Справа № 380/2997/20
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/2997/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сидор Н.Т., розглянувши в порядку загального позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , позивач), в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 02.04.2020 № про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 15281,33 грн, у тому числі за основним платежем - 10187,55 грн, штрафними санкціями - 5093,78 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 02.04.2020 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 36364,50 грн, у тому числі за основним платежем - 24243,00 грн, за штрафними санкціями - 12121,50 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 02.04.2020 № про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 700,00 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 02.04.2020 № про збільшення суми грошового зобов`язання з рентної плати за спеціальне використання води на загальну суму 1089,18 грн, у тому числі за основним платежем - 871,34 грн, за штрафними санкціями - 217,84 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 02.04.2020 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 183375,90 грн, у тому числі за основним платежем - 122250,60 грн, за штрафними санкціями - 61125,30 грн;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Львівській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 02.04.2020 № на загальну суму 28892,38 грн;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Львівській області від 02.04.2020 № Ф- на загальну суму 149417,40 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що висновки відповідача про порушення позивачем норм податкового законодавства є безпідставними, спростовуються доказами долученими до матеріалів справи, у зв`язку з чим спірні вимоги, рішення та податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позовних вимог та вказує, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами, а висновки акта перевірки від 11.03.2020 № 527/33.6-03/ НОМЕР_1 є законними, обґрунтованими та відповідають вимогам чинного законодавства. За наведених обставин, винесення оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу (недоїмки) є обґрунтованими, та такими що не суперечать нормам законодавства.

Щодо процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом справи, слід зазначити, що ухвалою судді від 22.04.2020 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін.

16.06.2020 ухвалою суду суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання.

22.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання 14.12.2020 представник позивача не прибула, подала клопотання про продовження розгляду справи без участі представника позивача. У попередніх судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити повністю.

У судове засідання 14.12.2020 представник відповідача не прибула, подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю уповноваженого представника в іншій судовій справі. У попередніх судових засіданнях представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечила з мотивів аналогічних, наведеним у відзиві на позовну заяву, просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відтак, зважаючи на положення ч. 9 ст. 205 КАС України, суд розглянув справу у письмовому провадженні.

Заслухавши вступне слово представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

ГУ ДПС у Львівській області проведена документальна планова виїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період діяльності з 01.01.2017 по 31.12.2019 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотримання якого покладено на органи ДПС та щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, про що складено акт від 11.03.2020 року № 527/33.6-03/ НОМЕР_1 .

Документальною плановою виїзною перевіркою ФОП ОСОБА_1 встановлено порушення вимог:

- п.п.16.1.2 п.16.1 ст.16, п. 177.2, п. 177.4, п. 177.10 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями, в частині неналежного ведення обліку доходів та витрат за 2017-2019 рр., включення до декларації про майновий стан та доходи за 2017-2019 рр. перекручених даних, в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності в сумі 122250,60 грн, в т. ч. за 2017 рік - 35883,0 грн, за 2018 рік - 42375,60 грн, за 2019 рік - 43992,0 грн.

- п.п. 1.2, 1.3, 1.6 п.16 прим.1 підрозділу 10 Розділу XX, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст.163, пп. 164.1.3 п.164.1 ст.164, п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями, в результаті чого донараховано військовий збір за 2017-2019 рр. в сумі 10187,55 грн, в т. ч. за 2017 рік - 2990,25 грн, за 2018 рік - 3531,30 грн, за 2019 рік - 3666,0 грн.

- п. 187.1 ст.187, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI із змінами та доповненнями, в результаті встановлено заниженні податкового зобов`язання податку на додану вартість на загальну суму 24243,0 грн, в тому числі серпень 2018 року на суму 20671,0 грн, за вересень 2018 року на суму 2572,0 грн, за травень 2019 року на суму 1000,0 грн та завищення від`ємного значення за грудень 2019 року на суму 700,0 грн.

- п.1 ч.4 ст.1, абз.1 п.2 ч.1 ст.7, п.11 ст.8, п.2 ст.9 Законом України від 8 липня 2010 року №2464- VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» із змінами і доповненнями, в результаті встановлено заниження суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2017-2019 р.р. на суму 149417,40 грн, в т. ч. за 2017 рік - 43857,0 грн, за 2018 рік - 51792,40 грн, за 2019 рік - 53768,0 грн;

- п.255.3, п.255.11 ст.255 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI із змінами та доповненнями, в результаті встановлено заниження податкового зобов`язання з рентної плати за спеціальне використання води за 1 квартал 2017 року на суму 871,34 грн.

