Справа № 580/5488/20
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2020-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року справа № 580/5488/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглядаючи в залі суду в підготовчому засіданні в порядку письмового провадження справу за позовом адвоката Гончарука А.В. від імені ОСОБА_1 до КАНІВСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ ЦЕНТРАЛЬНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М.КИЇВ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

03.12.2020 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов адвоката ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі позивач) до КАНІВСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ ЦЕНТРАЛЬНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М.КИЇВ) (19000, Черкаська обл., місто Канів, вулиця О. Кошового, будинок 2; ) (далі відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не зняття арешту, накладеного на підставі постанови державного виконавця від 26.04.2012 у виконавчому провадженні №31983450, на належне на праві власності позивачу майно, а саме на ј частини квартири АДРЕСА_2 ;

зобов`язання відповідача вчинити дії щодо зняття арешту з нерухомого майна, накладеного на підставі постанови державного виконавця від 26.04.2012 у виконавчому провадженні №31983450, на належне на праві власності позивачу майно, а саме на ј частини квартири АДРЕСА_2 , зареєстрованого у єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №12453158.

Стверджує, що відповідач наклав арешт на її майно, хоча позивач не є стороною виконавчого провадження. Просить судові витрати стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 08.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 14.12.2020 о 14год.40хв. Сторони в призначений час у підготовче засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили.

Ухвалою від 14.12.2020 суд задовольнив заяву адвоката адвоката Гончарука А.В. про розгляд адміністративної справи за відсутності позивача, закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті правилами письмового провадження на 18.12.2020 на 12год.30хв.

15.12.2020 та 16.12.2020 відповідач надіслав до суду відзив (вх.№34855/20 та №35024/20), в якому просив відмовити повністю у задоволенні позовної заяви та розгляд адміністративної справи здійснити без участі його представника. В обґрунтування зазначив, що постанова від 26.04.2012 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесена при виконанні виконавчого листа №1-40, виданого 29.03.2012 Канівським міськрайонним судом про конфіскацію всього належного ОСОБА_3 майна. Підстав для її скасування немає.

Всі подані сторонами документи долучені до матеріалів адміністративної справи.

Оцінивши заявлені доводи, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Свідоцтвом про право власності від 13.12.1996 №2413 підтверджується, що квартира за адресою: АДРЕСА_3 ,- належить на праві приватної власності позивачу та членам її сім`ї: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Свідоцтво видане згідно з рішенням від 10.09.1996 №311.

Із копії договору дарування від 16.08.2002, посвідченого приватним нотаріусом Канівського районного нотаріального округу Стеблиною Є.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1-304 (далі Договір), суд установив, що ОСОБА_3 (даруватель) подарував позивачу (обдарована) ј (одну четверту) частини вищевказаної квартири. Відповідно до п.8 вказаного договору право власності виникає з моменту нотаріального посвідчення договору. На Договорі міститься запис, що відповідно до вимог ст.227 Цивільного кодексу Договір підлягає реєстрації у Канівському відділенні бюро технічної інвентаризації.

Вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 29.02.2012 ОСОБА_3 засуджено до позбавлення волі з конфіскацією майна.

Постановою від 26.04.2012 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження підтверджується, що головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Канівського міськрайонного управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа №1-40, виданого 29.03.2012 Канівським міськрайонним судом Черкаської області про конфіскацію всього належного ОСОБА_3 (далі - боржник) майна, наклав арешт на ј частини вказаної квартири АДРЕСА_4 .

Витягом про державну реєстрацію прав Канівського виробничого відділку комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 15.05.2012 підтверджується право приватної спільної часткової власності позивача згідно зі вказаним вище Договором на згаданої квартири.

21.06.2012 головний державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у зв`язку з тим, що у боржника не виявлено майно, на яке може бути звернено стягнення.

Довідкою від 18.09.2020 №611 Канівського відділку комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» підтверджується, що станом на 01.01.2013 квартира АДРЕСА_2 зареєстрована у Черкаському обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації за позивачем Ѕ частки, за ОСОБА_4 ј частка та за ОСОБА_5 ј частки.

29.09.2020 приватний нотаріус Канівського міського нотаріального округу Стеблина С.В. виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії посвідчення договору купівлі-продажу позивачу, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на вказану вище квартиру у зв`язку з наявністю в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису №12453158 про арешт нерухомого майна, а саме ј частини вказаної вище квартири, належної ОСОБА_3

02.10.2020 позивач звернулася до відповідача заявою про скасування арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Просила скасувати згадану вище постанову державного виконавця Говорун Д.Я. у виконавчому провадженні №31983450 від 26.04.2012 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

06.10.2020 відповідач листом вих.№29349 повідомив, що строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву, становить три роки Термін зберігання виконавчого провадження №31983450 від 04.04.2012 сплив та архівне виконавче провадження знищене. Підстав для скасування постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження у вказаному виконавчому провадженні відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» немає.

Тому позивач звернулася до суду з позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним обставинам суд врахував таке.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.316 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст.319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує.

Відповідно до ч.6 ст.319 ЦК України держава не втручається у здійснення власником права власності.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.3 ст.321 ЦК України примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Частиною другою ст.182 КЦ України визначено, що державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.182 ЦК України відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно з ч.3 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно з ч.2 ст.719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Суд врахував, що між позивачем та боржником укладено договір дарування ј частини вказаної вище квартири, який на виконання вказаних вище норм законодавства нотаріально засвідчений. Вказаним вище витягом про державну реєстрацію прав підтверджується право власності на ј вказаної квартири за позивачем.

Проаналізувавши наведене, суд дійшов висновку, що доводи позивача про накладення відповідачем під час виконання вироку суду арешту на нерухоме майно, що належить їй на праві власності та не належить засудженому (стороні виконавчого провадження), є обґрунтованими.

