Справа № 160/7198/20
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2020-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2020 року Справа № 160/7198/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
01 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Відділу з питань перерахунків пенсій №14 застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, яке оформлене у формі листа відділу з питань перерахунків пенсій №14 Управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 18.03.2020 № 58/03.22-19;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести її з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за її зверненням від 19.12.2019 року;
- стягнути з відповідача судові витрати та витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 липня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано строк протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви - шляхом визначення відповідача відповідно до вимог статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування позову позивач зазначила, що 19 грудня 2019 року вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській із заявою про переведення зі своєї пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника померлого чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, відповідачем відмовлено у призначенні пенсії з підстав не прийняття як доказу довідки № 49 від 13.06.2002 року, виданої Асоціацією «Хабаровськзолото», про врахування заробітку ОСОБА_2 для обчисленні пенсії. Позивач зазначає, що на протязі 2002 - 2019 року саме на підставі цієї довідки відповідач сплачував пенсію її померлому чоловіку. Вважає відмову протиправною, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.09.2020 року відкрито провадження у справі №160/7198/20, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
01 жовтня 2020 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у зв`язку з наступним.
ОСОБА_1 звернулася до Головного управління із заявою від 19.12.2019 про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника за ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Листом від 18.03.2020 №58.03.22-19 Головне управління повідомило позивача про відмову в переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, оскільки при дослідженні документів наявних в пенсійній справі померлого годувальника було встановлено, що довідка №49 від 13.06.2002 про заробітну плату за період його роботи з 01.01.1990 р. по 31.12.1994 р. в асоціації "Хабаровськзолото" Артель Старателів "Восток", оформлена з порушеннями вимог чинного законодавства, а саме: заробітна плата розрахована із застосуванням північного районного коефіцієнта. Про це свідчить довідка №32 від 15.03.2000 видана асоціації "Хабаровськзолото" Артель Старателів "Восток" в якій зазначено, що в Аяно-Майському районі Хабаровського краю встановлено районний коефіцієнт 1,5.
Відповідач також зазначає, що згідно протоколу № 1215 від 04.08.2003 ОСОБА_2 була призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком №2. Для обчислення враховувалася заробітна плата за період з 01.01.1990 р. по 31.12.1994 р. за довідкою №49 від 13.06.2002, тобто виключно з заробітної плати за 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01.07.2000 року.
Оскільки довідка №49 від 13.06.2002 про заробітну плату ОСОБА_2 за період роботи з 01.01.1990 по 31.12.1994 в асоціації "Хабаровськзолото" Артель Старателів "Восток" оформлена з порушеннями вимог чинного законодавства України, то вона не може використовуватися для призначення пенсії.
08.01.2020 року Головне управління направило запит №9/03.22-12 до Державної установи-відділення ПФРФ по м. Хабаровську та Хабаровському краю про проведення перевірки. На теперішній час відповідь не отримано.
З огляду на вищезазначене, Головне управління позбавлене можливості обчислити пенсію ОСОБА_2 для того, щоб в подальшому перевести ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
16.11.2020 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, яка за своїм змістом відповідає обставинам, викладеним у позовній заяві.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та з 14.06.1998 року отримує пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого 22.03.1969 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , одружилася з ОСОБА_2 ,
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть № НОМЕР_2 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по Павлоградському, Юр`ївському районах та місту Павлограду Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
ОСОБА_1 звернулася до Головного управління із заявою від 19.12.2019 року, в якій просила перевести її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника за ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 18.03.2020 № 58/03.22-19 «Про відмову в переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника» позивачу відмовлено у призначенні пенсії по втраті годувальника згідно статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Підставою для такої відмови зазначено, що у довідці №49 від 13.06.2002 року про заробітну плату ОСОБА_2 за період роботи з 01.01.1990 по 31.12.1994 рр. в асоціації «Хабаровськзолото» Артель Старателів «Восток» було виявлено, що заробітна плата нараховувалась з урахуванням північного районного коефіцієнта та надбавок.
У відповідності з пенсійним законодавством України для призначення, перерахунку пенсії починаючи з 01.01.1992 року застосовується заробітна плата без урахування північної надбавки та районного коефіцієнта. У зв`язку з цим були направлені листи до державної установи-відділення ПФРФ №9/03.22-12 від 08.01.2020 р. та лист №45/03.22-12 від 07.03.2020 р. у Хабаровський край з проханням провести зустрічну перевірку довідки про заробітну плату ОСОБА_2 та витребувати на підприємствах довідки без урахування північної надбавки та районного коефіцієнта.
Станом на 18.03.2020 р. пакет документів та нову довідку про заробітну плату за період роботи на підприємстві «Хабаровськзолото» Артель Старателів «Восток» Пенсійним фондом України не отримано.
Таким чином, провести перерахунок пенсії з врахуванням заробітної плати згідно довідки №49 від 13.06.2002 р., яка видана асоціацією «Хабаровськзолото» Артель Старателів «Восток», на думку відповідача, немає законних підстав.
Позивач, вважаючи відмову у переведенні її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника протиправною та такою, що порушує гарантовані Конституцією України соціальні права позивача на пенсійне забезпечення, звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.
Згідно з ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:
1) пенсія за віком;
2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства);
3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Статтею 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначені умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу.
Пунктом 1 частини 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Як передбачено частиною 3 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Як вбачається з матеріалів справи, станом на дату звернення до відповідача із заявою від 19.12.2019 року, позивач досягла передбаченого статтею 26 цього Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку, тому ОСОБА_3 , в розумінні Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", вважалася непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника.
Ужиті в Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" поняття «чоловік» та «дружина» позначають одного з подружжя.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Згідно зі ст. 36 Сімейного Кодексу України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Як було зазначено вище, ОСОБА_1 перебувала з ОСОБА_2 в офіційному шлюбі з 22.03.1969 року.
ОСОБА_2 отримував пенсію з урахуванням заробітної плати згідно довідки №49 від 13.06.2002 р., яка видана асоціацією «Хабаровськзолото» Артель Старателів «Восток».
При цьому, відповідач не ставив під сумнів нарахування йому пенсії саме з урахуванням заробітної плати згідно вищезазначеної довідки №49 від 13.06.2002 р., виданої асоціацією «Хабаровськзолото» Артель Старателів «Восток».
Таким чином, суд приходить до висновку, що право ОСОБА_1 на отримання пенсії по втраті годувальника не має залежати від сумнівів відповідача після смерті ОСОБА_2 стосовно розміру нарахованої йому пенсії.
Приймаючи до уваги наведене в сукупності, враховуючи завдання та принципи адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області в переведенні позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника є протиправною.
Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 Кодексу адміністративного судочинства України під час ухвалення рішення суд вирішує питання судових витрат.
На підставі ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області понесені судові витрати у розмірі 840,80 грн.
Крім того, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн. позивачем до суду надано: копію договору з адвокатом ОСОБА_4 про надання юридичних послуг б/н від 26.06.2020 р.; акт приймання-передачі виконаних робіт щодо надання юридичних (адвокатських) послуг.
Згідно ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача понесені витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 2000,00 грн.
Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову ОСОБА_1 в переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, яке оформлене у формі листа відділу з питань перерахунків пенсій №14 Управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 18.03.2020 р. № 58/03.22-19.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за її зверненням від 19.12.2019 року.
Присудити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн.
Присудити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 2000,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.М. Олійник