Справа № 380/3654/20
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2020-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/3654/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Сидор Н.Т.,

за участю секретаря судового засідання Колодій О.Р.,

представника позивача Шубака О.І.,

представник відповідача -1 не прибув,

представника відповідача - 2 Рак З.Б.,

представник третьої особи не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, Галицької митниці Держмитслужби, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Первинної профспілкової організації працівників у Львівській митниці про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Львівської митниці ДФС, Галицької митниці Держмитслужби, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Первинної профспілкової організації працівників у Львівській митниці, з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 15.09.2020, позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Наказ № 03 від 07.02.2020 Львівської митниці ДФС «Про скасування Наказу Львівської митниці ДФС від 21.12.2019 № 666 «Про попередження про наступне вивільнення»;

- визнати протиправним та скасувати Наказ № 93-0 від 13.04.2020 Львівської митниці ДФС «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на роботі в Галицькій митниці Держмитслужби на посаді заступника начальника відділу митного оформлення № 1 митного поста «Краковець» (або іншій рівнозначній посаді) з 16.04.2020;

- стягнути з Львівської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.04.2020 по день ухвалення судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що наказом Львівської митниці ДФС від 13.04.2020 №93-о його звільнено із займаної посади з 15 квітня 2020 року на підставі попередження про наступне вивільнення від 10 березня 2020 року відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83, п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII, із змінами, п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Всупереч наявності вакантних та незаповнених посад при створеній Галицькій митниці Держмитслужби як правонаступника реорганізованої Львівської митниці ДФС, його не повідомлено про такі посади та не працевлаштовано, не зважаючи на те, що він звертався до відповідача із заявою про переведення його у штат Галицької митниці Держмитслужби.

Більше того, наказом Галицької митниці Держмитслужби від 13 січня 2020 року №14 «Про оголошення конкурсу» оголошено конкурс на заняття вакантних посад державної служби категорій «Б», «В» у Галицькій митниці Держмитслужби.

Вважає, що під час визначення працівників митниці для переведення та звільнення був відсутній будь-який розумний критерій відбору. Звільнення Позивача без наявності об`єктивного критерію для переведення або звільнення працівників, фактично призводить до дискримінаційного ставлення до Позивача, порівняно з іншими працівниками. Право пропонувати одним державним службовцям вакантну посаду державної служби та не пропонувати іншим повинно бути обґрунтованим, а критерієм відбору працівників для переведення була «одіозність».

Крім того, станом на березень 2020 року у Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС були відсутні повноваження попереджати працівників про наступне вивільнення, оскільки строк повноважень комісії (три місяці згідно п. 4 Наказу) сплив 28 лютого 2020 року. Після цієї дати, вважає, повноваження комісії на вчинення будь-яких дій по реорганізації митниць ДФС відсутні, а їх продовження до шести місяців після цієї дати не має жодних юридичних наслідків, так як сама процедура реорганізації і повноваження відповідної комісії для цієї мети вже закінчились. Питання продовження строку реорганізації митниці, мало б бути вирішено до моменту спливу раніше встановленого строку реорганізації митниці, а не після, однак такого не було зроблено завчасно.

Вважає, що видаючи спірний Наказ про звільнення, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); упереджено; недобросовісно та нерозсудливо, прийняв спірний наказ з порушенням права на персональне попередження про наступне вивільнення згідно ст. 49-2 КЗпП України з інформуванням наявності дійсних вакантних посад; переважного права на залишення на роботі, як працівника з багаторічним стажем, досвідом роботи, освітнім рівнем, профілем професійної компетентності та кваліфікаційним досвідом роботи згідно ст. 42 КЗпП; порушення процедури звільнення згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, ст.ст. 24, 36 КЗпП України тощо.

В обґрунтування позовної вимоги про визнання протиправним та скасування Наказу №03 від 07 лютого 2020 року Львівської митниці ДФС «Про скасування Наказу Львівської митниці ДФС від 21.12.2019 року №666 «Про попередження про наступне вивільнення» зазначає, що такий порушує право Позивача бути працевлаштованим на рівнозначній посаді, яке існувало на день прийняття рішення про реорганізацію Львівської митниці ДФС. Спірний Наказ порушує право позивача на працю, право бути працевлаштованим на рівнозначній посаді у правонаступника у зв`язку із реорганізацією Львівської митниці ДФС з врахуванням часу виникнення спірних правовідносин (02 жовтня 2019 року), а також право очікування в контексті практики ЄСПЛ та принципу юридичної визначеності. Більшість працівників Львівської митниці ДФС були переведені до Галицької митниці Держмитслужби у відповідності до Закону України «Про державну службу» та КЗпП України в редакції, яка діяла до початку лютого 2020 року.

Львівська митниця ДФС застосувала законодавство України про працю, яке не могло застосовуватися у правовідносинах в процесі реалізації постанови Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2019 року № 858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» та наказу ДФС України від 25 листопада 2019 року № 30-рг «Про реорганізацію митниць ДФС».

Відповідач Львівська митниця ДФС щодо задоволення позову заперечили з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та відзиві на зміну предмету позову.

Звертають увагу на те, що твердження позивача про необхідність застосування до правовідносин, пов`язаних з вивільненням працівників положень ст. 49-2 КЗпП України, в редакції чинній станом на 28.11.2019 (дата початку реорганізації Львівської митниці ДФС) та якою передбачено двомісячний строк для попередження про наступне вивільнення, а також обов`язок роботодавця пропонувати іншу роботу (посаду) з врахуванням переважного права на залишення на роботі є безпідставним, оскільки, як було зазначено, правовідносини, пов`язані з припиненням державної служби виникли з моменту письмового вручення позивачу попередження про наступне вивільнення, а відповідно до ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу», в редакції чинній на момент виникнення правовідносин, передбачено 30-денний строк для попередження про вивільнення, а також право (не обов`язок) суб`єкта призначення або керівника державної служби пропонувати будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності).

Відповідач Львівська митниця ДФС вказує, що наказом Львівської митниці ДФС №03 від 07.02.2020 року наказ №666 від 21.12.2019 року був скасований як такий, що не реалізований, з огляду на відсутність на роботі члена Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС, який мав вжити заходів щодо вручення попереджень про наступне вивільнення. Стверджує, що законом України «Про державну службу» у редакції від 14.01.2020 року передбачено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду, проте це не є його обов`язком. Вказує, що до події застосовується той закон, під час дії якого вона настала. Визначальним моментом встановлення події з якої слід визначати початок настання правовідносин, пов`язаних з припиненням державної служби є вручення працівнику попередження про наступне вивільнення. Оскільки підстави припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення врегульовано Законом України «Про державну службу», положення Кодексу законів про працю України у даному випадку не застосовуються. Також зазначає, що позивача було правомірно вивільнено, враховуючи ч. 6 ст. 49-2 КЗпП України. Вказує, що жодних ознак, які б мали дискримінаційний характер по відношенню до позивача з матеріалів справи не вбачається.

Відповідач Львівська митниця ДФС зазначають, що рекомендації постанови Кабінету Міністрів України №256 не порушено, оскільки у наказі «Про звільнення ОСОБА_1 » підставою звільнення зазначено п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, в той час як в постанові Кабінету Міністрів України №256 рекомендовано не звільняти працівників з підстав, установлених п. 3, п. 4 і п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Разом з тим, постанова Кабінету Міністрів України №256 носить рекомендаційний характер, в частині заборони звільнення працівників з підстав, установлених п. 3, п. 4 і п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

З огляду на наведене, вважають, що наказ Львівської митниці ДФС про звільнення позивача є законним, та таким що винесений із дотриманням норм чинного законодавства України.

Галицька митниця Держмитслужби подала відзив на позовну заяву та відзив на заяву про зміну предмета позову, зміст яких аналогічний відзивам Львівської митниці ДФС.

Відносно процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом справи, слід зазначити наступне.

Ухвалою судді від 18.05.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху для усунення недоліків позовної заяви.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою судді від 01.06.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі, справа призначена до розгляду у підготовчому судовому засіданні; залучено Первинну профспілкову організацію працівників у Львівській митниці (79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1, кім. 210) до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача; витребувано у відповідача Галицької митниці Держмитслужби (79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1) матеріали особової справи ОСОБА_1 ; інформацію про наявність/відсутність згоди профспілки на звільнення ОСОБА_1 ; штатний розпис у Галицькій митниці Держмитслужби на момент прийняття Наказу № 93-0 від 13.04.2020 Львівської митниці ДФС «Про звільнення ОСОБА_1 »; інформацію про наявність вакантних посад у Галицькій митниці Держмитслужби станом на момент видання Попередження про наступне вивільнення від 10.03.2020 та на момент прийняття Наказу № 93-0 від 13.04.2020 Львівської митниці ДФС «Про звільнення ОСОБА_1 ».

23.06.2020 відповідачем Галицькою митницею Держмитслужби надано суду витребувані докази.

16.10.2020 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначення справи до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з урахуванням заяви про зміну предмету позову, надав пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві. Представник позивача просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Галицької митниці Держмитслужби в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, наведених у відзивах, просила у задоволенні позову відмови повністю.

Представник відповідача Львівської митниці ДФС та представник третьої особи Первинної профспілкової організації працівників у Львівській митниці у судові засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи належним чином судом повідомлялися, причини неявки не повідомили.

Заслухавши вступне слово сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 проходив публічну службу в митних органах з 2001 року, зокрема на посаді заступника начальника відділу митного оформлення №1 митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС з 10.11.2015.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 №858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» утворено, зокрема, Галицьку митницю Держмитслужби та реорганізовано Львівську митницю ДФС шляхом її приєднання до Галицької митниці Держмитслужби.

Наказом Львівської митниці ДФС від 21.12.2019 № 666 «Про попередження про наступне вивільнення», наказано Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС (Дацій Т.М.) серед іншого письмово попередити про наступне вивільнення працівників Львівської митниці ДФС із займаних посад відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» згідно списку, що додається, в який був включений позивач.

Наказом Львівської митниці ДФС від 07.02.2020 №03 скасовано наказ Львівської митниці ДФС від 21.12.2019 №666 «Про попередження про наступне вивільнення» як такий, що не реалізований.

Наказом Львівської митниці ДФС від 10.03.2020 №07 «Про попередження про наступне вивільнення» наказано Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС письмово попередити про наступне вивільнення працівників Львівської митниці ДФС із займаних посад на підставі пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу», пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України згідно списку, що додається. До такого списку включено позивача.

Попередження про наступне вивільнення від 10 березня 2020 року ОСОБА_1 , заступника начальника відділу митного оформлення № 1 митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС, попереджено про наступне вивільнення із займаної посади 13 квітня 2020 року на підставі пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1 частини1 статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ «Про державну службу», пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

У попередженні про наступне вивільнення від 10 березня 2020 року позивача одночасно повідомлено про відсутність рівнозначної посади або іншої роботи.

З попередженням про наступне вивільнення позивач ознайомлений 10 березня 2020 року.

Наказом Львівської митниці ДФС від 13.04.2020 №93-о ОСОБА_1 звільнено із займаної посади заступника начальника відділу митного оформлення №1 митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС з 15 квітня 2020 року відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII, із змінами, пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Підставою прийняття спірного наказу зазначено: попередження про наступне вивільнення від 10 березня 2020 року.

Не погоджуючись із наказом Львівської митниці ДФС від 13.04.2020 №93-о «Про вільнення ОСОБА_1 » позивач оскаржив такий до суду.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач не згідний із його звільненням, вважає оскаржувані наказ про звільнення та наказ про скасування попередження про наступне вивільнення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а він поновленню на роботі на посаді із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вирішуючи даний спір, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 та ч. 6 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 569 Митного кодексу України від 13.03.2012 року № 4495-VI, в редакції чинній на час попередження позивача про наступне вивільнення та видання наказу про звільнення, працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями.

Правове становище посадових осіб митних органів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон №889-VIII) в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, а саме на час попередження про наступне вивільнення від 10.03.2020 та на час прийняття спірного наказу про звільнення від 13.04.2020.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону №889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Частинами 2 та 3 ст. 5 Закону №889-VIII передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону №889-VIII державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Підстави припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення визначені ст. 87 Закону України «Про державну службу», зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 цієї статті підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Частину 3 ст. 87 Закону №889-VIII доповнено новим абзацом першим згідно із Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14.01.2020 №440-IX, який набрав чинності 13.02.2020, тобто до моменту попередження позивача про його наступне вивільнення та звільнення.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 87 Закону №889-VIII встановлено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 11 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Процедура вивільнення державних службовців на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону №889-VIII регулюється також нормами Кодексу законів про працю України, а саме статтями 40, 43-1, 49-2 КЗпП України.

Відповідно до ч. 6 ст. 49-2 КЗпП України вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:

- про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;

- у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті;

- не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом зокрема у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Водночас ч. 2 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об`єднаннями громадян.

Отже, суду для прийняття законного та обґрунтованого рішення необхідно з`ясувати чи була підстава для припинення державної служби ОСОБА_1 та чи дотримана процедура звільнення.

Як видно з оскаржуваного наказу про звільнення позивача з посади, останній містить лише посилання на пункт 4 частини 1 статті 83, пункт 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ із змінами, пункт 1 частини 1 статті 40 КЗпП України без зазначення конкретної причини та підстави звільнення, з покликанням на всі наявні три правові підстави передбачені вищенаведеним законом (скорочення чисельності або штату державних службовців; скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців; реорганізація державного органу).

Отже зазначене рішення відповідача про звільнення позивача прийнято без конкретизації причин та підстав, а лише містить формальний перелік пунктів передбачених п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», які по своїй юридичні природі є різними, а тому потребують чіткого правового визначення та диференціації, оскільки відсутність чіткої та однозначної причини звільнення призводить до порушення принципу «правової визначеності», адже загальні формулювання унеможливлюють чітке розуміння підставності звільнення.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.04.2019 у справі №815/1554/17, принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.

Отже, посилання відповідача в наказі про звільнення на пункт 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» без зазначення конкретної підстави для звільнення, лише з покликанням на норму закону породжує для позивача негативні наслідки у вигляді стану юридичної невизначеності щодо підстав такого звільнення.

Як встановлено з матеріалів справи, позивача у зв`язку із реорганізацією Львівської митниці ДФС, відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України», від 02 жовтня 2019 року № 858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби», з урахуванням особливостей визначених частиною 3 статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» та частиною 6 статті 49-2 Кодексу законів про працю України, попереджено про наступне вивільнення 13 квітня 2020 року із займаної посади заступника начальника відділу митного оформлення № 1 митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС на підставі пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 №858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» утворено, зокрема, Галицьку митницю Держмитслужби та реорганізовано Львівську митницю ДФС шляхом її приєднання до Галицької митниці Держмитслужби.

Цією постановою, зокрема, передбачено, що Львівська митниця ДФС реорганізується шляхом приєднання до Галицької митниці Держмитслужби. При цьому, Львівська митниця ДФС продовжує здійснювати свої повноваження до моменту передачі таких Галицькій митниці Держмитслужби.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, 14.11.2019 проведена державна реєстрація юридичної особи Галицької митниці Держмитслужби.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Питання Державної митної служби» від 04.12.2019 №1217-р погоджено пропозицію Міністерства фінансів України щодо можливості забезпечення здійснення з 08.12.2019 Державною митною службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 6 грудня 2019 року №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України», функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.

Отже, повноваження Львівської митниці ДФС перейшли до Галицької митниці Держмитслужби 08.12.2019.

В ході розгляду справи судом встановлено, що на момент початку здійснення діяльності Галицькою митницею Держмитслужби в цьому органі були затверджені структура, штатний розпис та кошторис видатків на його утримання.

Більше того, в судовому засіданні з пояснень представника відповідача судом встановлено, що штат Галицької митниці Держмитслужби станом на 08.12.2019 був заповнений більше ніж на 30 відсотків у зв`язку із переведенням працівників з інших митниць та призначення нових працівників.

Згідно зі штатним розписом Галицької митниці Держмитслужби на 2020 рік, затвердженим головою Державної митної служби України 11.02.2020, штатна кількість працівників становила 1150 осіб з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 5 975 850 грн.

Як вбачається із Додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2019 року № 858, внаслідок реорганізації до Галицької митниці Держмитслужби, крім Львівської митниці ДФС, було приєднано Івано-Франківську митницю ДФС та Тернопільську митницю ДФС.

Отже, загальна штатна чисельність працівників Львівської (948), Тернопільської (79) та Івано-Франківської митниць ДФС (104) на момент їх реорганізації шляхом приєднання до Галицької митниці Держмитслужби (разом 1131 штатна одиниця), була меншою на 19 штатних одиниць від затвердженого штатного розпису Галицької митниці Держмитслужби (1150 штатних одиниць).

Як видно з матеріалів справи, на момент попередження позивача про наступне вивільнення у Галицькій митниці Держмитслужби були вакантними 269 посад, в тому числі посада заступника начальника відділу №1 митного поста «Краковець», яку позивач обіймав до його звільнення.

Також на момент винесення наказу про звільнення позивача з посади у Галицькій митниці Держмитслужби були вакантними 255 посад, в тому числі посада заступника начальника відділу №1 митного поста «Краковець», яку позивач обіймав до його звільнення.

Таким чином, в результаті реорганізації Львівської митниці ДФС шляхом приєднання до Галицької митниці Держмитслужби не відбулося скорочення штатної чисельності працівників, а навпаки штатний розпис Галицької митниці Держмитслужби передбачав збільшення штатних одиниць.

Однією з гарантій забезпечення прав громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Суд зазначає, що сам факт реорганізації державного органу, що фактично не потягнув зміни в організації праці, не може бути підставою для беззаперечного звільнення працівника з роботи.

Якщо реорганізація державного органу є підставою для припинення відносин державної служби незалежно від скорочення чисельності або штату державних службовців, мають бути інші об`єктивні підстави для звільнення державних службовців, і такими причинами не може бути лише одне бажання суб`єкта призначення.

Відповідач як суб`єкт призначення не навів жодного аргументу як підставу для звільнення позивача та не прийняття рішення про його переведення до реорганізованого органу.

При цьому, матеріали справи містять заяву позивача, яка адресована в.о. начальника Галицькій митниці Держмитслужби Володимиру Цабаку від 21.12.2019, в якій позивач просив розглянути питання щодо його переведення в Галицьку митницю Держмитслужби.

За результатом розгляду заяви позивача від 21.12.2019 позивачу листом від 13.01.2020 № 7.4-08-12/12/708 надано відповідь, що така заява позивача буде врахована та додаткова розглянута при заповненні вакантних посад Галицької митниці Держмитслужби, з врахуванням кваліфікаційних вимог та досвіду роботи, у термін визначений для проведення реорганізації митниць ДФС.

Як свідчать матеріали справи така заява позивача залишилась не врахованою як при заповненні вакантних посад Галицької митниці Держмитслужби, так і на момент прийняття рішення про звільнення позивача. В матеріалах справи не відображено урахування кваліфікаційних вимог та досвіду роботи позивача при прийнятті спірного рішення.

В судовому засіданні представник відповідача підтвердила наявність вакантних посад у Галицькій митниці Держмитслужби на момент попередження позивача про наступне вивільнення та на момент його звільнення, при цьому наголосила, що у керівника державної служби не було обов`язку пропонувати позивачу будь-яку вакантну посаду, адже закон надав керівнику державної служби право, а не обов`язок пропонувати вакантну посаду державному службовцю за її наявності.

З пояснень представника відповідача в судовому засіданні також встановлено, що керівництвом відповідача переведено працівників із Львівської митниці ДФС до Галицької митниці Держмитслужби. Не прийняття рішення суб`єкта призначення про переведення позивача із Львівської митниці ДФС до Галицької митниці Держмитслужби представник відповідача обґрунтувала також правом, а не обов`язком керівника.

Крім того, при вирішенні спору судом також встановлено, що посадовими особами ГУ Держпраці у Львівській області проведено інспекційне відвідування Львівської митниці ДФС, за результатами якого 27.07.2020 складено акт №ЛВ13637/2007/АВ.

Згідно з Актом за результатами інспекційного відвідування виявлено порушення Львівською митницею ДФС вимог п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, а саме керівництвом установи не забезпечено реалізацію свого права окремими працівниками на переведення в іншу установу, так як прийнято рішення про переведення лише вибіркових працівників у Галицьку митницю Держмитслужби, в яку реорганізовано Львівську митницю ДФС, без жодного на це обґрунтування та без визначених критеріїв відбору таких працівників, які продовжили свою роботу у новоствореній Галицькій митниці Держмитсужби. При цьому, частина працівників Львівської митниці ДФС звільнена відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» без обґрунтування такого рішення з повідомленням про відсутність рівнозначної посади або іншої роботи, що не відповідало дійсності на момент такого повідомлення; ст. 46 КЗпП України, ч. 1 ст. 116 КЗпП України, ч. 1 ст. 83 КЗпП України, абз. 6 п. 2 розділу ІІ постанови Кабінету Міністрів України №100.

