Справа № 193/728/20
Суддя: Кащук Д. А.
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/193/34/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

17 грудня 2020 року сел.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Кащук Д.А.,

при секретарі судового засідання Ратушній В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку ст.229 КАС України в залі суду в смт.Софіївка справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП № 3 Золотоніського відділу поліції Головного управління національної поліції в Черкаській області Лелеки Віталія Валерійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Головне управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до поліцейського СРПП № 3 Золотоніського відділу поліції Головного управління національної поліції в Черкаській області Лелеки Віталія Валерійовича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В обгрунтування позову вказує, що з автоматизованої системи виконавчих проваджень він дізнався про те, що 20.05.2020 року у Софіївському районному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо нього відкрито виконавче провадження № 62120609 про стягнення штрафів у справах про адміністративні правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху. Оскільки він жодним чином не був повідомлений Софіївським РВДВС про відкриття виконавчого провадження, він звернувся до них 28.05.2020 року на особистому прийомі за роз`ясненнями, де йому дозволили ознайомитись тільки із постановою.

Зідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП 18 № 371532 від 16.07.2019 року вказано, що вона складена 16.07.2019 року о 8 год. 10 хв. на 121 км Бориспіль-Запоріжжя, водій не виконав вимоги дорожнього знака 4.2, чим порушив пункт 8.4. Розділ 33 ПДР України.

Відповідно до п. 6 вказаної Постанови, його притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн., начебто, за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Вважає дії відповідача протиправними, а дану Постанову незаконною, необгрунтованою і такою, що повинна бути скасована з наступних підстав.

Зазначає, що ніякої постанови він не отримував, вона складалась без його присутності.

Стверджує, що 16.07.2019 р. він керував автомобілем RENAULT DUSTER, державний номер НОМЕР_1 . Його зупинив відповідач, на його прохання пояснити причину зупинки, відповідач відповів, що він здійснив проїзд на заборонений знак. На його питання, який саме знак, він відмовився відповідати. Після низки питань до відповідача, на які він відмовлявся відповідати, позивач здійснив телефонний виклик поліції за номером 102, повідомивши про порушення його прав. Після виклику поліції за номером 102, відповідачу зателефонував його начальник, і відповідач сказав ОСОБА_1 , що він може їхати далі, оскільки порушення немає.

Зважаючи на вищевикладене, ніяких постанов у його присутності не складалось, справа про адміністративне правопорушення при ньому не розглядалась, йому не було інкриміноване жодне обґрунтоване доказами адміністративне правопорушення, докази також не надавались.

Зазначає, що він не отримував копії оскаржуваної постанови. Вона взагалі була складена, напевно, після того, як він поїхав. Про постанову він дізнався лише в Софіївському РВВДВС.

Зазначає, що в постанові відсутній його підпис про отримання її копії, вона йому не надсилалась, про що свідчать відповідні порожні графи в постанові, що є порушенням абзацу 1 пункту 8 розділу III Інструкції № 1395, де вказано, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності цієї особи справа розглядається лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (стаття 268 КУпАП).

Вказує, що справа при ньому взагалі не розглядалась. Оскаржувана постанова не оголошувалась, не вручалась під підпис, і не надсилалась поштою рекомендованим листом. Зважаючи на цей пункт, оскаржувана Постанова взагалі не набрала законної сили. Відповідач в оскаржуваній постанові невірно зазначає пункти порушення, яке він начебто здійснив, згідно ПДР України.

Згідно з ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до зазначеного у п. 5 Постанови порушення «п. 8.4. Розділ 33 ПДР України», то п. 8.4. Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) встановлено, що «8.4. Дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи:

а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду;

б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги;

в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;

г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження;

ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;

д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування;

е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені».

Розділ 33 ПДР, який також зазначено відповідачем постанові, то цей розділ має назву «33. Дорожні знаки» і складається з підпунктів з нумерацією від 1 до 7.22, тобто, взагалі незрозуміло, що мав на увазі відповідач, зазначивши в оскаржуваній постанові весь перелік видів та різновидів дорожніх знаків, і що саме з пункту 8.4. чи розділу 33 ПДР ним начебто порушено.

