Справа № 620/3698/20
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3698/20 Суддя (судді) першої інстанції: Падій В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

До Чернігівського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просила суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Деснянського ВДВС у м. Чернігові від 27.11.2015 про стягнення виконавчого збору, винесену в межах виконавчого провадження ВП № 49376759 відносно ОСОБА_1 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 квітня 2020 року залишено позовну заяву без руху у зв`язку з його невідповідністю вимогам КАС України, що визначають вимоги до позовної заяви, а саме ст. 160, 161 КАС України та зазначено, що вказані судом недоліки повинні бути усунуті шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з адміністративним позовом та доказів на підтвердження поважності причин такого пропуску.

На виконання вимог зазначеної ухвали, 24 вересня 2020 року від позивача на адресу суду надійшла заява про поновлення пропущеного процесуального строку для звернення до суду, відповідно до норм чинного адміністративного судочинства.

Заява обґрунтована тим, що позивач дізналася про існування оскаржуваного рішення лише після одержання постанови від 13.07.2020 у ВП № 49376759 про виправлення помилки у процесуальному документі, а саме оскаржуваній постанові від 27.11.2015 у ВП № 49376759 про стягнення виконавчого збору.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду. Крім того, з метою вирішення питання про поновлення пропущеного строку звернення до суду Чернігівським окружним адміністративним судом було витребувано у відповідача докази ознайомлення позивача з оскаржуваною постановою від 27.11.2015 про стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження ВП №49376759 та копії матеріалів виконавчого провадження ВП №49376759, засвідчені належним чином.

01 жовтня 2020 року від відповідача до суду надійшов лист від 30 вересня 2020 року № 19.21-15/83657 в якому останній просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку звернення до суду. До листа додано матеріали виконавчого провадження № 49376759.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року визнано причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 до суду неповажними та відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду у даній справі. Заяву Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про залишення позову без розгляду задоволено та адміністративний позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на обставини аналогічні викладеним у заяві про поновлення пропущеного процесуального строку для звернення до суду від 24 вересня 2020 року.

Відповідачем було подано відзив на апеляційну скаргу у якому останній зазначає, що заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Натомість, стверджує, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну правову оцінку дослідженим доказам та прийнято законне і обґрунтоване рішення у відповідності до норм матеріального та з дотриманням норм процесуального права.

Учасники судового процесу, які були належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи явку уповноважених представників не забезпечили та про причини їх неявки суду не повідомили.

Враховуючи вказані обставини та керуючись приписами п. 2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України колегія суддів ухвалила здійснити апеляційний розгляд справи у порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що приймаючи рішення про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, позивач про оскаржувану постанову дізналась вже у березні 2016 року, що підтверджується даними наявних у справі матеріалів виконавчого провадження ВП № 49376759. З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави, вказані позивачем в клопотанні про поновлення строку звернення до суду є неповажними, а зазначені останньою обставини не свідчать про поважність пропуску строку на звернення до суду з даним позовом, а також вжиття останньою негайних заходів для оскарження постанови державного виконавця від 27.11.2015, протягом 10 днів з часу, коли вона дізналася про порушення своїх прав. Таким чином, судом було встановлено, що позовну заяву подано позивачем з пропуском десятиденного строку на звернення до суду, без поважних причин, що є підставою для залишення позову без розгляду.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Положеннями частини 1 та 2 ст.122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, ст.287 КАС України встановлено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця. Вимогами п. 1 ч. 2 передбачено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що вирішальним для визначення строків звернення до адміністративного суду є встановлення факту, коли та за яких обставин позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод та інтересів та зміг вчинити дії, направлені на їх відновлення.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд, про що останнім зазначено у постанові від 21 березня 2019 року у справі 826/5240/18 (адмін.провадження № К/9901/2222/19).

Як встановлено судом, звертаючись 27 березня 2020 року до суду з даним позовом, позивач також просив суд поновити строк звернення до суду, як такий що був пропущений з поважних причин. Зокрема, позивач зазначала, що копію оскаржуваної постанови вона отримала лише 28 серпня 2020 року.

Колегія суддів критично оцінює висновок суду першої інстанції про те, що позивач була обізнана щодо існування оскаржуваної постанови державного виконавця ще з березня 2016 року з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ч. 8 ст. 28 ЗУ "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (що був чинний на момент винесення спірної постанови у редакції від 06.06.2015, далі - Закон № 606-XIV) постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.