На підставі вищевказаного Акту 27.07.2020 винесено припис про усунення виявлених порушень №ЛВ13637/2007/АВ/П, яким зобов`язано Львівську митницю ДФС в особі в.о. начальника Марченка О.С. усунути встановлені в акті порушення у строк до 07.08.2020.

На момент прийняття рішення у справі припис про усунення виявлених порушень чинний та у встановленому законодавством порядку не скасований.

ЄСПЛ у справі «Полях та інші проти України» від 17.02.2020 року визнав, що звільнення заявників становило втручання у їхнє право на повагу до приватного життя та наголосив, що таке втручання відбулось без жодної індивідуальної оцінки їхньої поведінки.

Аналогічно, у цій адміністративній справі звільненню позивача з посади не передувала будь-яка індивідуальна оцінка його роботи на посаді державного службовця.

Так, частиною 3 ст. 87 Закону №889-VIII передбачено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності).

Отже, надання за цим Законом можливості керівнику органу або суб`єкту призначення пропонувати будь-яку вакантну посаду державної служби у цьому органі (за наявності) кореспондує обов`язку суб`єкта владних повноважень використовувати це право обґрунтовано і мотивувати рішення про звільнення працівника з посади.

Тому, оскільки у Галицькій митниці Держмитслужби були наявні вакантні посади, в тому числі посада, що позивач обіймав до реорганізації, в тому ж структурному підрозділі і жодних перешкод у зайнятті такої посади відповідачем не наведено, його звільнення не може бути визнано обґрунтованим, отже оскаржуваний наказ порушує конституційне право позивача на працю.

Щодо законності попередження про наступне вивільнення від 10.03.2020 року.

Згідно з п.4 наказу ДФС України від 25.11.2019 №30-рг «Про реорганізацію митниць ДФС» розпочато реорганізацію Львівської митниці ДФС. Пунктом 2 даного наказу утворено комісію з реорганізації Львівської митниці ДФС. Пунктом 4 визначено строк проведення реорганізації митниць ДФС три місяці з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

В Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 28.11.2019 внесено інформацію про рішення щодо припинення юридичної особи - Львівської митниці ДФС.

Суд встановив, що лише 24.03.2020 наказом ДФС України №14-рг «Про внесення змін до деяких наказів ДФС», внесено зміни до наказу від 25.11.2019 №30-рг, замінивши слова «три місяці» словами «шість місяців» в пункті 4 цього наказу.

Тобто, в період з 01.03.2020 по 24.03.2020 строк проведення реорганізації Львівської митниці ДФС не був продовжений, відтак дії по виконанню плану заходів, пов`язаних з реорганізацією Львівської митниці ДФС, вчинялись у цей період з порушенням строку.

Оскільки позивача було попереджено про наступне вивільнення 10.03.2020 року, тобто у проміжку коли згідно наведених обставин не було законних підстав для вчинення дій щодо реорганізації Львівської митниці, суд вважає, що позивача не було попереджено про наступне вивільнення у порядку передбаченому положеннями ч. 6 ст. 49-2 КЗпП України та ч. 3 ст. 87 Закону №889-VIII.

Резюмуючи вище наведене, суд зазначає наступне.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Так, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Адміністративні суди у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд доходить переконання, що оскаржуване рішення про звільнення позивача не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, що визначені ч. 2 ст. 2 КАС України, а саме без урахування всіх обставин, що мали значення для його прийняття, тобто є необґрунтованим, а також прийнятий без дотримання принципу рівності перед законом та є дискримінаційним, без дотримання принципів безсторонності, добросовісності та пропорційності, а відтак робить висновок про протиправність наказу Львівської митниці ДФС від 13.04.2020 №93-о «Про звільнення ОСОБА_1 » та таким, що слід скасувати.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, що розглядає трудовий спір.

Відтак, порушене відповідачем право ОСОБА_1 на проходження публічної служби підлягає відновленню шляхом його поновлення на роботі в Львівській митниці ДФС на посаді заступника начальника відділу митного оформлення № 1 митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС з 16 квітня 2020 року, тобто з наступного дня після дня його звільнення, оскільки згідно із п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 17.08.1993 № 110, днем звільнення вважається останній день роботи.

