народження, стать, РНОКПП, місця народження та проживання, відцифрованих відбитків пальців рук, обличчя, підпису, у т.ч. знищити унікальний номер запису в реєстрі.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною відмову Уманського районного відділу УДМС України в Черкаській області у видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 № 2503-ХІІ.

- зобов`язано Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області в особі Уманського районного відділу оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 № 2503-ХІІ.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Свої доводи обгрунтовує тим, що позивачу незаконно відмовлено у видаленні її персональних даних, які зберігаються в Єдиному державному демографічному реєстрі, що порушує релігійні права. Вказує, що позивача та її дитину не було повідомлено про те, що таке Єдиний державний демографічний реєстр, порядок та способи внесення до нього інформації. Наголошує, що позивачем та її дитиною було направлено заяву про відкликання згоди на збір та обробку їх персональних даних.

У відзивах на апеляційну скаргу відповідачі просять залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обгрунтування своєї позиції вказують на те, що наведені апелянтом доводи й аргументи є виключно суб`єктивними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що 08 грудня 2017 року ОСОБА_2 подала до Уманського районного відділу УДМС України в Черкаській області заяву-анкету № 1325108 про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру у зв`язку з оформленням паспорта громадянина України та надала згоду на отримання відцифрованих відбитків пальців рук та внесення їх до безконтактного цифрового носія.

На підставі вказаної заяви 08 грудня 2017 року ОСОБА_2 оформлено паспорт громадянина України № НОМЕР_1 у формі картки з електронним цифровим носієм.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 серпня 2020 року позивач звернулась до Уманського районного відділу УДМС України в Черкаській області із заявою, в якій просила оформити та видати паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року. У вказаній заяві позивач зазначила, що відмовляється від біометричного паспорта, відкликає згоду на обробку персональних даних. У зв`язку з цим просить знищити (видалити, анулювати) персональні дані ОСОБА_2 , які зберігаються в Єдиному державному демографічному реєстрі.

У додатках до неї вказано про надання заяви за формою, встановленою МВС України, свідоцтва про народження, двох фотокарткок розміром 35*45мм та непридатний для користування пластиковий паспорт від 08 грудня 2017 року № НОМЕР_1.

Листом від 18 червня 2020 року № 7113-379/7113.1-20 Уманський районний сектор УДМС України в Черкаській області надав відповідь про відсутність законних підстав для видачі паспорта громадянина України у формі книжечки та знищення персональних даних ОСОБА_2 , які зберігаються в Єдиному державному демографічному реєстрі.

Лист аналогічного змісту від 16 червня 2020 року № 7101.6-3778/71.1-20 наданий позивачу УДМС України в Черкаській області.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що інформація про позивачку була отримана з дозволу останньої і без порушень вимог Закону України «Про захист персональних даних» та Закону № 5492-VI та є достовірною, підстави для видалення УНЗР, а також даних щодо позивача - відсутні.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог пункту 6 частини першої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» від 01 червня 2010 року № 2297-VI (далі - Закон № 2297-VI), суб`єкт персональних даних має право: пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними.

Пунктом 2 частини другої статті 15 Закону № 2297-VI передбачено, що персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі: припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом.

Приписами пункту 4 частини другої статті 15 цього ж Закону передбачено, що персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі набрання законної сили рішення суду щодо видалення або знищення персональних даних.

Згідно вимог статті 4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» № 5492-VI Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру.

Внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних».

У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним (стаття 10 Закону № 5492-VI).

Відповідно до частини третьої статті 10 Закону № 5492-VI для внесення інформації до Реєстру та для оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених), обміну документів за зверненням заявника формується заява-анкета, зразок якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що здійснює формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в установленому порядку.

Згідно пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 5492-VI до документів, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, належить, зокрема, паспорт громадянина України.

Частинами 1, 2, 5 статті 21 Закону України № 5492-VI встановлено, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.

Оформлення паспорта громадянина України здійснюється розпорядником Реєстру. Прийняття заяв-анкет для внесення інформації до Реєстру, видача паспорта громадянина України здійснюються розпорядником Реєстру або уповноваженими суб`єктами, передбаченими пунктом 4 частини першої статті 2 цього Закону.

Отже, паспорт громадянина України оформлюється виключно із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, до якого вноситься інформація щодо ідентифікації осіб, які звернулися для оформлення такого паспорта (автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі).

Як було вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 08 грудня 2017 року ОСОБА_2 подала до Уманського районного відділу УДМС України в Черкаській області заяву-анкету № 1325108 про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру у зв`язку з оформленням паспорта громадянина України та надала згоду на отримання відцифрованих відбитків пальців рук та внесення їх до безконтактного цифрового носія.

Саме на підставі вказаної заяви-анкети видано позивачу паспорт громадянина України у формі ID-картки, та внесено дані до ЄДДР, автоматично сформовано УНЗР.

Крім того, стаття 8 Закону № 5492-VI встановлює гарантії захисту і безпеки інформації Реєстру, що унеможливлює вчинення будь-яких незаконних дій з персональними даними осіб, інформація щодо яких внесена до Реєстру.

Разом з тим, в подальшому позивач зверталася до відповідача з проханням вилучити всі дані з Державного Демографічного реєстру та знищити унікальний номер посилаючись на положення статті 15 Закону № 2297-VI та відмову від паспорту.

При цьому, колегія суддів підкреслює, що в даному конкретному випадку питання щодо припинення правовідносин не стосується спірних правовідносин, оскільки наявний спеціальний закон, який регулює правовідносини, які склались між сторонами, а саме Закон № 5492-VI, відповідно до якого, не передбачено підстав для вилучення інформації стосовно особи із Реєстру.

Крім іншого, законна і добровільна видача позивачу паспорта громадянина України у формі картки та внесення інформації щодо неї до Реєстру жодним чином не суперечить нормам Конституції України, Закону № 2297-VI, а позивач фактично має право на поновлення або виправлення інформації, але ніяк не вилучення її, в зв`язку з релігійними переконаннями.

Організаційні засади створення і функціонування Єдиного державного демографічного реєстру, види персональних даних, які підлягають обробці засобами Реєстру і мета цієї обробки визначені на законодавчому рівні, оскільки сфера цих суспільних відносин, за статтею 92 Конституції України, є предметом винятково законодавчого регулювання.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що інформація про позивачку була отримана з дозволу останньої і без порушень вимог Закону № 2297-VI, як і Закону № 5492-VI та є достовірною, підстави для видалення УНЗР, а також даних щодо позивача - відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2020 року у справі № 260/99/19.

Крім іншого, колегія суддів зауважує, що висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові за результатами розгляду справи № 806/3265/17 від 19 вересня 2018 року, не можуть бути застосовані при розгляді даної справи, оскільки підстави позову у зразковій справі не відповідають підставам позову даної адміністративної справи.

Виходячи із законодавчих приписів та встановлених обставин справи в їх сукупності судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині позовних вимог до Державної міграційної служби України.

Крім іншого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

І.В. Федотов

Повний текст постанови складено « 17» грудня 2020 року.