Справа № 240/6425/20
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2020-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/6425/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гурін Д.М.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

18 грудня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Шидловського В.Б. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року (ухвалене у м. Житомирі 25.08.2020) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до Міністерства внутрішніх справ України, у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України у зв`язку із неприйняттям у встановлений пунктом 9 Порядку №850 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850, місячний строк, рішення щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності 2 групи з 10 жовтня 2017 року, внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути матеріали про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому 2 групи з 10 жовтня 2017 року, внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та прийняти рішення відповідно до Закону України від 20 грудня 1990 року №565-XІІ "Про міліцію" та Порядку №850 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25.08.2020 позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25.08.2020 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не враховано, що позивачу встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а тому відповідно до законодавства, виплата, яку позивач просить зобов`язати здійснити відповідача, проводиться Управлінням праці та соціального захисту населення за місцем проживання. Таким чином, відповідач не має законних підстав для розгляду матеріалів позивача та прийняття рішення відповідно до Порядку №850, оскільки матеріали призначення допомоги не відповідають вимогам вказаним у Порядку №850.

Також відповідач зауважив, що Житомирським окружним адміністративним судом вже розглядався аналогічний позов та рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25 січня 2019 року у справі №240/5439/18, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 4 квітня 2019 року у позові ОСОБА_1 до МВС відмовлено у повному обсязі. У вищезазначеній справі сторонами виступали: позивач - ОСОБА_1 та відповідач - МВС України, предметом розгляду було визнання бездіяльності МВС України, яка полягала у неприйнятті рішення стосовно призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги. Тому відповідач вважає, що позов у справі №240/6425/20 підлягає залишенню без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 240 КАС України.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, що полягала у не розгляді належним чином заяви ОСОБА_1 та доданих до неї документів та прийняття відповідного рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності з 10 жовтня 2017 року, яка настала внаслідок захворювання, що пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги із зазначенням мотивованих причин такої відмови.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2020, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до даних з трудової книжки НОМЕР_1 та довідки ПЗ Управління ВСТ МВС України від 04.02.1993 №7/191 ОСОБА_1 до 01.03.1987 проходив службу в лінійному відділі внутрішніх справ на станції Коростень Південно-Західного управління внутрішніх справ на транспорті Міністерства внутрішніх справ України.

У період з 27 квітня 1986 року до 10 травня 1986 року позивач виконував службові обов`язки по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою лінійного пункту міліції на станції Новоград-Волинський Південно-Західного управління внутрішніх справ на транспорті МВС України від 23 березня 1991 року.

24 травня 2004 року Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією №1 позивачу встановлено 3 групу інвалідності, внаслідок професійного захворювання пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою Житомирської обласної МСЕК №1 серія НОМЕР_2 .

12 липня 2017 року Центральною міжвідомчою експертною комісією Міністерства охорони здоров`я та Міністерства з надзвичайних ситуацій України зроблено експертний висновок №4686, що отримане позивачем захворювання, пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

16 листопада 2017 року Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією №1 позивачу встановлено 2 групу інвалідності, з 10 жовтня 2017 року, внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою Житомирської обласної МСЕК №1 серія 12ААА №919993.

Згідно довідки Департаменту праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської міської ради Житомирської області від 29 жовтня 2019 року №2821 компенсаційні виплати або одноразова грошова допомога у зв`язку із встановленням позивачу інвалідності 3 та 2 груп не призначалися та не виплачувалися.

17 листопада 2017 року Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області позивачу встановлено статус інваліда війни ІІ групи, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_3 .

У зв`язку із встановленням ОСОБА_1 інвалідності ІІ групи з 10 жовтня 2017 року, внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, на думку позивача, він набув право на отримання за рахунок МВС України одноразової грошової допомоги відповідно до приписів статті 23 Закону України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ "Про міліцію" та Порядку №850.

27 листопада 2019 року позивач звернувся до Міністерства внутрішніх справ України через ліквідаційну комісію УМВС України на Південно-Західній залізниці із заявою та необхідними документами про виплату йому одноразової грошової допомоги відповідно до частини 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» та пункту 3 Порядку №850.

28 лютого 2020 року позивач отримав лист ліквідаційної комісії УМВС України на Південно-Західній залізниці №37/7-38 про те, що його матеріали щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Порядку №850 направлені до Міністерства внутрішніх справ України.

15 квітня 2020 року позивач отримав лист Департаменту персоналу МВС України №11280/22-2020 у якому повідомлено, що за результатами вивчення цих документів Департаментом Фінансово-облікової політики МВС України встановлено, що вони не відповідають вимогам Порядку, тому були повернуті до вказаної ліквідаційної комісії для перегляду на відповідність вимогам цього Порядку, а також листа МВС від 29 жовтня 2015 року №39313/Тх «Про окремі питання соціальних виплат», яким передбачено, що оформлені належним чином за місцем проходження служби заява (рапорт) та пакет документів пoдaються підрозділами кадрового забезпечення до фінансових підрозділів відповідних ліквідаційних комісій за місцем їх дислокації для підготовки та відправки до МВС на затвердження.

Позивач, вважаючи, що відповідач допустив бездіяльність щодо розгляду його заяви та прийняття відповідно рішення про призначення одноразової грошової допомоги, звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, що полягала у не розгляді належним чином заяви ОСОБА_1 та доданих до неї документів та прийняття відповідного рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності з 10 жовтня 2017 року, яка настала внаслідок захворювання, що пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги із зазначенням мотивованих причин такої відмови. Належним способом захисту прав позивача є зобов`язання МВС України повторно розглянути заяву щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , передбаченої Законом України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ "Про міліцію" та Порядком №850, як особі з інвалідністю 2 групи з 10 жовтня 2017 року, інвалідність якого настала внаслідок захворювання, що пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До набрання чинності Законом України від 2 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (Закон №580-VIII), тобто до 7 листопада 2015 року, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону №565-ХИ та постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" (Порядок №850).