Абзацом другим ст.19 Конституції України встановлений обов`язок органів державної влади та їх посадових і службових осіб діяти в межах, порядку та спосіб, які визначені законом.

Згідно зі ст.1 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі ЗУ №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження згідно зі ст.2 вказаного Закону здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов`язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Органи та особи, які здійснюють примусове виконання рішень, зазначені в ст.5 ЗУ №1404-VIII.

Зокрема, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч.2 ст.18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно з п.1 ч.3 ст.18 ЗУ №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Згідно з абзацом першим ч.1 ст.19 ЗУ №1404-VIII сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Відповідно до ч.1 ст.28 ЗУ №1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Згідно з ч.5 ст.28 ЗУ №1404-VIII виконавець або уповноважена ним особа може особисто вручити документи виконавчого провадження сторонам, іншим учасникам виконавчого провадження, також адміністрації підприємства, установи, організації, фізичній особі - підприємцю під розписку.

Відповідно до ч.1 ст.50 ЗУ №1404-VIII звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.50 ЗУ №1404-VIII разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Відповідно до ч.4 ст.50 ЗУ №1404-VIII після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Згідно з ч.5 ст.50 ЗУ №1404-VIII у разі відсутності технічної документації на майно, у зв`язку з чим його неможливо підготувати до реалізації, виготовлення такої документації здійснюється за зверненням виконавця в установленому законодавством порядку за рахунок додаткового авансування стягувача. У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня одержання відповідного повідомлення виконавця не авансує витрати, пов`язані з підготовкою технічної документації на майно, виконавчий документ повертається стягувачу, за умови що відсутнє інше майно у боржника, на яке можливо звернути стягнення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.56 ЗУ №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Отже, накладення арешту виконавцем має відбуватися виключно щодо майна боржника.

Згідно з ч.3 ст.56 ЗУ №1404-VIII арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до ч.4 ст.56 ЗУ №1404-VIII копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Згідно з ч.5 ст.56 ЗУ №1404-VIII про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.

У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються:

1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо;

2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди;

3) якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо.

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Згідно з ч.ч.6, 7 ст.56 ЗУ №1404-VIII перешкоджання вчиненню виконавцем дій, пов`язаних із зверненням стягнення на майно (кошти) боржника, порушення заборони виконавця розпоряджатися або користуватися майном (коштами), на яке накладено арешт, а також інші незаконні дії щодо арештованого майна (коштів) тягнуть відповідальність, установлену законом. Вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації здійснюється у строк, встановлений виконавцем, але не раніше ніж через п`ять робочих днів після накладення арешту. Продукти та інші речі, що швидко псуються, вилучаються і передаються для продажу негайно після накладення арешту.

Частиною першою ст.37 ЗУ №1404-VIII визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:

1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення;

4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа;

5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника);

6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі;

7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;

8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася;

9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення;

10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів";

11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

Згідно з ч.2 ст.37 ЗУ №1404-VIII про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.37 ЗУ №1404-VIII про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно з ч.3 ст.37 ЗУ №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Отже, відповідач у згаданому вище виконавчому провадженні мав обов`язок зняти арешт.

Як встановлено вище, у спірних правовідносинах відповідач, повертаючи виконавчий документ, не вчинив дій зі зняття арешту на майно, накладення якого відбулося щодо майна особи, яка не є стороною виконавчого провадження. Як наслідок, станом на час вирішення спору в Державному реєстрі речових прав зберігається запис про арешт вказаної вище квартири, належної до відкриття виконавчого провадження на праві власності інших, аніж боржнику (засудженому), осіб.

Отже, відповідач, відмовляючи листом від 06.10.2020 у скасуванні постанови про накладення арешту на майно, допустив протиправну бездіяльність, чим порушив права позивача.

Вказана бездіяльність відповідача не відповідає вимогам ч.3 ст.37 ЗУ №1404-VIII та є протиправною. Відсутність документів виконавчого провадження із-за спливу терміну їх не визначено законом підставою для триваючого порушення прав особи на користування своїм майном.

Для повного захисту порушеного права суд врахував.

Частиною 2 ст.59 ЗУ №1404-VIII встановлено, що у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з ч.3 ст.59 ЗУ №1404-VIII у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Отже, належним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача у визначеному законом порядку та строки зняти спірний арешт.

Тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов задоволено повністю, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору за звернення з позовом до адміністративного суду, підтверджені квитанцією від 01.12.2020 на суму 840,80грн, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2-20, 72-78, 132-139, 241-246, 287, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність КАНІВСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ ЦЕНТРАЛЬНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М.КИЇВ) щодо не зняття арешту, накладеного на підставі постанови державного виконавця від 26.04.2012 у виконавчому провадженні №31983450, на належне їй на праві власності майно, а саме на ј частини квартири АДРЕСА_2 .

Зобов`язати КАНІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ ВІДДІЛ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ ЦЕНТРАЛЬНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М.КИЇВ) (19000, Черкаська обл., місто Канів, вулиця О. Кошового, будинок 2; ) у визначеному законом порядку, спосіб і строки зняти арешт з нерухомого майна, накладеного на підставі постанови державного виконавця від 26.04.2012 у виконавчому провадженні №31983450, на ј частини квартири АДРЕСА_2 , зареєстрований у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №12453158.

2. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені нею судові витрати зі сплати судового збору за звернення з позовом до адміністративного суду в сумі 840,80грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань КАНІВСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ ЦЕНТРАЛЬНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М.КИЇВ) 19000, Черкаська обл., місто Канів, вулиця О. Кошового, будинок 2; ).

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його підписання.

Суддя А.М. Бабич

Рішення ухвалене та підписане 18.12.2020.