Справа № 160/10542/19
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2020-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

18 грудня 2020 року Справа №160/10542/19

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі

головуючої судді: Ількова В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпро заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про відвід судді при розгляді адміністративної справи №160/10542/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Криворізької міської ради у Дніпропетровській області про визнання протиправним та нечинним рішення, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа №160/10542/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Криворізької міської ради у Дніпропетровській області про визнання протиправним та нечинним рішення.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/10542/19 від 01.11.2019 року позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Криворізької міської ради у Дніпропетровській області про визнання протиправним та нечинним рішення, було повернуто позивачеві.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.02.2020 року ухвалу суду від 01.11.2019 року у справі №16/10542/19, було залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 13.10.2020 року ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.11.2019 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14.02.2020 у справі №160/10542/19, скасовано. Справу №160/10542/19 направлено до Дніпропетровського окружного адміністративного суду у для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

29.10.2020 року справа надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 02.11.2020 року позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Криворізької міської ради у Дніпропетровській області про визнання протиправним та нечинним рішення, було залишено без руху, з підстав передбаячених ст.ст. 122,123,160,161 КАС України.

16.12.2020 року позивач звернувся до суду із заявою про відвід судді Ількову В.В., в обґрунтування якої посилається на те, що суддя Ільков В.В., не може брати участь у вирішенні цієї справи оскільки, на думку позивача, після скасування ухвали судді Ількова В.В. від 01.11.2019 року у цій справі №160/10542/19 суддя, з метою уникнення будь-яких сумнівів в учасників судового процесу щодо неупередженості судді та об`єктивного розгляду даної справи, мав би подати заяву про самовідвід, чого до цього часу зроблено не було. Не подання суддею заяви про самовідвід свідчить про порушення права позивача та інших учасників процесу на справедливий і відкритий розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Також, позивач вказав, що матеріалами справи підтверджено, що з боку судді вживаються усі заходи задля обмеження позивача у доступі до правосуддя. Зокрема, суддя Ільков В.В. умисно вибірково досліджував висновки, що були викладені у постанові Верховного Суду від 13.10.2020 року у цій справі №160/10542/19 та у своїй ухвалі від 02.11.2020 року по справі №160/10542/19 проігнорувавши висновки Верховного Суду від 13.10.2020 року, що викладались у пунктах 17,18,19 цієї постанови, повторно вказав, ще положення статті 264 КАС України розпочали діяти з 15.12.2017 року, а тому позивачем не наведено обставин та не надано доказів на підтвердження того, що ним вчинялися будь-які активні дії на ознайомлення із технічною документацією після опублікування

Згідно із частиною третьою статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України, питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Ознайомившись із матеріалами справи, оцінивши доводи заяви позивача, суд дійшов такого висновку.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені у ст.36 Кодексу адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.36 КАС України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Частиною 4 ст.36 КАС України встановлено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Слід зазначити, що головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" (безсторонність) судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

(і) "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

(іі) "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Судом встановлено, що заяву про відвід судді позивачем обґрунтовано про те, що фактично суддя, з метою уникнення будь-яких сумнівів в учасників судового процесу щодо неупередженості судді та об`єктивного розгляду справи, мав сам подати заяву про самовідвід, оскільки на думку позивача, неподання суддею заяви про самовідвід свідчить про порушення права позивача та інших учасників процесу на справедливий і відкритий розгляд справи.

Між тим, такі посилання заявника не можуть бути визнано обґрунтованою підставою для відводу.

Отже, аргументи, якими заявник мотивує свою заяву про відвід судді, не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності судді, оскільки відсутні докази, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості судді як з погляду на "суб`єктивний критерій", так і з погляду на "об`єктивний критерій", сформульовані Європейським судом з прав людини.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій в ухвалі від 17.07.2020 року у справі №826/11409/17.

Відповідно до ч.1 ст.40 КАС України питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Як зазначено у частині 4 статті 40 КАС України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше, ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Згідно з п.11 ст.40 КАС України питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу. Питання про відвід підлягає вирішенню суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч.1 ст.31 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.36, 40, 241-243 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Вважати необґрунтованою заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про відвід судді Ількову В.В. по адміністративній справі №160/10542/19.

Передати справу №160/10542/19 до Відділу з організаційного забезпечення суду для вирішення питання про відвід на автоматизований розподіл для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу, і визначається у порядку, встановленому частиною 1 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Криворізька міська рада у Дніпропетровській області (50101, м.Кривий Ріг, пл. Молодіжна, 1, ).

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду не підлягає.

Суддя В.В Ільков