Справа № 279/2260/16-а
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 279/2260/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Моголівець І.А.

Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.

16 грудня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Шидловського В.Б. Боровицького О. А.

за участю:

секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,

представника відповідача: Пашинської А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання неправомірними дій щодо перерахунку пенсії в зв`язку зі зміною стажу та заробітку, визнання незаконним розпорядження 166874 від 25.01.2016 та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

у квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Коростені та Коростенському районі, яке на підставі ухвали суду замінено на правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (ГУ ПФУ у Житомирській області), в якому просив:

-визнати протиправними дії відповідача щодо перерахунку пенсії в зв`язку зі зміною стажу та заробітку;

- визнати незаконним та скасувати розпорядження №166874 від 25.01.2016 року;

- зобов`язати відповідача поновити позивачу виплату пенсії відповідно до розпорядження №166874 від 26.03.2014 року з 01.02.2016 року.

Постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 червня 2016 року позов задоволено.

Проте, постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2016 року скасовано постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 червня 2016 року та відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Верховного Суду від 19 липня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 19 липня 2019 року зазначив, що вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки суті спірних правовідносин, їх природі, і остаточно не з`ясували мету здійснення відповідачем таких дій і прийняття ним спірного розпорядження, зокрема, чи були вони спрямовані саме на перерахунок пенсії або ж переведення ОСОБА_1 з одного виду пенсії на інший, або це було зумовлено іншими чинниками.

Так, за результатами нового розгляду даної справи, 09 липня 2020 року Коростенський міськрайонний суд Житомирської області прийняв рішення про задоволення адміністративного позову.

Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

У судовому засіданні представник відповідача, апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Позивач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши, суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 10.07.2002 року ОСОБА_1 під час роботи на державній службі було встановлено ІІ групу інвалідності, а з 01.01.2004 року позивачу призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону "Про державну службу" від 13.12.1993 №3723-XII (Закон №3723-XII).

Починаючи з 09.12.2010 у зв`язку з працевлаштуванням в органи місцевого самоврядування та на підставі ст. 37 Закону №3723-XII позивач отримував пенсію по інвалідності на загальних підставах.

Так, 25.03.2014 року позивач був звільнений з посади заступника голови Коростенської районної ради у зв`язку з достроковим припиненням повноважень та виходом на пенсію посадової особи органу місцевого самоврядування.

За таких обставин, 26.03.2014 року позивач подав до Пенсійного органу заяву на перерахунок пенсії по інвалідності у зв`язку із звільненням, відповідно до Закону України «Про державну службу».

Так, розпорядженням №166874 від 28.03.2014 року ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії по інвалідності, переведено його на пенсію відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» за нормами ст. 37 Закону України «Про державну службу».

Проте, розпорядженням №1668874 від 25.01.2016 року позивачу починаючи з 01.02.2016 року припинено виплату пенсії, яка здійснювалась відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» за нормами ст. 37 Закону України «Про державну службу» та приведено виплату його пенсії у відповідність до ст. 37 Закону України «Про державну службу». При цьому, у вказаному розпорядженні у розділі «Вид перерахунку» вказано «Перерахунок зміна стажу та заробітку».

Також, листом №1884/03 від 28.01.2016 року відповідач повідомив позивача про те, що з 01.02.2016 розмір його пенсії становитиме 2166,36 гривень, у зв`язку з невірним перерахунком пенсії при звільненні з роботи та вказано на відсутність у останнього права на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», у зв`язку з чим виплата пенсії з 01.02.2016 здійснюватиметься за нормами ст. 37 Закону №3723-XII та Закону №1058-IV.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірне розпорядження винесене та названо як «перерахунок пенсії» без заяви позивача, однак фактично під його прикриттям позивача було переведено з одного виду пенсії на інший, що як наслідок потягло за собою перерахунок розміру пенсії та припинення дії розпорядження від 2014 року, а розмір пенсії позивача було змінено в сторону її зменшення. При цьому, відповідач не зазначав, коли, ким та які конкретно помилки ним здійснено, які норми законодавства були застосовані помилково.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Так, ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 вказаного Закону особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Кожна наступна зміна виду пенсії є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не новим її призначенням чи перерахунком, оскільки в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття другого, третього, подальшого або іншого призначення пенсії. Законодавець оперує лише поняттям призначення пенсії, яким є первинне її призначення та поняттям переведення пенсії з виду на вид, яким є всі подальші зміни виду пенсії.

Перерахунок пенсії, за своїм змістом є зміною розміру одного і того ж виду пенсії, у зв`язку із зміною показника, що був базою для визначення розміру пенсії (заробітної плати, грошового забезпечення тощо), чи з інших підстав, передбачених чинним законодавством.

Так, ч. 12 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (в редакції чинній станом на момент звернення позивача з призначенням пенсії у 2014 році) визначено, що посадовим особам органів місцевого самоврядування, які в період перебування на службі в цих органах визнані інвалідами I та II груп, незалежно від причини інвалідності пенсії по інвалідності призначаються в розмірах, передбачених законодавством України про державну службу, після припинення ними служби в органах місцевого самоврядування, за наявності стажу служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років та стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". У разі повернення зазначених осіб на службу в органи місцевого самоврядування чи на державну службу виплата пенсії відповідно до цього Закону зупиняється до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування чи на державній службі. У цей час вони мають право на одержання пенсії, призначеної на загальних підставах.

Із аналізу наведеної норми встановлено, що основною підставою для призначення особі пенсії по інвалідності є визнання особи інвалідом І або ІІ групи у період перебування на службі в органах місцевого самоврядування.

При цьому, ч. 6 ст. 37 Закону України «Про державну службу» визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особам, визнаним інвалідами I або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів I або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 набув статус інваліда ІІ групи під час перебування його саме на державній службі, а не під час служби в органах місцевого самоврядування.

У судовому засіданні представник відповідача надала суду для огляду пенсійну справу ОСОБА_1 та зазначила наступне.

У ході аудиторської перевірки було виявлено те, що спеціалістом Пенсійного фонду при прийнятті розпорядження №166874 від 28.03.2014 року помилково застосовано при перерахунку пенсії позивача норми ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» , в результаті чого було призначено службове розслідування.

Так, позивач набув статус інваліда ІІ групи під час перебування його на державній службі, а тому він має право на отримання пенсії саме відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу».

За таких обставин, 25.01.2016 року Пенсійним фондом винесено розпорядження №166874, яким фактично здійснено поновлення виплати раніше призначеної позивачу пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» на загальних підставах.

Щодо зазначення в оскаржуваному розпорядженні у розділі «Вид перерахунку» - «Перерахунок зміна стажу та заробітку», то представник відповідача пояснила, що позивачу було виключено стаж та заробіток отриманий ним під час служби в органах місцевого самоврядування.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване розпорядження прийняте відповідачем в межах повноважень та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для його скасування.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, доводи апеляційної скарги спростовують висновки рішення суду, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задовольнити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09 липня 2020 року, - скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання неправомірними дій щодо перерахунку пенсії в зв`язку зі зміною стажу та заробітку, визнання незаконним розпорядження 166874 від 25.01.2016 та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 21 грудня 2020 року.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Шидловський В.Б. Боровицький О. А.