Згідно статті 23 Закону №565-ХІІ у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності І групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Підпунктом 2 пункту 3 Порядку № 850 також визначено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Відповідно до п.7 Порядку №850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

За приписами пунктів 8, 9 Порядку №850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Згідно з пунктом 14 Порядку №850, призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Вказані підстави для відмови є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Апеляційний суд зауважує, що пунктом 5 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIII Закон №565-ХII визнано таким, що втратив чинність.

В той же час, за змістом пункту 15 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Отже, за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченою Законом №565-ХІІ відповідно до Порядку №850, виходячи з положень якого, обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

При цьому Законом №565-ХІІ не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку №850. Вказана норма Порядку №850 встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності, а тому не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, який звернувся до відповідача про отримання вказаної допомоги вперше.

Як обґрунтовано зауважив суд першої інстанції, у відповідності до пункту 9 Порядку №850 розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих працівником міліції для призначення і виплати одноразової грошової допомоги повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), що відповідачем зроблено не було.

Встановлено, що позивач проходив службу в підрозділах Південно-Західного управління внутрішніх справ на транспорті Міністерства внутрішніх справ України, правонаступником якої є УМВС України на Південно-Західній залізниці, яке на цей час перебуває в стадії ліквідації (наказ МВС України від 29 липня 2009 року №327 на https://2akononline.com.ua/documents/show/60261).

Згідно листа ліквідаційної комісії УМВС України на Південно-Західній залізниці МВС України №37/7-38, отримавши відповідну заяву позивача та додані до неї документи, зазначена ліквідаційна комісія матеріали щодо виплати йому одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Порядку №850 направила до Міністерства внутрішніх справ України.

Однак, у порушення вимог пункту 9 Порядку №850, МВС України не прийняло за результатом розгляду документів рішення про виплату позивачу одноразової грошової допомоги, а лише листом повернуло ліквідаційній комісії УМВС України на Південно-Західній залізниці МВС України матеріали без прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги позивачу, з посиланням на те, що вони на його думку не відповідають вимогам Порядку №850.

Отже, спосіб, у який Міністерство внутрішніх справ України розглянуло заяву та документи про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності, Законом №565-ХІІ та Порядком №850 не передбачені та суперечить зазначеним вище нормам матеріального права, оскільки відповідачем не прийнято рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги позивачу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15 квітня 2020 року у справі №806/3247/18.

У постанові від 19 лютого 2019 року у справі №802/498/18-а Верховний Суд сформував правовий висновок про те, що повернення документів як таких, що не відповідають вимогам законодавства Порядком №850 не передбачено, а тому повернення документів позивача без прийняття рішення про призначення чи відмову у призначенні одноразової грошової допомоги суперечить Порядку №850.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, що полягала у не розгляді належним чином заяви ОСОБА_1 та доданих до неї документів та прийняття відповідного рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності з 10.10.2017, яка настала внаслідок захворювання, що пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги із зазначенням мотивованих причин такої відмови. Відповідно, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання МВС України повторно розглянути заяву щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , передбаченої Законом України від 20.12.1990 №565-ХІІ "Про міліцію" та Порядком №850, як особі з інвалідністю ІІ групи з 10.10.2017, інвалідність якого настала внаслідок захворювання, що пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Щодо посилань відповідача на необхідність залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 240 КАС України, у зв`язку із тим, що Житомирським окружним адміністративним судом вже розглядався аналогічний позов та рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25 січня 2019 року у справі №240/5439/18, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 4 квітня 2019 року у позові ОСОБА_1 до МВС відмовлено у повному обсязі, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Предметом розгляду справі №240/5439/18 була бездіяльність МВС України, що полягала у неприйнятті рішення щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги. Позовні вимоги мотивовані тим, що МВС невірно послалось на відсутність компетенції щодо розгляду заяви призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та надіслало заяву за належністю до Департаменту у справах ветеранів, осіб з інвалідністю та постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи Міністерства внутрішніх справ України.

Водночас, предметом розгляду у справі №240/6425/20 є бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України, що виразилась у неприйнятті у місячний строк рішення щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності 2 групи з 10 жовтня 2017 року, внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та направлення поданих ОСОБА_1 документів на доопрацювання.

Тобто, оскаржувана бездіяльність у вказаних справах стосується у першому випадку повернення документів без прийняття рішення з посиланням на відсутність відповідної компетенції щодо розгляду питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та у другому випадку повернення документів ОСОБА_1 на доопрацювання без прийняття відповідного рішення.

У справі №240/5439/18 та у справі №240/6425/20 позивачем подавались різні заяви про призначення одноразової грошової допомоги.

Отже, адміністративні справи №240/6425/20 та №240/5439/18 не є справами про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а відтак підстави для залишення позову без розгляду відсутні.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що правову оцінку вказаним доводам відповідача надано Житомирським окружним адміністративним судом в ухвалі від 16.06.2020 у даній справі, якою відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду, заявленого з аналогічним мотивів.

Разом з цим, відповідач не оскаржив вказану ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 16.06.2020, що свідчить про суперечливість позиції відповідача у цій частині.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Шидловський В.Б. Боровицький О. А.