Таким чином, на думку позивача будь-яких доказів, що свідчили б про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, крім оскаржуваної постанови, відповідачем не надано, відсутні будь-які докази, що свідчать про порушення ним правил дорожнього руху, відсутні покази свідків, тобто фактично не було виявлено факту порушення ним правил дорожнього руху. В документі, на підставі якого ним притягають до адміністративної відповідальності, відсутні будь-які докази, матеріали чи інші дані, що давали б змогу пересвідчитися у скоєнні ним правопорушення, а відтак, і в правомірності притягнення його до адміністративної відповідальності. Отже, винесену постанову про адміністративне правопорушення за таких обставин не можна вважати законною.

Вважає, що вимоги норм закону щодо дослідження обставин справи відповідачем не були дотримані. За таких умов склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 3 ст. 122 КУпАП, залишається недоведеним, а відтак, склад адмінправопорушення у даному випадку відсутній. Відповідно до ст. 247 КУпАП, у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

Вказує, що оскаржувана постанова є незаконною і повинна бути скасована.

Просить суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови серії ДП 18 № 371532 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 16.07.2019 року; визнати протиправними дії поліцейського СРПП № 3 Золотоніського відділу поліції Головного управління національної поліції в Черкаській області Лелеки Віталія Валерійовича щодо винесення ним постанови серії ДП 18 № 371532 від 16.07.2019 року та просить скасувати постанову серії ДП 18 № 371532 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 16.07.2019 року і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Просить стягнути на свою користь судовий збір у розмірі 420,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління національної поліції у Черкаській області.

Ухвалою від 07.09.2020 року провадження по справі відкрито та призначено до розгляду.

Ухвалою від 07.09.2020 року до справи було залучено третю особу , яка не заявляє самостійних вимог - Головне управління Національної поліції в Черкаській області.

Позивач ОСОБА_1 належним чином повідомлений, у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просить суд позов задовольнити.

Відповідач поліцейський СР ПП № 3 Золотонівського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області Лелека В. В. відзив на позовну заяву суду не надав,належним чином повідомлений у судове засідання не з`явився, заяву про розгляд справи без його участі суду не надавав.

Представник третьої особи Головного управління Національної поліції в Черкаській області належним чином повідомлений, у судове засідання не з`явився, заяву про розгляд справи без його участі суду не надавав.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 5 ст. 205 КАС України визначено, що у разі неявки позивача у судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта(ч.9 ст. 205 КАС України).

З урахуванням положень ст.205 КАС України, та наявних в матеріалах справи доказів належного повідомлення осіб, що не прибули у судове засідання та відсутності перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, суд приходить до висновку про можливість розглянути справу у письмовому провадженні без участі сторін.

В прохальній частині позовної заяви позивач клопоче поновити йому строк звернення до суду з підстав того, що про постанову дізнався 28.05.2020 року, коли ознайомився з постановою особисто у Софіївському ВДВС, і йому дозволили сфотографувати, але її там позивач так і не отримав. Вказує, що дану постанову він на місці вчинення правопорушення не отримував, про що свідчиь відсутність його підпису про отримання постанови у постанові серії ДП 18 № 371532 від 16.07.2020 року (а.с. 7). Про наявність зазначеної постанови він дізнався вже у Софіївському ВДВС де йому надали ознайомитись із нею, де він її сфотаграфував.

Вирішуючи питання про поновлення процесуального строку позивачу на звернення до суду із позовом, суд зазначає наступне.

Строки звернення до суду визначенні ст. 122 КАС України. Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим кодексом, або іншими Законами.

Згідно до ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення(постанови), а щодо рішень(постанов) у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

З урахуванням положень ст.ст. 122,123 КАС України, обов`язок доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду покладений на позивача.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Оцінюючи обставини, що перешкоджали реалізації процесуального права на звернення до суду, на які позивач посилається як на поважні, суд виходить з оцінки та аналізу наведених у заяві доводів і з того, чи мав скаржник за таких обставин можливість своєчасно реалізувати право на звернення до суду.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було заявлено клопотання про витребування у органах Софіївського ВДВС належним чином завірену копію виконавчого провадження, та витребування у відповідача доказів щодо направлення оскаржуваної постанови на адресу проживання позивача ОСОБА_1 , однак будь-яких відомостей на спростування даної інформації на час вирішення питання про поновлення строку на звернення до суду із позовом у суду немає.

Рішенням Європейського Суду з прав людини по справі «Іліан проти Туреччини» встановлено, що правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звернути увагу на обставини справи.

Суд, за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Виходячи із обставин, викладених вище, суд дійшов висновку, що доводи позивача про поважність причин пропуску строку звернення до суду є обґрунтованими, а тому суд визнає їх поважними, з огляду на що поновлює пропущений позивачем строк на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення від 16.07.2019 року Серія ДП № 18371532.