При цьому, положеннями ч. 1 статті 31 Закону № 606-XIV регламентовано, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Водночас, матеріали справи не містять доказів безпосередньо отримання позивачем оскаржуваної постанови державного виконавця.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що наявність в Журналі реєстрації вихідної кореспонденції 5, 11, 12, 17, 19, 24 Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції за 2015 рік запису про направлення оскаржуваної постанови адресату - ОСОБА_1 не свідчить про те, що вказана постанова була дійсно направлена вказаному адресату та отримання останньою.

Аналогічно, колегією суддів не приймаються до уваги посилання суду першої інстанції, в якості обставин щодо обізнаності позивача про оскаржувану постанову до серпня 2020 року, на те, що:

- членом сім`ї позивача було особисто отримано виклик-повістку від 09.03.2016 № 173/6 в якій зазначалась сума виконавчого збору;

- позивач 29 квітня 2016 року з`явилась до відділу ДВС та надала пояснення;

- що утримання із заробітної плати позивача проводило ТОВ "Макс-Транс-Сервіс" (керівником та засновником якого згідно даних ЄДР ЮО ФОП є позивач - ОСОБА_1 ), адреса якого повністю збігається з адресою місця проживання позивача;

- направлення відповідачем на вказану адресу (зокрема, місця проживання позивача) листа № 173/6 від 17.02.2016 та постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 17.02.016 у виконавчому проваджені ВП № 49376759;

- в постанові про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 17.02.016 чітко зазначалось про необхідність проведення утримань з усіх видів доходу в розмірі 20% до погашення залишку заборгованості в сумі 49351,65 грн. та виконавчого збору 1527,57 грн;

- у розпорядженнях відповідача від 12.03.2016 № 49376759/1532/6, від 15.04.2016 № 49376759/1532/6 зазначається про отримання 03.03.2016 та 05.04.2016 перерахувань від ТОВ "Макс-Транс-Сервіс" грошових коштів на виконання виконавчого документа № 2/750/54/15 від 25.03.2015, боржником за яким є ОСОБА_1 .

Зокрема, колегія суддів зазначає, що всі перелічені обставини можуть свідчити про обізнаність скаржника про наявність відкритого виконавчого провадження у якому вона має процесуальний статус боржника, а також обізнаність позивача про вчинення відповідачем певних виконавчих дій у вказаному виконавчому провадженні. Водночас, оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору з позивача в межах виконавчого провадження ВП № 49376759 є окремим документом, який у відповідності до вимог чинного законодавства боржник має право оскаржити у десятиденний строк з моменту отримання.

З огляду на зазначене, колегія суддів вказує про помилковість висновку суду першої інстанції, що факт обізнаності позивача про існування оскаржуваної постанови станом на 03.03.2016 - на початок відрахувань ТОВ "Макс-Транс-Сервіс" із заробітної плати позивача доведено достатніми, однозначними та беззаперечними доказами, що спростовує доводи позивача про те, що вона дізналась про оскаржувану постанову лише 28 серпня 2020.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідно до приписів ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з цим, згідно з вимогами ст. 73-76 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Водночас, колегією суддів встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження того, що позивач була обізнана щодо існування оскаржуваної постанови державного виконавця ще з березня 2016 року та відповідачем спростовано належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами доводів позивача про те, остання була ознайомлена зі змістом оскаржуваної постанови лише в серпні 2020 року.

Отже, за встановлених обставин справи, враховуючи, що матеріали справи не містять доказів отримання оскаржуваного рішення позивачем, а також те, що іншими учасниками справи не надано суду належних, достатніх та достовірних доказів про те, що позивач був ознайомлений зі змістом оскаржуваного рішення відповідача, колегія суддів зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що позивачем пропущено десятиденний строк звернення до суду з позовом щодо оскарження постанови головного державного виконавця Деснянського ВДВС у м. Чернігові від 27.11.2015 про стягнення виконавчого збору, винесену в межах виконавчого провадження ВП № 49376759 відносно ОСОБА_1 без поважних причин.

З огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства у їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм процесуального права, що у свою чергу мало наслідком обмеження права позивача на судовий захист, регламентованого, зокрема, статтею 55 Конституції України та статтею 5 КАС України, а також неправильного вирішення питання про залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до ст. 320 КАС України - підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, з урахуванням того, що доводи позивача викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції, що містяться в оскаржуваній ухвалі Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду, колегія суддів вважає за необхідне таку ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 122, 272, 287, 308, 311-313, 320-322, 325, 328-329 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович