Справа № 580/34/20
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/34/20 Суддя (судді) першої інстанції: А.М. Бабич
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Парінова А.Б.,

суддів: Карпушової О.В.,

Ключковича В.Ю.,

при секретарі судового засідання Гужві К.М.,

за участю учасників судового процесу:

від позивача (апелянта): ОСОБА_1,

від відповідача 1: Горелик Р.М.,

від відповідача 2: не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Черкаської області, Виконувача обов`язків прокурора Черкаської області Павленка Володимира Володимировича про визнання протиправним та скасування наказу, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Прокуратури Черкаської області (далі - відповідач 1), Виконувача обов`язків прокурора Черкаської області Павленка Володимира Володимировича (далі- відповідач - 2), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача 1 від 03.12.2019 №341к;

- визнання протиправними дії відповідача 2 щодо видачі наказу від 03.12.2019 № 341к;

- поновити його в органах прокуратури України на посаді заступника начальника слідчого відділу прокуратури Черкаської області або рівнозначній (рівноцінній) посаді в органах прокуратури Черкаської області;

- стягнути з відповідача 1 на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу до дня фактичного поновлення на посаді;

- стягнути з відповідача 2 на його користь моральну шкоду в сумі 100000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що його звільнення відбулось без наявності законних підстав та порушує його право на працю. Зокрема, позивач стверджує, що вчасно подав заяву на переведення його до органів прокуратури області, а його звільнення з підстав недотримання форми заяви суперечить загальним засадам права. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято за відсутності правових підстав та з порушенням процедури звільнення.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на обставини аналогічні викладеним у позові та стверджуючи про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, а також порушення останнім норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Так, вимоги апеляційної скарги позивач обґрунтовує, зокрема тим, що судом першої інстанції не було надано правової оцінки всім доводам його позовної заяви, а також не взято до уваги що відповідачі не виконали покладеного на нього вимогами КАС України обов`язку щодо доведеності правомірності прийнятого рішення.

Також, позивач вважає, що суд першої інстанції відмовивши у його клопотанні про зупинення провадження у справі не належно виконав свій обов`язок, оскільки наявна об`єктивна неможливість вирішення даного спору з дотриманням завдань та принципів адміністративного судочинства до набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України за результатом розгляду подання 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року №113-ІХ (зі змінами) (справа №3/116 (20).

За наведених обставин, позивач вважає, що оскаржуване судове рішення є незаконним та необґрунтованим, а тому відповідно до приписів ст. 317 КАС України підлягає скасуванню.

Відзиву або пояснень щодо доводів та вимог апеляційної скарги від інших учасників справи до суду не надходило.

У судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд апеляційну скаргу задовольнити.

Представник відповідача 1 у судовому засіданні зазначив, що доводи апеляційної скарги вважає необґрунтованими та безпідставними. Натомість, стверджував, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи та надано належну оцінку дослідженим доказам у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

Просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року без змін.

Відповідач-2, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив та причини неявки суду не повідомив.

З огляду на зазначене та керуючись положеннями ч. 2 ст. 313 КАС України, колегія суддів ухвалила здійснити апеляційний розгляд справи за даною явкою.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач проходив публічну службу на різних посадах у органах прокуратури України з 18.07.2002 до часу виникнення спірних правовідносин.

21.11.2019 Генеральна прокуратура України видала наказ № 99ш, яким вирішила ліквідувати у структурі та штатному розписі прокуратури Черкаської області слідчий відділ, його загальну чисельність зарахувати до свого резерву з відповідним фондом заробітної плати, установити у штатному розписі відповідача 1 за рахунок резерву Генеральної прокуратури України 4 одиниці, у т.ч. посади: прокурора Катеринопільського відділу Звенигородської місцевої прокуратури, прокурора Лисянського відділу Звенигородської місцевої прокуратури, прокурора Городищенського відділу Смілянської місцевої прокуратури, прокурора Золотоніської місцевої прокуратури.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи листом від 01.11.2019 №11/1/1-2406вих19 Генеральна прокуратура України направила відповідачу 2 список осіб працівників відповідача 1, які не подали Генеральному прокурору у встановлений строк заяви встановленої форми про переведення до обласної (окружної) прокуратури та намір пройти атестацію. У вказаному списку від 31.10.2019 зазначено три особи, зокрема, позивач (заступник начальника слідчого відділу) і Пасічна Ю.П. (начальник Відділу організаційно-методичної роботи управління нагляду у кримінальному провадженні), як такі, що подали заяви невстановленої форми та змісту, а також Андрійченко С.Л. (прес-секретар на правах прокурора прокуратури), як така, що заяви не подавала.

