Справа № 340/5739/20
Суддя: Г.М. Момонт
Дата ухвалення: 2020-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову

18 грудня 2020 року м. Кропивницький Справа №340/5739/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд, у складі судді Момонт Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження в м. Кропивницькому заяву представника позивача про забезпечення позову у справі

за позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача: Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, м. Кропивницький, вул. Академіка Корольова, 26

про визнання протиправним і скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про:

- визнання протиправним і скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 05.10.2020 р. №11-13903/14-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» в частині відмови ОСОБА_1 ;

- зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га на території Чемерпільської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області.

16.12.2020 р. одночасно з позовною заявою представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони Головному управлінню Держгеокадастру у Кіровоградській області вчиняти дії/приймати рішення щодо розпорядження земельною ділянкою сільськогосподарського призначення державної власності площею 2,00 га, зазначеної ОСОБА_1 на графічних матеріалах, поданих разом із заявою від 10.08.2020 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Чемерпільської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

У заяві зазначено, що ОСОБА_1 оскаржено наказ Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 05.10.2020 р. №11-13903/14-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою». Представник позивача вважає, що відповідач в інтересах третьої особи може штучно створити ситуацію за умов якої, поки позивач захищає своє право та законний інтерес у судовому порядку, третя особа відносно цієї ж земельної ділянки може розробити документацію та подати її на погодження і затвердження, наслідком чого стане передання відповідачем її у власність такій особі, та нівелює судовий захист позивача, оскільки в такому разі він стане ілюзорним, позбавленим будь-якого логічного змісту, безцільним, формальним, нікчемним, що не відповідає принципу верховенства права та принципу, закріпленому у статті 129-1 Конституції України щодо обов`язковості судових рішень. Більше того, на думку представника позивача, під час судового провадження відповідач може розпорядитись даною ділянкою, надавши дозвіл третій особі на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а позивач, отримавши наказ про надання дозволу на розробку проекту землеустрою в разі прийняття рішення на користь останнього, буде позбавлений права на затвердження даного проекту та на передачу йому у власність земельної ділянки з огляду на положення ст.118 ЗК України, оскільки на земельну ділянку яку має намір отримати у власність позивач, будуть зареєстровані речові права іншої особи. Представник позивача вказує, що Верховний Суд висловлює позицію, у якій орган державної влади або місцевого самоврядування не має правових підстав для надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку двом різним особам на одну і ту ж земельну ділянку (постанови від 25.04.2018 р. у справі №461/2132/17, від 31.07.2019 р. у справі №472/1286/17-ц, від 11.09.2019 р. у справі №472/1284/17-ц, від 27.11.2019 р. у справі №671/464/17, від 22.01.2020 р. у справі №707/2230/18). Представник позивача зазначає, що з огляду на строк розгляду справи у порядку КАС України та середні строки розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства (від 3 до 14 днів) є усі підстави для забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а судовий захист буде ілюзорним і неефективним, що потягне за собою наступні судові спори. На думку представника позивача, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до негативних правових наслідків як для позивача, так і для особи, якій може бути надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, оскільки це може зумовити майбутні звернення до суду як позивача, так і особи, якою на підставі спірного наказу розробляється документація із землеустрою. Представник позивача зауважує, що розгляд справи починаючи з суду першої інстанції, а також в разі подачі апеляційної скарги та її розгляду апеляційною інстанцією, може тривати досить тривалий час, а процедура розроблення документації із землеустрою, її погодження і затвердження, як правило, триває від 10 до 30 днів, то невжиття заходів забезпечення цілком з об`єктивних причин, створить обставини за яких захист прав, свобод та інтересів позивача суттєво ускладниться та фактично стане неможливим в порядку адміністративного судочинства, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Вжиття заходів забезпечення позову, на думку представника позивача, не зумовлює фактичного вирішення справи по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища позивача до розгляду справи по суті, при цьому заборона вчиняти певні дії, стосується предмету позову і є співмірним з позовними вимогами. Необхідність вжиття заходів для забезпечення позову полягає у тому, що за час, коли позивач змушений відновлювати порушене право у судових інстанціях, оскаржуючи повторну незаконну відмову відповідача у наданні йому дозволу щодо розроблення проекту землеустрою, інша особа може набути право на запитувану позивачем земельну ділянку. Представник позивача вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню з огляду на існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди майновим правам та інтересам позивача для відновлення яких необхідно буде докласти позивачу значних зусиль, та очевидних ознак не відповідності спірного наказу критеріям, які визначені у ч.2 ст.2 КАС України. На думку представника позивача, забезпечення позову в обраний спосіб, не порушить жодних прав та законних інтересів третіх осіб, оскільки такий спосіб спрямований виключно на недопущення утруднення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Згідно з частинами 1, 2 статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено забороною відповідачу вчиняти певні.

З огляду на ч.2 ст.151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними і співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу) про захист якого просить заявник, з наслідками, які настануть внаслідок, зокрема, зупинення дії оскаржуваного адміністративного акта.

Забезпечення позову здійснюється з метою гарантування виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог та спрямоване на те, щоб не допустити настання незворотних наслідків щодо відновлення порушеного права.

Отже, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виключних виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постановах від 21.11.2018 р. у справі №826/8556/17, від 25.04.2019 р. у справі №826/10936/18, від 29.01.2020 р. у справі №640/9167/19.

Судом встановлено, що оскаржуваним наказом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 05.10.2020 р. №11-13903/14-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Чемерпільської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,00 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

З огляду на правову позицією Великої Палати Верховного Суду, наведену у постанові від 17.10.2018 р. у справі №380/624/16-ц (провадження №14-301цс18) рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак, отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не являється правовстановлюючим актом.

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.09.2020 р. у справі №688/2908/16-ц (провадження №14-28цс20) не знайшла підстав для відступу від висновку викладеного у постанові від 17.10.2018 р. у справі №380/624/16-ц (провадження №14-301цс18).

Суд враховує, що з даного питання існують різні правові позиції викладені Верховним Судом, однак вважає за необхідне враховувати саме правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, оскільки, з огляду на п.1 ч.2 ст.45 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. №1402-VIII, відповідно до змісту якого до повноважень Великої Палати Верховного Суду відноситься перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

Також суд бере до уваги, що у заяві про забезпечення позову представником позивача наводяться середні строки розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства (від 10 до 30 днів), які ґрунтуються виключно на припущеннях.

Отже, невжиття заходів забезпечення позову у способи зазначені у заяві про забезпечення позову не можуть ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у даній справі або ж унеможливити чи ускладнити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Окрім того, суд вважає, що наведені представником позивача обставини не свідчать про наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного наказу та підлягають оцінці під час розгляду справи.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що доводи представника позивача про необхідність вжиття заходів забезпечення позову є необґрунтованими, оскільки не доведено існування підстав із якими ст.150 КАС України пов`язує вжиття заходів забезпечення позову.

Таким чином, заява представника ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.150-154, 156, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Копію ухвали надіслати позивачу та представнику позивача.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту підписання її суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складання такої ухвали.

Дата складання ухвали 18 грудня 2020 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.М. Момонт