Справа № 380/4242/20
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/4242/20 пров. № А/857/13963/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року, ухвалене суддею Карп`як О.О. у м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі № 380/4242/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 08.04.2020 року № 13-4773/16-20-СІ щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Миколаївської міської ради Пустомитівського району Львівської області, орієнтовним розміром 2,000 га;

зобов`язати відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Миколаївської міської ради Пустомитівського району Львівської області, орієнтовним розміром 2,000 га.

У обґрунтування позовних вимог позивач зазначає те, що 08.04.2020 року відповідач виніс наказ про відмову позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Наказ мотивований тим, що земельна ділянка на яку претендує позивач включена до переліку земельних ділянок, які виставлені для продажу на земельних торгах.

Позивач вважає протиправним оскаржений наказ, оскільки відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з підстав, які не передбачені у частині 7 статті 118 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпний.

Крім того, позивач зазначає, що заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства подав раніше, ніж відповідач включив земельну ділянку на яку претендує позивач до переліку земельних ділянок, які виставлені для продажу на земельних торгах. З цієї підстави позивач вважає, що відповідач штучно створив перешкоди позивачу на шляху реалізації права на отримання земельної ділянки у власність.

Позивач вважає, що відповідач порушив його право на отримання земельної ділянки у власність, захист якого можливий, шляхом визнання дій відповідача протиправними та зобов`язання прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Позиція відповідача у справі зводиться до того, що земельна ділянка, яка включена до переліку земельних ділянок, які виставлені для продажу на земельних торгах, відповідно до частини 3 статті 136 Земельного кодексу України, не може відчужуватися, передаватися в заставу чи надаватися у користування до завершення торгів.

Тому відповідач вважає, що відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства діяв правомірно.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням суду його оскаржив позивач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, серед яких немає такої підстави, як включення земельної ділянки до переліку земельних ділянок, які виставлені для продажу на земельних торгах.

Позивач вважає, що суд першої інстанції не надав цьому твердженню належного значення, внаслідок чого прийняв рішення з порушенням норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 06.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Миколаївської міської ради Пустомитівського району Львівської області, орієнтовним розміром 2,000 га. (розташованої за межами населеного пункту).

Відповідач за результатами розгляду вказаного клопотання 08.04.2020 року прийняв наказ № 13-4773/16-20- СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою». Наказ мотивований тим, що земельна ділянка знаходиться в межах проінвентаризованого та зареєстрованого в Державному земельному кадастрі масиву, який відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 02.04.2020 року № 13-4588/16-20-СГ включений до переліку земельних ділянок, права на які буде виставлено на земельні торги Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області та, які, відповідно до пункту 3 статті 136 ЗК України, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що підстава, яка неведена у частині 3 статті 136 ЗК України, є додатковою підставою для відмови у наданні земельної ділянки у власність. Тому суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 4 статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, згідно з частинами 1-3 цієї статті організатор земельних торгів визначає перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами. Забороняється вносити до зазначеного переліку призначені під забудову земельні ділянки без урахування у випадках, передбачених законом, результатів громадського обговорення.

У переліку зазначаються місце розташування (адреса) земельної ділянки, її цільове призначення (функціональне використання), площа, кадастровий номер, умови продажу.

Добір земельних ділянок державної чи комунальної власності, у тому числі разом з розташованими на них об`єктами нерухомого майна (будівлями, спорудами) державної чи комунальної власності, які або права на які виставляються на земельні торги, здійснюється з урахуванням затверджених містобудівної документації та документації із землеустрою, а також маркетингових досліджень, інвестиційної привабливості, звернень громадян та юридичних осіб щодо намірів забудови.

Земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.

Пунктом «б» частини 4 статті 136 ЗК України передбачено, що підготовка лотів до проведення земельних торгів включає державну реєстрацію земельної ділянки.

Отже приписи статті 136 ЗК України, якими визначено порядок добору земельних ділянок державної чи комунальної власності та підготовка лотів для продажу на земельних торгах, свідчать про те, що віднесення земельної ділянки до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах є самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постанові від 23.01.2020 року у справі № 620/1058/19.

При цьому, перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги, серед іншого, в обов`язковому порядку має містити кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Формуванню переліку земельної ділянки передує процедура підготовки лоту до торгів, в межах якої організатор торгів, зокрема, здійснює відведення такої земельної ділянки та державну реєстрацію останньої із присвоєнням відповідного кадастрового номеру.

Земельна ділянка, дозвіл на розробку проекту землеустрою на яку просив позивач, є частиною земельної ділянки, яка зареєстрована в базі даних Державного земельного кадастру з кадастровим номером :08:000:0106 та має загальну площу 17,0734 га.

Рішенням Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 02.04.2020 № 13-4588/16-20-СГ земельну ділянку з кадастровим номером :08:000:0106 включено до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які будуть продані на земельних торгах.

Отже, станом на момент прийняття оскарженого рішення про відмову у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, земельна ділянка, частину якої хотів отримати у власність позивач, була включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які будуть продані на земельних торгах, що виключало можливість безоплатної її приватизації позивачем.

Водночас, апеляційний суд зазначає,що відповідач розглянув заяву позивача в межах місячного строку наданого Земельним кодексом України на розгляд заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

За наведених міркувань, апеляційний суд вважає, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року в справі № 380/4242/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк
Повний текст постанови складений 17.12.2020 року