На підставі висновків акта перевірки податковим органом прийняті наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 02.04.2020 № , яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 183375,90 грн, у тому числі за основним платежем - 122250,60 грн, за штрафними санкціями - 61125,30 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 02.04.2020 № , яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 15281,33 грн, у тому числі за основним платежем - 10187,55 грн, штрафними санкціями - 5093,78 грн;

- рішення від 02.04.2020 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальну суму 28892,38 грн;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 02.04.2020 № Ф- на загальну суму 149417,40 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 02.04.2020 № , яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 36364,50 грн, у тому числі за основним платежем - 24243,00 грн, за штрафними санкціями - 12121,50 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 02.04.2020 № , яким ФОП ОСОБА_1 зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 700,00 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 02.04.2020 № , яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з рентної плати за спеціальне використання води на загальну суму 1089,18 грн, у тому числі за основним платежем - 871,34 грн, за штрафними санкціями - 217,84 грн.

Вважаючи, що вказані податкові повідомлення-рішення, вимогу про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій прийнято з порушенням вимог чинного законодавства позивач звернулася з даним позовом до суду.

Вирішуючи даний спір, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

Позивач є належним чином зареєстрованим та перебуває на податковому обліку як фізична особа-підприємець (реєстраційний запис від 09.01.2007, номер запису № 0022128) на загальній системі оподаткування. Видами економічної діяльності платника за КВЕД є: 68.10 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний); 01.13 вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; 01.61 допоміжна діяльність у рослинництві; 46.39 неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 81.21 загальне прибирання будинків; 81.22 інша діяльність із прибирання будинків і промислових об`єктів; 81.29 інші види діяльності із прибирання; 81.30 надання ландшафтних послуг; 52.21 допоміжне обслуговування наземного транспорту; 52.29 інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 68.10 купівля та продаж власного нерухомого майна; 41.10 організація будівництва будівель; 41.20 будівництво житлових і нежитлових будівель; 61.10 діяльність у сфері проводового електрозв`язку.

Як вбачається із акта перевірки, перевіркою встановлено порушення п.п.16.1.2 п.16.1 ст.16, п. 177.2, п. 177.4, п. 177.10 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено заниження податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за період 2017-2019 років в сумі 122250,60 грн, в т. ч. за 2017 рік - 35883,0 грн, за 2018 рік - 42375,60 грн, за 2019 рік - 43992,0 грн.

На підставі наведених висновків у акті перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 02.04.2020 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 183375,90 грн, у тому числі за основним платежем - 122250,60 грн, за штрафними санкціями - 61125,30 грн.

Щодо правомірності прийняття податкового-повідомлення рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 02.04.2020 № , суд зазначає наступне.

Так, порядок оподаткування доходів фізичних осіб - підприємців визначений статтею 177 ПК України.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 статті 177 ПК України встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до підпункту 177.4.5 пункту 177.4 ст. 177 ПК України, не включаються до складу витрат підприємця: витрати не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою-підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Згідно з підпунктом 177.4.6 пункту 174.4 статті 174 ПК України зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Отже, об`єктом оподаткування фізичної особи - підприємця є чистий оподатковуваний дохід. Чистий оподатковуваний дохід визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними із проведенням господарської діяльності такої фізичної особи-підприємця. До витрат включаються, в тому числі, і вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції.

За правилами ПК України підставою для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат. Такі витрати фізичної особи-підприємця мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. При цьому всі витрати мають бути здійснені в межах господарської діяльності такого платника.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 05 липня 2019 року у справі №808/6038/15.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Норми ПК України не встановлюють переліку документів, якими повинні бути підтверджені витрати, враховані в податковому обліку. Не встановлює такого переліку і Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996-XIV).

Частиною першою статті 9 Закону №996-XIV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Документами, які підтверджують витрати для цілей податкового обліку, можуть бути первинні документи, які засвідчують факт оплати товарів (робіт, послуг) і які відповідають вимогам частини 2 статті 9 Закону №996-XIV, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупівлі (виконаних робіт, наданих послуг).