На підставі вказаного листа Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України від 01.11.2019 №11/1/1-2406 вих.19 та списку працівників прокуратури Черкаської області, наказу Генерального прокурора від 21.11.2019 № 99ш відповідачем - 2 було видано наказ від 03.12.2019 №341-к про звільнення позивача з посади заступника начальника слідчого відділу прокуратури Черкаської області та органів прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру" з 04.12.2019.

Вважаючи вказане рішення незаконним та необґрунтованим, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся за їх захистом до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі у заявлених спірних правовідносинах діяли з дотриманням вимог щодо порядку, способу дій та строків, визначених законом

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Організація і діяльність прокуратури, нотаріату, органів досудового розслідування відповідно до п.14 ст.92 Конституції України визначаються виключно законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII "Про прокуратуру" (далі - ЗУ №1697-VII).

Відповідно до ч.1 ст.5 ЗУ №1697-VII функції прокуратури України здійснюються виключно прокурорами. Делегування функцій прокуратури, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається.

Згідно зі ст. 15 ЗУ №1697-VII прокурором органу прокуратури є: 1) Генеральний прокурор; 2) перший заступник Генерального прокурора; 3) заступник Генерального прокурора; 4-1) заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; 5) керівник підрозділу Офісу Генерального прокурора; 6) заступник керівника підрозділу Офісу Генерального прокурора (у тому числі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійного структурного підрозділу Офісу Генерального прокурора); 7) прокурор Офісу Генерального прокурора (у тому числі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійного структурного підрозділу Офісу Генерального прокурора); 8) керівник обласної прокуратури; 9) перший заступник керівника обласної прокуратури; 10) заступник керівника обласної прокуратури; 11) керівник підрозділу обласної прокуратури; 12) заступник керівника підрозділу обласної прокуратури; 13) прокурор обласної прокуратури; 14) керівник окружної прокуратури; 15) перший заступник керівника окружної прокуратури; 16) заступник керівника окружної прокуратури; 17) керівник підрозділу окружної прокуратури; 18) заступник керівника підрозділу окружної прокуратури; 19) прокурор окружної прокуратури.

Прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.

Посада заступника керівника підрозділу окружної прокуратури відповідно до п.15 ч.1 ст. 39 ЗУ №1697-VII є адміністративною посадою в Офісі Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратурах (крім посад, зазначених у частині третій цієї статті).

Як було встановлено судом та вбачається зі змісту оскаржуваного наказу, позивача було звільнено з посади заступника начальника слідчого відділу прокуратури Черкаської області.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги посилання апелянта про те, що на його посаду (з якої звільнено) не поширюється дія вказаного закону.

19 вересня 2019 року Верховна Рада України ухвалила Закон №113-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (далі-ЗУ №113-IX), пунктом 21 якого внесла зміни в ЗУ №1697-VII. Вказаний Закон набрав чинності 25.09.2019.

Відповідно до п.4 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" ЗУ №113-IX день початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті "Голос України".

З дня набрання чинності цим Законом згідно з п.6 вказаного розділу ІІ ЗУ №113-IX усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

Отже, саме нормами спеціального закону встановлений порядок особистого попередження прокурорів про можливе їх звільнення. Персональне додаткове попередження, у т.ч. за 2 місяці, як визначає загальне трудове законодавство, не передбачене.

