Справа № 320/3537/20
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/3537/20 Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г. В.

суддів Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області

на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року

у справі №320/3537/20 (розглянуто у порядку письмового провадження)

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Головного управління Державної податкової служби у Київській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2020 року до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ), з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (надалі - відповідач , ГУ ДФС у Черкаській області), в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-1027 від 29.01.2020 року про визначення суми податкового зобов`язання в розмірі 42739,87 грн.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що спірним податковим повідомленням-рішенням нараховано податок на нерухоме майно - нежитлові приміщення літ. "А", "Б" та "Г", які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та були придбані позивачем у ТОВ виробничо-заготівельна фірма "УНІКУМ" на підставі договору купівлі-продажу від 07.03.2018, укладеного за результатами проведення аукціону в межах процедури банкрутства. Проте, ухвалою Господарського суду Донецької області від 11.09.2018 у справі №911/3122/13, залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 19.02.2019 та постановою Верховного Суду від 10.07.2019, результати відповідного аукціону були визнані недійсними, внаслідок чого укладений договір купівлі-продажу об`єктів нерухомості вважається нікчемним та, як наслідок, позивач не є власником відповідного нерухомого майна, яким на теперішній час залишається ТОВ виробничо-заготівельна фірма "УНІКУМ".

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області №0-1027 від 29.01.2020 року про визначення суми податкового зобов`язання в розмірі 42739,87 грн.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок грн. 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Київській області (ідентифікаційний код: 43141377, місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Народного Ополчення, буд.5-А).

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначає, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач є власником нежитлових приміщень літ. "А", "Б" та "Г", що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а тому нарахування ОСОБА_1 за 2015 році податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є правомірним.

На адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти задоволення апеляційної скарги у повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим Міським відділом №1 Білоцерківського МУГУ МВС України в Київській області 26.12.1995.

З матеріалів справи вбачається, що 29.01.2020 Головним управління ДПС у Київській області було прийнято податкове повідомлення-рішення №0-1027, яким позивачу нарахований податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік у сумі 42739,87 грн.

Відповідно до розрахунку до податкового повідомлення-рішення об`єктом оподаткування, за яким визначено суму податку у розмірі 42739,87 грн, є нежитлові приміщення, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3. Період, за який нарахований податок за 2019 рік.

Позивач вважаючи, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем з порушенням норм права, звернувся з даним позовом до суду за захистом порушених прав.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у даному випадку наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, за умови нікчемності правочину, який є підставою для виникнення права власності, не є доказом наявності у позивача права власності на відповідне нерухоме майно, та, як наслідок, виникнення у нього податкових зобов`язань.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Приписи пункту 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначають, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування у відповідності до пп. 266.3.1 п. 266.1 статті 266 Податкового кодексу є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

За правилами підпункту 266.3.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

При цьому підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України закріплено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно підпункту 266.7.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Із набранням чинності вказаними положеннями ПК України 01 січня 2015 року, власники об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за виключенням випадків, визначених п. п. 266.2.2 п. 266.2 статті 266 ПК України.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, що об`єктом оподаткування, за яким визначено суму податку у розмірі 42739,87 грн, є нежитлові приміщення, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3. Період, за який нарахований податок за 2019 рік.

Так, 07.03.2018 року Товарною біржою "Київська Універсальна" було проведено аукціон з продажу цілісного майнового комплексу, який складається з: приміщення №2 в нежитловій будівлі літ. "А", загальною площею 976,7 кв. м., приміщення №2 в нежитловій будівлі літ "Б", загальною площею 15,8 кв. м., та нежитлової будівлі літ "Г", загальною площею 31,7 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Власником вказаних будівель є ТОВ виробничо-заготівельна фірма "УНІКУМ".

Переможцем аукціону було визначено ОСОБА_1 , що підтверджується протоколом про проведення аукціону від 07.08.2018 №01-04/16.

На підставі результатів аукціону 07.03.2018 року між ТОВ виробничо-заготівельна фірма "УНІКУМ" (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу майна, за умовами якого продавець зобов`язався передати, а покупець прийняти у власність цілісний майновий комплекс, який складається з: приміщення №2 в нежитловій будівлі літ. "А", загальною площею 976,7 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 ; приміщення №2 в нежитловій будівлі літ "Б", загальною площею 15,8 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлову будівлю літ "Г", загальною площею 31,7 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 10 договору визначено, що право власності на придбане майно виникає у покупця з моменту повної оплати за договором, підписання між сторонами акта про передачу права власності на нерухоме майно та згідно з п.4 ст.334 Цивільного кодексу України.