Право платника податку на включення витрат до витрат звітного періоду виникає, коли вони відповідають таким вимогам: документально підтверджені належним чином оформленими первинними документами; пов`язані із господарською діяльністю підприємця; безпосередньо пов`язані з отриманням доходів; мають бути фактично сплачені; товари (роботи, послуги), з придбанням яких пов`язані витрати, мають бути поставлені (отримані).

Наявність первинних документів під час проведення перевірки є необхідною умовою для підтвердження правомірності декларування показників податкового обліку. Обов`язок платника податків зберігати такі первинні документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з обов`язком контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі первинних документів.

Як встановлено судом, ФОП ОСОБА_1 надані до перевірки первинні документи (банківські документи, накладні, книга обліку доходів та витрат та інші документи).

Згідно наданих до перевірки документів, встановлено, що ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 31.12.2019 отримувала доходи від надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, допоміжного обслуговування наземного транспорту.

В подальшому контролюючим органом в акті перевірки наведено три таблиці.

Перша таблиця «Результати перевірки визначення загальнооподатковуваного доходу», в якій наведено дані податкових декларацій за 2017, 2018, 2019 роки, дані перевірки за ці періоди та виведено розбіжності.

Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку 2 до податкової декларації, було використано: відомості, відображені в податкових деклараціях про майновий стан і доходи фізичної особи-підприємця; надані для перевірки первинні документи, що підтверджують понесені витрати, безпосередньо пов`язані із одержанням доходу (договори, банківські документи, реєстри податкових накладних, податкові накладні, акти виконаних робіт (наданих послуг), накладні, рахунки, книга обліку доходів і витрат, товарно-транспортні накладні, трудові договори з найманими працівниками, відомості нарахування (виплати) заробітної плати та інші первинні документи).

Друга таблиця «Результати перевірки визначення документально підтверджених витрат», в якій аналогічно наведено дані податкових декларацій за 2017, 2018, 2019 роки, дані перевірки за ці періоди та виведено розбіжності.

Зазначено, що перевіркою правильності визначення витрат, відображених в деклараціях про майновий стан і доходи за 2017 - 2019 роки встановлено, що на їх формування мало вплив здійснення операцій із придбання товарно-матеріальних цінностей, послуг, комісія банку та інші витрати.

І як наслідок наведена третя таблиця «Результати перевірки визначення суми чистого оподатковуваного доходу», в якій як і в передніх наведено дані податкових декларацій за 2017, 2018, 2019 роки, дані перевірки за ці періоди та виведено розбіжності.

Із наведених таблиць неможливо встановити на підставі яких первинних документів або їх відсутності контролюючий орган вивів суми, які зазначив у графах «дані перевірки», в результаті яких вивів розбіжності, що призвели до висновуваним податковим органом ФОП ОСОБА_1 порушення п. 177.2, п. 177.4, п. 177.10 ст.177 ПК України. Жодних додатків із розрахунками сум акт перевірки також не містить.

Зі змісту Акту перевірки неможливо встановити, які саме первинні документи досліджено відповідачем під час проведення перевірки та, відповідно, які підтверджуючі документи не взяті до уваги, адже наведене загальне найменування первинної документації, без їх конкретизації не дає можливості суду здійснити перевірку законності сформованого податковим органом ФОП ОСОБА_1 порушення вимог п. 177.2, п. 177.4, п. 177.10 ст.177 ПК України.

Суд зазначає також, що підставою для висновку контролюючого органу про порушення ФОП ОСОБА_1 податкового законодавства слугувало неналежне ведення Книги обліку доходів і витрат.

Відповідно до п. 177.10 ст. 177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Відтак, Книга обліку доходів і витрат є своєрідною формою ведення бухгалтерського обліку для фізичних осіб-підприємців та забезпечує формування показників бухгалтерської та податкової звітності у згаданих вище платників.

Контролюючий орган зазначає в акті перевірки, що ним при перевірці достовірності відображених у деклараціях про майновий стан і доходи за період з 01.01.2017 по 31.12.2019 сум загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження підприємницької діяльності використано наступні документи: відомості, відображені в податкових деклараціях про майновий стан та доходи за 2017 - 2019 роки; відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПС України про суми виплачених доходів; надані для перевірки первинні документи (банківські документи, накладні, податкові накладні, договори, рахунки, акти, товарно-транспортні накладні, книга обліку доходів та затрат та інші документи).

