Справа № 161/21278/19
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 161/21278/19 пров. № А/857/11252/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Святецького В.В.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Марцинковської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління патрульної поліції у Волинській області на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 липня 2020 року (прийняте у м. Луцьку суддею Олексюком А.В.) в справі № 161/21278/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління патрульної поліції у Волинській області, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області із зазначеним позовом та просив скасувати постанову управління патрульної поліції у Волинській області (далі - УПП у Волинській області) серії ДП18 за № 257720 від 27 жовтня 2019 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення приписів частини другої статті 122 та частини першої статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) за те, що він не подав сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямку і в ході перевірки документів у нього був відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що постанова у справі про адміністративне правопорушення є незаконною та необґрунтованою, оскільки при розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в його діях є ознаки проступку. Зокрема, зазначає, що він дійсно у вказаний у постанові день та час перебував на зазначеній ділянці дороги, проте не керував транспортним засобом. Крім того вказує на те, що він звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності як учасник бойових дій та інвалід війни. Також працівник поліції при складенні постанови допустив ряд процесуальних порушень.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 липня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржило УПП у Волинській області, яке вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи і порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивач, керуючи автомобілем, не увімкнув світловий покажчик повороту відповідного напрямку руху і в ході перевірки документів у нього був відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. При цьому, зазначає, що позивач, заявляючи про те, що він інвалід війни, відповідного посвідчення не пред`явив. Враховуючи наведене, вважає, що дії поліцейського щодо винесення постанови відповідають вимогам Закону України «Про національну поліцію», Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КупАП) та Правилам дорожнього руху України.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не здійснювалося.

Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за № 1306 (далі ПДР).

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 9.2 б ПДР, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Положеннями частини другої статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Відповідно до підпункту "ґ" пункту 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно з підпунктом "а" пункту 2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред?явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Із матеріалів справи видно, що 27.10.2019 поліцейським роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області рядовим поліції Царуком В.О. відносно позивача винесено постанову серії ДП 18 № 257720 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122 КУпАП та ст. 126 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн (а.с. 5).

З цієї постанови видно, що 27.10.2019 о 00:08 год. на 139 км + 900 м а/д М-19 сполученням Доманово - Ковель - Чернівці - Тереблече, в с. Княгининок Луцького району ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 , не увімкнув покажчик повороту відповідного напрямку руху, чим порушив приписи п.п. 9.2. б ПДР України; в ході перевірки документів виявилось, що у нього відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чим порушив п.п. 2.1. «ґ» ПДР України.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що будь-які належні, допустимі, достовірні та достатні докази, які б підтвердили факт порушення позивачем вимог п. 9.2 «б» ПДР, у матеріалах справи відсутні та відповідачем не надані, а тому позивача безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення цієї норми.

Крім того, судом встановлено, що позивач є інвалідом війни 3 групи, а тому звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, що свідчить про відсутність вини позивача у порушенні п. 2.1 «ґ» ПДР України.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

За вимогами частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з пунктами 4, 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18 грудня 2018 року (далі Інструкція №1026), під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу ІІІ Інструкції №1026 відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія.

Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Судом встановлено, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови не дотримався вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 щодо забезпечення безперервної відеозйомки на портативний відеореєстратор під час виконання службових обов`язків.

Так, відповідачем надано відеозапис, на якому зафіксовано припаркований на узбіччі автомобіль позивача. На ньому також видно, що позивач надавав поліцейському декілька різних посвідчень, що не відносяться до обов`язкових документів, які необхідно надати поліцейському, справжність який поліцейський намагався встановити.

Разом з тим, на відео відсутні моменти, що стосуються руху автомобіля і з`їзду на узбіччя без увімкнення світлових покажчиків напрямку руху; пред`явлення посвідчення інваліда війни 3 групи.

Позивач у своїх доводах зазначає, що на час виявлення поліцейським його автомобіль був припаркований і позивач ним не керував. З наданого відеозапису також видно, що позивач змінював свої покази і також зазначав, що під час руху автомобіля йому стало погано і він зупинився. Також зазначав поліцейським, що він є інвалідом війни і звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

З наведеного видно, що жодних фактичних даних, на основі яких інспектор поліції встановив наявність адміністративного правопорушення за ст. 122 КУпАП, винність позивача у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, відповідачем не надано.

Крім того судом встановлено, що позивач є інвалідом війни 3 групи, а тому звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, що свідчить про відсутність вини позивача у порушенні п.2.1 «ґ» ПДР України.

З наданих відповідачем доказів встановити вину позивача неможливо.

У відповідності з частиною третьою статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що сукупність наданих сторонами доказів та пояснень не дає можливості встановити винність позивача у порушенні вимог частини другої статті 122 КУпАП та частини першої статті 126 КУпАП, а висновки особи, яка приймала оскаржувану постанову грунтуються загалом на припущеннях та не підтверджені належними доказами, які суд міг би дослідити та надати їм належну оцінку.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.229, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу управління патрульної поліції у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 липня 2020 року в адміністративній справі № 161/21278/19 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Святецький
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 18 грудня 2020 року.