16 липня 2019 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

У постанові серії ДП № 18371532 від 16.07.2019 року, що винесена відносно позивача, зазначено, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом RENAULT DUSTER реєстраційний номер НОМЕР_1 16.07.2019 року о 08 годині 20 хв. км 121 Бориспіль-Запоріжжя не виконав вимог дорожнього знака 4.2 (рух праворуч), чим порушив п. 8.4 Розділу 33 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Статтями 72-79 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази - не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 293 КУпАП і роз`яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24.06.1988 року «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» - орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Разом з тим, виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Суд при розгляді даної категорії адміністративних справ перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови та її поважність згідно з вимогами пункту 3 частини 1 статті 293 КУпАП.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Отже, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення саме відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за частиною 1 статті 122 КУпАП.

Згідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, в тому числі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Пунктом 1.1 ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

У відповідності до п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР України передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.8.1. ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п.8.4. ПДР України Дорожні знаки поділяються на групи:

А) попереджувальні знаки;

Б) знаки приорітету;

В) заборонні знаки;

Г) Наказові знаки

ґ) Інформаційно вказівні знаки;

д) Знаки сервісу;

Е) табличка до дорожніх знаків.

З матеріалів справи вбачається, що у постанові серії ДП 18 № 371532 від 16.07.2019 року відсутній підпис правопорушника про отримання оскаржованої постанови. У графі п. 8 постанови відсутній підпис ОСОБА_1 про роз`яснення його права на оскарження. До постанови не додано відео запису з нагрудної камери поліцейського.

Приписами статті 280 КУпАП закріплено обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно з пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У випадках, передбачених частинами першою та другою статті 258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.

Відповідно до вимог статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Згідно зі статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За приписами статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суд звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого процесуального законодавства покладено на відповідача.

Водночас, приписами ч. 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем, у порушення вимог ч. 2 ст.77 КАС України не надано доказів вчинення позивачем будь-яких порушень, внаслідок яких у відповідача виникло б право притягнення водія до адміністративної відповідальності.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Суд вважає, що встановлення вини позивача у скоєнні адміністративного правопорушення не може ґрунтуватися лише на обставинах, викладених суб`єктом владних повноважень в постанові, тобто в своєму рішенні, про притягнення особи до адміністративної відповідальності без доведення цього факту доказами, що визначені законодавством.

На думку суду, відповідач повинен був надати суду фото, відео докази, які б підтвердили в діях позивача наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, що відповідачем, незважаючи на неодноразову вимогу суду надати відеодокази зі службового відеореєстратора про вчинення позивачем адміністративного правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП, здійснено не було, витребувані докази відповідач на розгляд суду не надав.

Крім того відповідно до графи 9 оскаржуваної постанови відсутня будь-яка відмітка про отримання чи то відмову про отримання постанови, що є порушенням норми ст.285 КУпАП.

Ст. 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до положень ч.ч. 2, 5 ст.77КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

На підставі викладеного, судом встановлено, що вина позивача у порушенні правил дорожнього руху України не доведена належними та допустимими доказами, а постанова у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не містить доказів вчинення правопорушення, що є підставою для її скасування та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Разом із тим, не підлягають до задоволення вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача при винесенні оскаржуваних постанов, виходячи з такого.

У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Аналіз наведеної норми закону вказує, що суд при розгляді справ даної категорії наділений правом приймати рішення лише в чітких установлених законом межах, які не передбачають застосування такого способу захисту прав позивача як визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень при винесенні оскаржуваних постанов.

Відповідно до ч. 1ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку з частковим задоволенням позову витрати позивача у справі, які складаються зі сплаченого ним судового збору, на підставі ч. 1 ст. 139 КАС України підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, працівником якого є відповідач.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 6, 9, 14, 72, 74, 76, 90, 139, 241-246, 255, 268, 271, 286, 295 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування постанови серії ДП 18 № 371532 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі від 16.07.2019 року та поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду.

Позов ОСОБА_1 до поліцейського СР ПП № 3 Золотоніського відділу поліції Головного управління національної поліції в Черкаській області Лелеки Віталія Валерійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Головне управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ДП 18 №371532 від 16.07.2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопррушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 420 (чотриста двадцять) гривень 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління національної поліції у Черкаській області

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене) (ч.5 ст.250 КАС України).

Суддя Д. А. Кащук