Суд звертає увагу, що за даним епізодом порушення висновки акта перевірки викладені не в повній мірі та без посилань на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених порушень. Зі змісту Акту перевірки неможливо встановити, які саме первинні документи досліджено відповідачем під час проведення перевірки та, відповідно, які підтверджуючі документи не взяті до уваги.

Крім того, навіть в разі неналежного ведення Книги обліку доходів та витрат неможливо стверджувати про порушення платником податків вимог податкового законодавства в частині повноти нарахування та сплати податкових зобов`язань за наявності належно складених первинних документів, які зберігаються у платника податків.

Такий спосіб обґрунтування викладених в акті перевірки порушень суперечить Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14 березня 2013 року № 395 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), відповідно до п. 1 якого, результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.

Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Згідно з п. 1.6, п. 1.7 Розділу I Порядку за результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.

Відповідно до п. п. 2.3.2.1-2.3.2.2 п. 2.3.2 Розділу II Порядку результати документальної перевірки діяльності платника податків складаються таким чином: результати документальної перевірки дотримання податкового законодавства групуються за окремими видами податків і зборів та у розрізі податкових періодів. У цій частині акта (довідки) перевірки відображаються задекларовані платником податків у податковій та іншій звітності показники, результати перевірки цих показників та робиться відповідний запис щодо встановлення або не встановлення порушень. При цьому до акта (довідки) перевірки додаються відповідні аналітичні таблиці. Крім того, наводяться дані про наявність та результати перевірки пільг, наданих відповідно до законів (код пільги, на яку суму і на який податок отримано пільги з розбивкою за роками в межах звітних періодів, що перевіряються); у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення; у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки.

У висновку акта (довідки) документальної перевірки зазначається узагальнений опис виявлених перевіркою порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, з посиланням на підпункти, пункти, статті законодавчих актів або загальний висновок щодо відсутності таких порушень.

Звідси судом висновується, що факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладені в акті документальної перевірки (стор. 11-16) не чітко, не в повній мірі, без посилання на конкретні первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.

Жодних доказів на спростування зазначених вище обставин відповідач суду не надав, рівно як і не надав пояснень щодо розбіжностей у сумах, в результаті яких встановлено заниження податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2017-2019 роки на суму 122250,60 грн.

Таким чином, висновки контролюючого органу відображені в частині Акта перевірки (стор.11-16) є повністю незаконними та жодним чином необґрунтованими та спростовуються дослідженими судом доказами по справі.

За таких обставин, суд дійшов висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 02.04.2020 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 183375,90 грн, у тому числі за основним платежем - 122250,60 грн, за штрафними санкціями - 61125,30 грн;

Щодо збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір, то суд зазначає наступне.

Згідно з підпунктами 1.1, 1.2 пункту 16-11 підрозділу 10 Розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Підпунктом 1.4 пункту 16-11 підрозділу 10 Розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України передбачено, що нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюється у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Підпунктом 1.4 пункту 16-11 підрозділу 10 Розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України визначено, що ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Враховуючи те, що під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження висновки контролюючого органу про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу у періоді, що перевірявся, суд вважає, що донарахування останньому податкового зобов`язання зі сплати військового збору у розмірі 10187,55 грн відсутні, а тому податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 02.04.2020 № про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 15281,33 грн, у тому числі за основним платежем - 10187,55 грн, штрафними санкціями - 5093,78 грн, є протиправним та підлягає скасуванню.

Що стосується нарахування грошового зобов`язання по єдиному внеску та застосування штрафних санкцій, то суд виходив з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (у редакції, чинній на час існування спірних правовідносин).

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частина 1 стаття 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування є платниками єдиного внеску.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У силу пункту 2 статті 7 та частини 11 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з пунктом 2 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до пункту 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно пункту 3 частини 11 статті 25 даного Закону орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Оскільки відповідач безпідставно дійшов висновку про заниження позивачем у 2017 -2019 роках чистого оподаткованого доходу на суму 679170,00 грн, суд дійшов висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Львівській області від 02.04.2020 № Ф- на загальну суму 149417,40 грн та рішення Головного управління ДПС у Львівській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 02.04.2020 № на загальну суму 28892,38 грн, є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 02.04.2020 року № , яким визначено грошове зобов`язання з ПДВ у сумі 36364,50 грн (в т.ч. 24243,00 грн основного платежу та 12121,50 грн штрафних санкцій) та податкового повідомлення-рішення від 02.04.2020 року № , яким визначено завищення від`ємного значення з ПДВ у сумі 700,00 грн, суд зазначає таке.

