Справа № 480/3161/20
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: О.В. Соп`яненко
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 р. Справа № 480/3161/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.07.2020, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 16.07.20 по справі № 480/3161/20

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністра оборони України, в якому просив суд:

- стягнути з відповідача вартість витрат на лікування у КУ СМКЛ №1 в розмірі 36999,69 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що був звільнений зі служби з займаної посади начальника топогеодезичної служби штабу в військовій частині НОМЕР_1 наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №203 від 04.06.2019 у відставку за підпунктом б пункту 2 частини п`ятої ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу за станом здоров`я, з 03.07.2019 виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення згідно наказу № 133. Позивач стверджував, що при звільненні відповідачем не було виплачено йому матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань згідно наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 за 2019 рік та кошти в сумі 36999,69 грн., витрачені на лікування в КУ "Сумська міська клінічна лікарня № 1" у добровільному порядку відповідач не відшкодував.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 16.07.2020 адміністративний позов задоволено.

Стягнуто з Міністерства оборони України (проспект Повітрофлотський, 6, м.Київ, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) вартість витрат на лікування в комунальній установі "Сумська міська клінічна лікарня №1" в розмірі 36999,69 грн. (тридцять шість тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять грн. 69 коп).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що позивач не повідомляв медичних працівників про те, що він перебуває на військовій службі у Збройних Силах України та не доповідав про перебування на лікуванні в КУ "Сумська міська клінічна лікарня №1" безпосередньому командиру. Крім того, відповідач зазначає, що Міністерством оборони України виділяються кошти для закупівлі ліків військово-медичними закладами. Витрати на лікування позивача за власні кошти не передбачені кошторисом.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника топогеодезичної служби штабу.

На підставі рапорту від 11.02.2019, наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 14.02.2019 № 33 та відпускного квитка позивач вибув у першу частину щорічної основної відпустки за 2019 рік кількістю на 15 діб з 18 лютого по 06 березня 2019 року (з урахуванням часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад) (а.с.7).

Під час перебування у першій частині щорічної основної відпустки за 2019 рік позивач захворів, був госпіталізований до кардіологічного відділення КУ СМКЛ № 1, де проходив стаціонарне лікування з 28.02.2019 по 14.03.2019, що підтверджується виписками із медичної карти № 1943 та № 2350 (а.с. 8-9).

18.03.2019 позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із рапортом про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік відповідно до пункту 33.2 "Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та іншим особам", затвердженої наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018, а саме на погашення заборгованості, яка виникла у зв`язку з проведеною операцією та лікуванням.

Рапорт розглянутий на засіданні комісії по розгляду рапортів на виплату матеріальної допомоги військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 та згідно протоколу від 22.04.2019 № 3 прийнято рішення про виплату позивачу матеріальної допомоги в розмірі 4000 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 по справі № 480/2930/19 адміністративний позов задоволено частково. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплату грошової компенсації за неотриману додаткову відпустку за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки згідно із рапортом позивача та відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити позивачу перерахунок днів щорічної основної відпустки за 2019 рік шляхом врахування двох днів щорічної основної відпустки та виплатити відповідну компенсацію. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2020 скасовано рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 по справі №480/2930/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань. Прийнято в цій частині нове судове рішення, яким зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 вчинити дії щодо нарахування та виплатити ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік згідно наданого рапорту у розмірі, визначеному наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам з урахуванням фактично виплачених сум. В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 по справі № 480/2930/19 залишено без змін.

Суд дійшов висновку про наявність у позивача на отримання компенсації витрат на лікування, гарантованих статтею 11 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 04.06.2019 № 203 ОСОБА_1 звільнений з займаної посади у відставку за підпунктом б пункту 2 частини п`ятої ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.07.2019 № 133 позивач з 03.07.2019 виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення. У наказі, також, зазначено, що щорічна основна відпустка за 2018 рік використана, щорічна чергова відпустка за 2019 рік використана тривалістю 45 (сорок п`ять) діб, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань згідно наказу МО України від 07.06.2018 №260 за 2019 рік не виплачено.

08.04.2020 позивач звернувся із заявою до Міністерства оборони України про відшкодування йому витрат, пов`язаних з його лікуванням в сумі 36154, 60 грн (а.с.19)

Проте відповідач не надав відповідь на вказану заяву.

У зв`язку з тим, що кошти в сумі 36999,69 грн., витрачені на лікування в КУ "Сумська міська клінічна лікарня № 1" у добровільному порядку відповідач не відшкодував, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 17 Конституції України, Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ст.1-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військоослужбовців та членів їх сімей, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Право військовослужбовців на охорону здоров`я та медичну допомогу регулюється статтею 11 Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", за приписами частини першої якої, військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я. Військовослужбовці щорічно проходять медичний огляд, щодо них проводяться лікувально-профілактичні заходи. За відсутності за місцем проходження військової служби, навчальних (або перевірочних) і спеціальних зборів або за місцем проживання військовослужбовців військово-медичних закладів охорони здоров`я чи відповідних відділень або спеціального медичного обладнання, а також у невідкладних випадках медична допомога надається державними або комунальними закладами охорони здоров`я за рахунок Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Відповідно до статті 23 України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.

Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міноборони є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили.

До складу Міноборони входить Військово-медичний департамент, який є структурним підрозділом апарату Міністерства оборони України, який призначений для формування та реалізації державної політики в галузі охорони здоров`я військовослужбовців та ветеранів військової служби, членів їх сімей, ветеранів війни та інших категорій громадян, яким згідно законодавства України може надаватися медична допомога в закладах охорони здоров`я Збройних Сил України.

Одним із завдань Військово-медичного департаменту Міноборони є забезпечення реалізації права на охорону здоров`я та медичну допомогу, визначення порядку санаторно-курортного лікування військовослужбовців та ветеранів військової служби, членів їх сімей, ветеранів війни, працівників Збройних Сил України та інших категорій громадян, яким законодавчо надано право користування закладами охорони здоров`я Міністерства оборони України.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, під час перебування у першій частині щорічної основної відпустки за 2019 рік позивач захворів та був госпіталізований до кардіологічного відділення КУ СМКЛ № 1, де проходив стаціонарне лікування з 28.02.2019 по 14.03.2019, що підтверджується виписками із медичної карти № 1943 та № 2350 (а.с. 8-9).

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що він правомірно звернувся за медичною допомогою до КУ СМКЛ № 1, а не до Сумського обласного клінічного госпіталю ветеранів війни, оскільки захворювання позивача (інфаркт міокарда) є протипоказаним для госпіталізації у зазначений медичний заклад.

Таким чином, оскільки проходження позивачем лікування в медичному закладі, який не входить до структури Міністерства оборони України, відбулось з незалежних від позивача обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність у позивача на отримання компенсації витрат на лікування, гарантованих статтею 11 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 20.11.2018 по справі №808/887/17.

Колегією суддів встановлено, що проходження позивачем лікування в медичному закладі, який не входить до структури Міністерства оборони України, відбулось з незалежних від позивача обставин.

При цьому, матеріалами справи підтверджено, що лікування яке позивач отримував у КУ "Сумська міська клінічна лікарня №1" позивач оплачував власними коштами, що підтверджується відповідними квитанціями та фіскальними чеками на загальну суму 36999,69 грн. (а.с.12-18), що не відповідає гарантіям встановленими статтю 17 Конституції України та статтею 11 Закону №2011.

Позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою від 08.04.2020 про відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням.

Тобто позивач виконав необхідні дії з метою отримання компенсації витрат на лікування.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 має право на отримання грошової компенсації в розмірі 36999,69 грн., які були ним витрачені в період проходження лікування в комунальній установі "Сумська міська клінічна лікарня №1".

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що позивач не повідомив командира військової частини про перебування на стаціонарному лікуванні, оскільки даний факт спростовується телеграмою від 12.03.2019 ТВО військового комісара Сумського МВК, якою повідомлено командира військової частини НОМЕР_1 про те, що ОСОБА_1 знаходиться на стаціонарному лікуванні у відділенні кардіології Комунальної установи СМКЛ №1, копія якої наявна в матеріалах справи. Із копії вказаної телеграми вбачається, що вона датована 12.03.2019, а не від 21.03.2019, як стверджує відповідач. Зазначення дати 21.03.2019 на телеграмі - це зазначення дати вхідного штампу отримання.

Колегія суддів також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену, в тому числі в постанові від 21.11.2018 у справі №824/166/15-а, відповідно до якої держава не може відмовляти у здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання. Відсутність бюджетних коштів також не може бути причиною невиконання державою взятих на себе зобов`язань.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо не обґрунтування позивачем обсягу надання медичної допомоги та необхідність закупівлі саме цих ліків на суму 36999,69 грн., оскільки такі витрати підтверджені квитанціями та фіскальними чеками на загальну суму 36999,69 грн. (а.с.12-18) та випискою №3905 від 04.04.2019 (а.с. 40-41), наявними в матеріалах справи.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивач завчасно знав про необхідність проведення планової операції на серці та не звернувся до Військово - медичний клінічний центр Західного регіону м. Львів, колегія суддів зазначає про безпідставність таких доводів, оскільки вони не підтверджуються жодними доказами.

Стосовно інших доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що за змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушеного права позивача є стягнення грошової компенсації коштів на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів Міністерства оборони України.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.07.2020 по справі № 480/3161/20 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді Г.Є. Бершов І.М. Ральченко