ТОВ виробничо-заготівельна фірма "УНІКУМ" 07.03.2018 року передано ОСОБА_1 вказаний цілісний майновий комплекс, про що між сторонами складено та підписано акт передачі права власності на нерухоме майно від 07.03.2018.

Приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Мельничук Іриною Митрофанівною на підставі вказаних договору купівлі-продажу та акта приймання-передачі майна 19.03.2019 року було видано позивачу свідоцтво, яке зареєстроване в реєстрі за №395, яким посвідчено праві власності ОСОБА_1 на відповідне майно.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 16.12.2019 року № приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Мельничук Іриною Митрофанівною на підставі вказаного свідоцтва було прийнято рішення від 19.03.2018 №40178786 про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на цілісний майновий комплекс, який складається з: приміщення №2 в нежитловій будівлі літ. "А", загальною площею 976,7 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 ; приміщення №2 в нежитловій будівлі літ "Б", загальною площею 15,8 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлову будівлю літ "Г", загальною площею 31,7 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава виникнення права власності: свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

Частиною першою статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 №1952-IV (надалі-Закон №1952) визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, зокрема, виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів.

Частиною другою статті 3 Закону №1952 встановлено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Проте, ухвалою Господарського суду Донецької області від 11.09.2018 року по справі №911/3122/13, залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суд від 19.02.2019 та постановою Верховного Суду від 10.07.2019,визнано недійними результати аукціону з продажу майна Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-заготівельна фірма "Унікум", м. Донецьк, який відбувся 07.03.2018 (стор. 18-57 том І).

Відповідно до частини першої статті 235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно з частиною 4 статті 8 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 №2343-ХІІ (який був чинний на момент прийняття Господарським судом Донецької області ухвали від 11.09.2018, далі - Закон №2343) ухвали та постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, прийняті господарським судом у справі про банкрутство, набирають законної сили з моменту їх прийняття, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідно до статті 126 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Отже, судові рішення у справі №911/3122/13 набрали законної сили та є обов`язковими до виконання.

Частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Проте, частиною 3 статті 55 Закону №2343 передбачено, що результати аукціону, проведеного з порушенням вимог закону, можуть бути визнані в судовому порядку недійсними.

Визнання результатів аукціону недійсними тягне за собою визнання недійсним укладеного з переможцем договору купівлі-продажу.

Відповідно до частини другої статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частиною першої статті 216 Цивільного кодексу України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з частиною першою статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується апелянтом, що оскільки результати аукціону, на якому позивачем було придбано цілісний майновий комплекс, були визнані недійсними у судовому порядку, договір купівлі-продажу майна від 07.03.2018 року, укладений між ТОВ виробничо-заготівельна фірма "УНІКУМ" та ОСОБА_1 , є недійсним в силу положень частини третьої статті 55 Закону №2343 (нікчемний правочин), що не потребує визнання його недійсним у судовому порядку.

Таким чином, вказаний договір купівлі-продажу майна від 07.03.2018 не створює жодних юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, а тому не є підставою для виникнення у ОСОБА_1 права власності на відповідне нерухоме майно.

Судом першої інстанції встановлено, а апелянтом не спростовано, що ухвалою Господарського суду Донецької області від 05.02.2020 року по справі №911/3122/13 скасовано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів серія та номер: 395, виданий 19.03.2018р., видавник: Приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Мельничук І.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто заявнику.

Щодо посилання апелянта на те, що на момент виникнення спірних правовідносин, так і на момент розгляду даної справи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно, яке є об`єктом оподаткування згідно спірного податкового повідомлення-рішення, колегія суддів не приймає до уваги.

Оскільки, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №911/3594/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 80854690) зазначено, що реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи.

Отже, у даному випадку наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, за умови нікчемності правочину, який є підставою для виникнення права власності, не є доказом наявності у позивача права власності на відповідне нерухоме майно, та, як наслідок, виникнення у нього податкових зобов`язань.

Враховуючи те, що позивач станом на 29.01.2020 року (дата прийняття відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення) фактично не мав статусу власника відповідного нерухомого майна, у той час як відповідачем не було надано належних та допустимих доказів, які б доводили протилежне, колегія суддів суд дійшов висновку про те, що спірне податкове повідомлення-рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права, оскільки в апеляційній скарзі не зазначено, які саме норми процесуального права порушено судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення.

Так, колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним відзиву на адміністративний позов, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Г. В. Земляна

Судді: Є. І. Мєзєнцев

В. В. Файдюк