Відповідно до підпункту 14.1.182 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового Кодексу України, право на віднесення сумм податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результаті? спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового Кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 Кодексу.

Проведеною перевіркою відображених показників за період з 01.01.2017 по 31.12.2019 року в сумі 17097977 грн на підставі таких документів: декларацій з податку на додану вартість, податкових накладних, договорів, банківських виписок, рахунків, накладних, актів виконаних робіт (наданих послуг), тощо за період з 01.01.2017 по 31.12.2019, встановлено заниження сум податкового зобов`язання на загальну суму 3572 грн.

Відповідно до деталізованої інформації співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту з іншими суб`єктами господарської діяльності та за результатами перевірки встановлено заниження податкового зобов`язання у наступних періодах:

- за вересень 2018 в розмірі 2571,14 грн, в результаті не включення до складу податкового зобов`язання з ПДВ 2571,14 грн по ТОВ «ФІЛІП МОРРІС СЕЙЛЗ ЕНД ДИСТРИБ`ЮШН» відповідно до податкової накладної від 21.09.2018 № 279.

- за травень 2019 в розмірі 1000,00 грн, в результаті не включення до складу податкового зобов`язання з ПДВ 1000,00 грн по ТОВ «ЩЕДРО» відповідно до податкової накладної від 31.05.2019 № 276.

Проведеною перевіркою відображеного показника за період з 01.01.2017 по 31.12.2019 року встановлено заниження задекларованих показників у рядку 9 кол. Б Декларацій «Усього податкових зобов`язань» на загальну суму 3572 грн, чим порушено п. 187.1 ст. 187 ПК України від 02.12.2010 №2755-VІ із змінами та доповненнями.

Позивач вважає такі висновки надуманими, оскільки стверджує, що по контрагенту ТОВ «ФІЛІП МОРРІС СЕЙЛЗ ЕНД ДИСТРИБ`ЮШН» виписано у вересні 2018 року тільки дві податкові накладні № 37 від 17.09.2018 на суму ПДВ 30344,00 грн та № 86 від 21.09.2018 на суму ПДВ 2521,73 грн, що і задекларовано у р. 1 ряд. 63 додатку № 5 податкової декларації з ПДВ (сума - 32865,73 грн). Податкової накладної від 21.09.2018 № 279 ФОП ОСОБА_1 не виписувала.

Проте дане твердження не відповідає дійсності, оскільки, згідно Єдиного реєстру виписаних податкових накладних ФОП ОСОБА_1 крім податкових накладних № 37 від 17.09.2018 на суму ПДВ 30344,00 грн та № 86 від 21.09.2018 на суму ПДВ 2521,73 грн, у вересні 2018 року на контрагента ТОВ «ФІЛІП МОРРІС СЕЙЛЗ ЕНД ДИСТРИБ`ЮШН» виписано ще третю податкову накладну від 21.09.2018 № 279 на суму ПДВ 2571,73 грн.

В результаті за вересень 2018 року ФОП ОСОБА_1 не включено до складу податкового зобов`язання ПДВ в сумі 2571,73 грн по ТОВ «ФІЛІП МОРРІС СЕЙЛЗ ЕНД ДИСТРИБ`ЮШН» відповідно до податкової накладної від 21.09.2018 № 279.

Також позивач стверджує, що по контрагенту ТОВ «Щедро» виписано у травні 2019 року тільки п`ять податкових накладних, а саме № 84 від 23.05.2019 на суму ПДВ 18633,02 грн, № 85 від 23.05.2019 на суму ПДВ 12430,83 грн, № 228 від 30.05.2019 на суму ПДВ 3333,33 грн, № 82 від 31.05.2019 на суму 55253,58 грн, № 276 від 31.05.2019 на суму ПДВ 1000,00 грн, що і задекларовано у р. 1 ряд. 75 додатку № 5 податкової декларації з ПДВ (сума - 90650,76 грн).