Відповідно до п.7 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" ЗУ № 113-IX прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Згідно з п.8 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" ЗУ №113-IX положення щодо проходження прокурорами атестації, передбачені цим розділом, не поширюються на:

1) Генерального прокурора, а також прокурорів, яких після набрання чинності цим Законом призначено на адміністративні посади, передбачені пунктами 1 - 15 частини першої статті 39 Закону України "Про прокуратуру";

2) осіб, які призначаються за результатами добору на посаду прокурора відповідно до пункту 20 цього розділу;

3) керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України, його першого заступника, заступника, керівників підрозділів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України, їх заступників, прокурорів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України, які займають свої посади станом на день набрання чинності цим Законом. Такі прокурори Спеціалізованої антикорупційної прокуратури переводяться на аналогічні посади до Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора;

4) осіб, яких призначено на посади першого заступника, заступника Генерального прокурора у період з 30 серпня 2019 року.

Оскільки позивач призначений на адміністративну посаду до часу набрання чинності вказаним Законом, єдиною умовою для переведення його на посаду прокурора в обласну прокуратуру є успішне проходження ним атестації.

Згідно з п.9 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" ЗУ №113-IX атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.

Пунктом 10 вказаного розділу Закону визначено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Отже, закон встановлює право особи подати визначену заяву з вказаними відомостями, у тому числі про намір пройти атестацію, протягом визначеного терміну.

Колегія суддів зазначає, що вказаний Закон опублікований у встановленому законом порядку в газеті "Голос України", 2019, 09, 24.09.2019 №182, "Урядовий кур`єр" 2019, 09, 26.09.2019 №184, "Офіційний вісник України" 2019, №76 (04.10.2019), ст. 2631, "Відомості Верховної Ради України" 2019, №42 (18.10.2019), ст. 238, а тому його зміст позивачу був доступний та відомий позивачу до часу виникнення спірних правовідносин.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач 15.10.2019 звернувся з заявою до Генерального прокурора Рябошапки Р.В., в якій просив перевести його на адміністративну посаду в обласній прокуратурі з дня початку її роботи в Черкаській області, визначеного рішенням Генерального прокурора, на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 №113-IX, на рівнозначну адміністративній посаду, яку на цей час обіймає в прокуратурі Черкаської області. Аналогічного змісту заяву позивач також направив відповідачу 2 (том 1 а.с. 61, 64).

05.11.2019 Генеральна прокуратура України направила позивачу на його заяву лист №11/1/1-2458вих-19, в якому позивачу повідомлено про необхідність подати заяву відповідно до закону, а саме форму та зміст якої встановлено Порядком проходження прокурорами атестації, затвердженим наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 №221, та про наслідки її неподання. Крім того, позивачу було також повідомлено, що заяву позивача направлено відповідачу 1 для вирішення питання подальшого проходження ним служби в органах прокуратури. Таке направлення здійснене згідно з супровідним від 05.11.2019 вих.11/1/1/2459 вих-19 (том 1 а.с. 72-73).

Отже, з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що позивачем не було дотримано вимог наведених вище норм законодавства та направлено заяви, яка б містила інформацію про його намір пройти атестацію, згоду на обробку його персональних даних, застосування процедур і умов проведення атестації.

Вказані обставини підтверджуються також наявним у матеріалах справи листом Прокуратури Черкаської області від 14.11.2019 за №11-1083вих19 у якому позивачу повідомляється про те, що передбаченою законом умовою для переведення на посаду прокурора в обласних, окружних прокуратурах є успішне проходження особою атестації. Прийом письмових заяв Генеральному прокурору від прокурорів регіональних прокуратур, місцевих прокуратур здійснювався у період з 04 до 15 жовтня 2019 року включно. Крім того, у вказаному листі зазначено про отримання списку осіб, які не подали заяв установленої форми про переведення та намір пройти атестацію, і правові тому наслідки.

Так, як вже зазначалось, листом від 01.11.2019 №11/1/1-2406вих19 Генеральна прокуратура України направила до прокуратури Черкаської області список осіб працівників цієї прокуратури, які не подали Генеральному прокурору у встановлений строк заяви встановленої форми про переведення до обласної (окружної) прокуратури та намір пройти атестацію. У вказаному списку від 31.10.2019 зазначено три особи, зокрема і позивача.

