Справа № 640/24721/20
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2020-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2020 року м. Київ № 640/24721/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., за участю секретаря судового засідання Лисун А.А., представника позивача Пасюка В.В., у відсутність відповідача та третьої особи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Назара Васильовича, третя особа, яка заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування постанови,

установив:

ОСОБА_1 через представника звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Назара Васильовича, в якій просить:

- визнати рішення приватного виконавця Павлюка Назара Васильовича, викладене у постанові від 04.05.2020 про стягнення з боржника основної винагороди, таким, що порушує права та свободи ОСОБА_1 , - неправомірним;

- скасувати рішення приватного виконавця Павлюка Назара Васильовича, прийняте ним у виконавчому провадженні №61955395, а саме постанову від 04.05.2020 про стягнення з боржника основної винагороди.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив про грубе порушення відповідачем Закону України "Про виконавче провадження", оскільки приватний виконавець при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження №61955395 повинен був відобразити в ній лише суму, яка підлягає стягненню, без зазначення суми основної винагороди. Окрім того, стягнення з солідарних боржників по 10% від загальної суми зобов`язання за рішенням суду є протиправним, відтак оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.12.2020 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі третю особу.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на їх безпідставність. Окрім того, вказує, що постановою від 17.12.2020 внесено зміни до постанови про стягнення основної винагороди від 04.05.2020, а саме додатково роз`яснено, що сума винагороди становить 10% стягнутої приватним виконавцем суми.

Представник позивача в засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач та третя особа в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Отже суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.09.2019, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 05.03.2020 у справі №442/2025/20, задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованості у загальній сумі 349270 грн.

08.04.2020 на підставі письмової заяви ОСОБА_2 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області видано виконавчі листи про примусове стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованості солідарно у загальній сумі 349270,00 грн.

На підставі виконавчого листа про примусове стягнення заборгованості з ОСОБА_1 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павлюком Назаром Васильовичем, 30.04.2020 відкрито виконавче провадження № 61955395.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Назара Васильовича від 04.05.2020 у виконавчому провадженні № 61955395 стягнуто з ОСОБА_1 (боржника) основну винагороду у сумі 34927,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішення відповідача та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частина перша статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 № 1403-VIII.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Приписами статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною четвертою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Окрім того, частиною першою статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Згідно зі статтею 45 Закону України «Про виконавче провадження» розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості:

1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій;

2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача;

3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів);

4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів (ч. 1 ст. 45)

Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення (ч. 2 ст. 45).

Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору (ч. 3 ст. 45).

Згідно зі статтею 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;

2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Солідарні боржники несуть солідарний обов`язок із сплати основної винагороди.

Крім того, пунктом 19 постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 643 передбачено, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 03.03.2020 у справі № 260/801/19.

Однак відповідачем при прийнятті постанови від 04.05.2020 про стягнення з боржника основної винагороди визначено, що стягненню з ОСОБА_1 підлягає 34927,00 грн основної винагороди, тобто 10% від суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом, що не відповідає вищевказаним приписам законодавства та може слугувати підставою для визнання рішення суб`єкта владних повноважень протиправним.

Разом з тим, суд враховує, що станом на час вирішення даної справи постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Назара Васильовича від 17.12.2020 у виконавчому провадженні № 61955395 про виправлення описки у процесуальному документі внесено зміни до постанови від 04.05.2020 про стягнення з боржника основної винагороди шляхом викладення пункту 1 в наступній редакції: «Стягнути з боржника ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої приватним виконавцем суми, що у випадку стягнення в повному обсязі суми заборгованості за виконавчим документом та в інших випадках, встановлених Законом України «Про виконавче провадження», становить 34927,00 грн.».

Таким чином, 17.12.2020 приватним виконавцем самостійно внесено виправлення в оскаржувану постанову в частині стягнення з позивача основної винагороди у розмірі 10% від стягнутої ним суми.

Отже, суд вважає, що після прийняття постанови від 17.12.2020 усунуті порушення прав позивача в частині стягнення 10% основної винагороди з кожного з боржників за виконавчим листом Дрогобицького міськрайонного сулу Львівської області у справі №442/2025/18, а відтак станом на день прийняття рішення у справі спірна постанова, з урахуванням внесених до неї виправлень, з даних підстав скасуванню не підлягає.

Щодо доводів представника позивача про несвоєчасність прийняття постанови про стягнення основної винагороди від 04.05.2020, суд зазначає, що дійсно постанова про відкриття виконавчого провадження № 61955395 винесена приватним виконавцем 30.04.2020, а спірна постанова про стягнення з боржника основної винагороди 04.05.2020, тобто з пропуском строку встановленого частиною сьомою статті 31 Закону України ««Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», адже не прийнята одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження. Разом з тим, враховуючи, що 1-3 травня 2020 року були вихідними днями, спірна постанова винесена приватним виконавцем у перший робочий день після 30.04.2020.

З урахуванням наведених обставин, суд вважає, що дана обставина не може бути самостійною підставою для скасування постанови від 04.05.2020 про стягнення з боржника основної винагороди.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд доходить висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що за обставин необґрунтованості заявлених позивачем вимог, відсутності витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, підстави для розподілу відповідно до статті 139 КАС України судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6, 72-77, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Назара Васильовича, третя особа, яка заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування постанови, - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 287, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ).

Відповідач - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павлюк Назар Васильович (місцезнаходження: 04053, місто Київ, провулок Киянівський, 3-7, офіс 108).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 (місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення складено й проголошено в судовому засіданні 18.12.2020.

Суддя О.М. Чудак