Проте, ФОП ОСОБА_1 у травні 2019 року на ТОВ «Щедро» виписано ще шосту податкову накладну від 23.05.2019 № 279 на суму ПДВ 1000,00 грн.

В результаті за травень 2019 року ФОП ОСОБА_1 не включено до складу податкового зобов`язання ПДВ в сумі 1000,00 грн по ТОВ «ЩЕДРО» відповідно до податкової накладної від 23.05.2019 № 279.

Перевіркою відображених у рядку 10.1 декларацій «Придбання (виготовлення, будівництво, спорудження, створення) товарів/послуг та необоротних активів на митній території України» та у рядку 17 Декларацій «Усього податкового кредиту» показників за період з 01.01.2017 по 31.12.2019 року встановлено завищення податкового кредиту на загальну суму 21371 грн у зв`язку включенням до складу податкового кредиту сум податку, непідтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних, а саме: завищення податкового кредиту по контрагенту ТОВ «БЕТОНБУД» за серпень 2018 року на суму 20670,81 грн, завищення податкового кредиту по контрагенту ТОВ «МП ПЛЮС» за грудень 2019 року на суму 700,0 грн.

Перевіркою достовірності відображення показників у поданих деклараціях з податку на додану вартість суб`єкта підприємницької діяльності повноти визначення податкового кредиту встановлена завищення податкового кредиту на загальну суму 21371 грн, чим порушено п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст.198 ПК України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами та доповненнями.

Позивач вважає такі висновки контролюючого органу надуманими, оскільки стверджує, що по контрагенту ТОВ «Бетонбуд» отримано у серпні 2018 року п`ять податкових накладних на суму 27513,41 грн, а саме: № 170 і 10.08.2017 на суму ПДВ 10576,00 грн, № 540 від 31.08.2017 на суму ПДВ 8524,00 грн, № 195 від 16.08.2018 суму ПДВ 2124,00 грн, № 390 від 23.08.2018 на суму ПДВ 5704,98 грн, № 387 від 30.08.2018 на суму ПДВ 583,93 грн, які зареєстровані в Єдиному реєстрі отриманих податкових накладних.

Проте дане твердження не відповідає дійсності, оскільки, згідно Єдиного реєстру отриманих податкових накладних ФОП ОСОБА_1 від ТОВ «Бетонбуд» у серпні 2017 року по податковій накладні № 170 від 10.08.2017 сума ПДВ складає 1762,67 грн, а не 10576,00 грн як стверджує позивач та по податковій накладні № 540 від 31.08.2017 сума ПДВ складає 1420,67 грн, а не 8524,00 грн, як стверджує позивач.

Згідно Єдиного реєстру отриманих податкових накладних ФОП ОСОБА_1 від ТОВ «Бетонбуд» у серпні 2017 року по податковій накладні № 170 від 10.08.2017 сума ПДВ складає 1762,67 грн та по податковій накладні № 540 від 31.08.2017 сума ПДВ складає 1420,67 грн, по податковій накладні № 390 вії 23.08.2017 сума ПДВ складає 950,83 грн (всього 4134.17 грн), у серпні 2018 року по податковій накладній № 387 від 30.08.2018 сума ПДВ складає 583,93 грн, по податковій накладні № 195 від 16.08.2018 сума ПДВ складає 2124,5 грн (всього 2708,43 грн)

Оскільки, як стверджує позивач у серпні 2018 року по контрагенту ТОВ «Бетонбуд» задекларовано 27513,41 грн податкового кредиту, підтверджено згідно Єдиного реєстру отриманих податкових накладних 6842,6 грн (4134,17 грн + 2708,43 грн), тому сума завищення складає 20670,81 грн (27513,4 грн - 6842,60 грн).

В результаті за серпень 2018 року ФОП ОСОБА_1 завищено податковий кредит на суму 20670,81 грн по контрагенту ТОВ «Бетонбуд».

Також позивач стверджує, що по контрагенту ТОВ «МП ПЛЮС» у грудні 2019 року задекларовано податкового кредиту на суму 6755,00 грн по шести податкових накладних, а саме № 205 від 23.12.2019 на суму ПДВ 190,00 грн, № 228 від 23.12.2019 на суму ПДВ 190,00 грн, № 206 від 23.12.2019 на суму ПДВ 510,00 грн, № 229 від 23.12.2019 на суму ПДВ 510,00 грн, № 187 від 27.12.2019 на суму ПДВ 1275,00 грн, №188 від 17.12.2019 на суму ПДВ 4080,00 грн.