Позивач був звільнений згідно з оскаржуваним наказом з посади заступника начальника відділу митного оформлення № 1 митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС з 15 квітня 2020 року, а відтак 15 квітня 2020 року згідно з п. 2.27 зазначеної вище Інструкції є останнім днем роботи позивача, тому позивач підлягає поновленню на посаді, яку обіймав до його звільнення з 16 квітня 2020 року.

Поновлюючи позивача на посаді, суд також задовольняє вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Верховний Суд України у постанові від 14.01.2014 (справа №21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи із виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За приписами абз. 3 п. 3 Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

В п. 6 Постанови Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24.12.1999 №13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

З наявних у матеріалах справи довідок Львівської митниці ДФС від 04.05.2020 № 13-70-05/38-219 та від 04.06.2020 № 13-70-05/38, середньомісячна заробітна плата позивача становить 10781,48 грн, середньоденна заробітна плата позивача становить 525,93 грн.

Оскільки день звільнення позивача (15.04.2020) є останнім днем його роботи, період вимушеного прогулу, що підлягає оплаті - це період з 16.04.2020 по день ухвалення судом рішення про поновлення позивача.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу, що належить стягненню за період з 16.04.2020 по 07.12.2020 (161 робочий день) складає 84 674,73 грн (525,93 грн. x 161 робочий день).

Відтак, загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача становить 84 674,73 грн.

Отже, суд дійшов висновку задовольнити позов в цій частині позовних вимог та стягнути з Львівської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 84 674,73 грн без урахування податків, зборів та обов`язкових платежів.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Львівської митниці ДФС від 07.02.2020 № 03 «Про скасування наказу Львівської митниці ДФС від 21.12.2019 № 666 «Про попередження про наступне вивільнення», то суд зазначає таке.

Позивач, обравши такий спосіб захисту порушених прав, як визнання протиправним та скасування наказу Львівської митниці ДФС від 07.02.2020 № 03 «Про скасування Наказу Львівської митниці ДФС від 21.12.2019 № 666 «Про попередження про наступне вивільнення», обрав неналежний спосіб захисту своїх трудових прав, адже оскаржуваним наказом права позивача ніяким чином не порушуються.

Належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача у разі його звільнення є саме оскарження відповідного наказу про звільнення та, як наслідок поновлення на посаді.

Тому підстави для задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Львівської митниці ДФС від 07.02.2020 № 03 «Про скасування наказу Львівської митниці ДФС від 21.12.2019 № 666 «Про попередження про наступне вивільнення», відсутні.

Наведений висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, висвітленій у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 821/1438/17.

Згідно з п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 10 781 грн 48 коп. без урахування податків, зборів та обов`язкових платежів.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин. А решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

За позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» і такий фактично ним не сплачувався, тому в цій частині відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України.

Згідно квитанції № ПН1114343 від 09.09.2020, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн за позовну вимогу про визнання протиправним та скасування наказу Львівської митниці ДФС від 07.02.2020 №03 «Про скасування наказу Львівської митниці ДФС від 21.12.2019 № 666 «Про попередження про наступне вивільнення». Зважаючи, що суд дійшов висновку про відсутність підстав до задоволення позову в цій частині вимог, тому в силу приписів ст. 139 КАС України ці витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 293, 295, 371, п. 3 розділу VI Прикінцевих положень, пп. 15.5 п.15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, Галицької митниці Держмитслужби, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Первинної профспілкової організації працівників у Львівській митниці про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Львівської митниці ДФС від 13.04.2020 №93-о «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 на роботі в Львівській митниці ДФС на посаді заступника начальника відділу митного оформлення № 1 митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС з 16 квітня 2020.

Стягнути з Львівської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 84 674 (вісімдесят чотири тисячі шістсот сімдесят чотири) гривень 73 копійки без урахування податків, зборів та обов`язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 10 781 (десять тисяч сімсот вісімдесят одна) гривень 48 копійок без урахування податків, зборів та обов`язкових платежів.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням положення п. 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. При цьому, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до або через суд першої інстанції, який ухвалив рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач-1: Львівська митниця ДФС (79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1, ).

Відповідач-2: Галицька митниця Держмитслужби (79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1, ).

Третя особа: Первинна профспілкова організація працівників у Львівській митниці (79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1, ).

Повний текст рішення складений та підписаний 17.12.2020.

Суддя Сидор Н.Т.