Колегія суддів зазначає, що від час судового та апеляційного розгляду даної справи позивачем не було спростовано зазначених обставин належними, достовірними та достатніми доказами.

Абзацом першим п.18 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" ЗУ №113-IX визначено, що у разі успішного проходження атестації прокурор за умови наявності вакансії та за його згодою може бути переведений Генеральним прокурором на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, а керівником обласної прокуратури - на посаду прокурора у відповідній обласній прокуратурі та в окружній прокуратурі, яка розташована у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної обласної прокуратури. При цьому переведення прокурора може бути здійснено в орган прокуратури, що є рівнозначним, вищим або нижчим щодо органу прокуратури, в якому він обіймав посаду прокурора на день набрання чинності цим Законом, з урахуванням вимог щодо стажу роботи в галузі права, визначених у статті 27 Закону України "Про прокуратуру". При переведенні на посаду прокурора окружної прокуратури вимоги щодо стажу, передбачені частиною першою статті 27 Закону України "Про прокуратуру", не поширюються на прокурорів військових прокуратур, які успішно пройшли атестацію.

Порядок проходження прокурорами атестації затверджений наказом Генерального прокурора 03 жовтня 2019 року №221 (далі - Порядок).

Відповідно до п.1 Порядку атестація прокурорів - це встановлена розділом II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

Згідно з вимогами п.2 Порядку атестація прокурорів Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних, місцевих прокуратур та військових прокуратур проводиться відповідними кадровими комісіями. Атестація слідчих органів прокуратури відбувається за процедурою, передбаченою для прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур відповідно до цього Порядку.

Відповідно до п.10 Порядку (в редакції, чинній на дату оскаржуваного рішення) заява, вказана у пункті 9 розділу I цього Порядку, подається Генеральному прокурору прокурорами Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), прокурорами регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних), прокурорами місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів та інших військових прокуратур (на правах місцевих) до 15 жовтня 2019 року (включно). Заява підписується прокурором особисто.

Отже, як вбачається з аналізу наведених норм законодавства та вірно було роз`яснено позивачу Прокуратурою Черкаської області у листі від 14.11.2019 за №11-1083вих19, єдиною умовою для переведення на посаду прокурора в обласних, окружних прокуратурах є успішне проходження особою атестації, яка у свою чергу проводиться на підставі заяви цієї особи в якій вказується про її намір пройти таку атестацію.

Разом з цим, положеннями п.19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" ЗУ №113-IX імперативно встановлено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав, зокрема: 1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;

При цьому, судом першої інстанції було вірно зазначено, шо вказаним Законом не передбачено участі КДК прокурорів для звільнення у зв`язку з відсутністю в особи бажання пройти атестацію, надання окремих переваг для залишення на посаді, як і не встановлено строку, протягом якого особа має бути звільнена за умови не подання вказаної вище заяви.

З огляду на зазначене, та враховуючи, що позивачем не було дотримано вимог чинного законодавства та не подано у встановлений законодавством строк заяви за формою визначеною Порядком проходження прокурорами атестації, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем було правомірно звільнено позивача з займаної посади та органів прокуратури. Разом з тим, під час апеляційного розгляду даної справи судовою колегією не встановлено порушення відповідачем процедури прийняття відповідачем оскаржуваного рішення.

Щодо посилання позивача на те, що судом першої інстанції не було дотримано принципів адміністративного судочинства та виконано покладених на адміністративний суд завдань, з огляду на те, що суд відмовив у задоволенні його клопотання про зупинення провадження у справі, то колегія суддів зазначає, що вказаним обставинам вже було надано правову оцінку у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду по даній справі № 580/34/20 від 04 серпня 2020 року.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та правомірності прийнятого відповідачем рішення від 03.12.2019 №341к.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачем в даному випадку виконаний.

Враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Разом з цим, позивачем не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано належних та допустимих доказів протиправності прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріально та процесуального права.

У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи контролюючого органу не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 310, 313, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.В. Карпушова

В.Ю. Ключкович

Повний текст постанови виготовлено 18 грудня 2020 року