Проте, згідно Єдиного реєстру отриманих податкових накладних ФОП ОСОБА_1 від ТОВ «МП ПЛЮС» у грудні 2019 року задекларований податковий кредит зменшено на суму 700 грн за рахунок проведеного коригування кількісних та вартісних показників: № 12 від 31.12.2019 до податкової накладної № 229 від 23.12.2019 (сума коригування -510,00 грн), № 10 31.12.2019 до податкової накладної № 228 від 23.12.2019 (сума коригування -190,00 грн).

В результаті за грудень 2019 року ФОП ОСОБА_1 завищено податковий кредит на суму 700,00 грн по контрагенту ТОВ «МП ПЛЮС».

Матеріалами справи підтверджено, а позивачем не спростовано, встановлене у періоді, що перевірявся, заниження ФОП ОСОБА_1 податку на додану вартість на загальну суму 24243,00 грн, в тому числі за серпень 2018 року на суму 20671,00 грн, за вересень 2018 року на суму 2572,00 грн, за травень 2019 року на суму 1000,00 грн та завищення від`ємного значення з ПДВ за грудень 2019 року на суму 700,00 грн, чим порушено вимоги п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 ПК України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами та доповненнями.

Щодо покликання позивача на недоліки оформлення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 02.04.2020 № в частині неправильного зазначення імені та по батькові платника податків, то суд зазначає, що не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним таких рішень за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган. При розгляді податкових спорів перевага надається змісту документа.

А із змісту податкового-повідомлення рішення від 02.04.2020 № вбачається, що таке рішення прийняте на підставі акта документальної планової виїзної перевірки № 527/33.6-03/ НОМЕР_1 від 11.03.2020, складеного за результатами документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 за період діяльності з 01.01.2017 по 31.12.2019 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотримання якого покладено на органи ДПС та щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 826/11623/16.

Відтак, суд дійшов висновку, що підстави до скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 02.04.2020 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 36364,50 грн, у тому числі за основним платежем - 24243,00 грн, за штрафними санкціями - 12121,50 грн та податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 02.04.2020 № про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 700,00 грн, відсутні.

Щодо збільшення суми грошового зобов`язання за платежем рентна плата за спеціальне використання води, то суд зазначає наступне.

За приписами пункту 49.1 статті 49 ПК України, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Згідно з вимогами пункту 49.2 цієї статті, платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Підпунктом 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 ПК України передбачено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Відповідно до підпункту 251.1.4 пункту 251.1 статті 251 ПК України рентна плата складається, зокрема, з рентної плати за спеціальне використання води.

Відповідно до статті 252 пункту 252.1 ПК України платниками рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин є суб`єкти господарювання, які набули право користування об`єктом (ділянкою) надр на підставі отриманих спеціальних дозволів на користування надрами в межах конкретних ділянок надр з метою провадження господарської діяльності з видобування корисних копалин в межах зазначених у таких спеціальних дозволах об`єктах (ділянках) надр.

Пунктом 255.1 статті 255 ПК України визначено, що платниками рентної плати за спеціальне використання води є: первинні водокористувачі - суб`єкти господарювання незалежно від форми власності: юридичні особи, їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи без утворення юридичної особи, постійні представництва нерезидентів.

Пунктом 255.3 статті 255 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування рентною платою за спеціальне використання води є фактичний обсяг води, який використовують водокористувачі, з урахуванням обсягу втрат води в їх системах водопостачання.

Пунктом 255.11 статті 255 ПК України визначено порядок нарахування податкових зобов`язань з рентної плати за спеціальне використання води.

Відповідно до пункту 257.1 статті 257 ПК України базовий податковий (звітний) період для рентної плати дорівнює календарному кварталу, а для рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за видобування нафти, конденсату, природного газу, у тому числі газу, розчиненого у нафті (нафтового (попутного) газу), етану, пропану, бутану, рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України та рентної плати за транспортування нафти і нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, транзитне транспортування трубопроводами аміаку територією України, дорівнює календарному місяцю.

Згідно пункту 257.2 статті 257 ПК України платники рентної плати самостійно обчислюють суму податкових зобов`язань з рентної плати.

Відповідно до пункту 257.3 статті 257 ПК України платник рентної плати до закінчення визначеного розділом II цього Кодексу граничного строку подання податкових декларацій за податковий (звітний) період, визначений цією статтею, подає до відповідного контролюючого органу за формою, встановленою у порядку, передбаченомустаттею 46 цього Кодексу, податкову декларацію, яка містить додатки, зокрема, з рентної плати за спеціальне використання води - за місцем податкової реєстрації.

Пунктом 257.5 статті 257 ПК України передбачено, що сума податкових зобов`язань з рентної плати, визначена у податковій декларації за податковий (звітний) період, сплачується платником до бюджету протягом 10 календарних днів після закінчення граничного строку подання такої податкової декларації.

Відповідно до підпункту 258.1.1 пункту 258.1 статті 258 ПК України, на платника рентної плати покладається відповідальність за правильність обчислення, повноту і своєчасність її внесення до бюджету, а також за своєчасність подання контролюючим органам відповідних податкових декларацій згідно із нормами цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відповідно до поданих декларацій з рентної плати ФОП ОСОБА_1 нарахувала наступні суми рентної плати за користування надрами та спеціальне використання води:

1 квартал 2017 року (уточнююча) 31.07.2017 № на загальну суму 172,46 грн.

2 квартал 2017 року (основна) 01.08.2017 № на загальну суму 1043,79 грн.

3 квартал 2017 року (основна) 01.11.2017 № на загальну суму 1043,80 грн.

4 квартал 2017 року (основна) 07.02.2018 № на загальну суму 1043,79 грн.

1 квартал 2018 року (основна) 04.05.2018 № 7 на загальну суму 1190,20 грн.

2 квартал 2018 року (основна) 18.07.27305 на загальну суму 1190,20 грн.

3 квартал 2018 року (основна) 02.11.2018 № на загальну суму 3176,74 грн.

4 квартал 2018 року (основна) 29.01.2019 № на загальну суму 3126,11 грн.

1 квартал 2019 року (уточнююча) 21.06.2019 № на загальну суму 3464,02 грн.

2 квартал 2019 року (основна) 18.07.2019 № на загальну суму 3483,76 грн.

3 квартал 2019 року (основна) 08.11.2019 № на загальну суму 3513,36 грн.

4 квартал 2019 року (основна) 04.02.2020 № на загальну суму 3454,15 грн.

Перевіркою встановлено заниження податкового зобов`язання з рентної плати за спеціальне використання води за 1 квартал 2017 року на суму 871,34 грн, чим порушено п. 255.3, п. 255.11 ст. 25 ПК України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI зі змінами і доповненнями.

Матеріалами справи підтверджено, а позивачем не спростовано, заниження ФОП ОСОБА_1 податкового зобов`язання з рентної плати за спеціальне використання води за 1 квартал 2017 року на суму 871,34 грн.

З наведеного вище, суд дійшов висновку, що підстави до скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 02.04.2020 року № , яким визначено грошове зобов`язання за платежем рентна плата за спеціальне використання води у сумі 1089,18 грн (в т.ч. 871,34 грн основного платежу та 217,84 грн штрафних санкцій), відсутні.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням зазначеного суд доходить висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відтак враховуючи часткове задоволення позовних вимог, а саме в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02.04.2020 № та від 02.04.2020 № , вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 02.04.2020 № Ф- та рішення від 02.04.2020 № сплачений ФОП ОСОБА_1 судовий збір за ці позовні вимоги підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області у розмірі 3769,67 грн (183375,90 + 15281,33 + 149417,40 + 28892,38 = 376 967,01 Х 1%).

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 293, 295, п. 3 розділу VI Прикінцевих положень, пп. 15.5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішень, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 02.04.2020 № .

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 02.04.2020 № .

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Львівській області від 02.04.2020 № Ф-.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Львівській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 02.04.2020 № .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Львівській області 3769 (три тисячі сімсот шістдесят дев`ять) гривень 67 копійок сплаченого судового збору на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням положення п. 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. При цьому, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до або через суд першої інстанції, який ухвалив рішення.

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Львівській області (, місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35).

Суддя Сидор Н.Т.