Справа № 200/10239/20-а
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2020 р. Справа№200/10239/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Чекменьова Г.А., розглянувши в порядку спрощеного (письмового) провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області, в якому просила суд:

визнати протиправним та скасували рішення відповідача № 251 від 25.08.2020 року «Про відмову в призначенні пенсії за вислугу років згідно пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»»,

зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву від 21.08.2020 за вх. № 7415 про призначення пенсії за вислугу років з урахуванням правових позиції, викладених у рішенні суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області рішенням № 251 від 25.08.2020 року відмовило їй у призначенні пенсії за вислугою років в зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу. Позивач не погоджується з прийнятим рішенням, оскільки протягом всієї трудової кар`єри працювала в закладах освіти, що підтверджується записами в трудовій книжці. Проте, відповідачем не зараховано певні періоди трудової діяльності, через не відповідність назві підприємства, до якого позивача прийнято на роботу та звільнено з роботи, займання позивачем посади психолога, що не передбачена Переліком закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909, та наданням уточнюючої довідки з печатками міста Донецька, яке наразі є непідконтрольною владі України територією.

Позивач зазначає, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, фактично позивач виконувала роботу практичного психолога, та в період 1995-1996 років посада психолога та практичного психолога, котра не існувала взагалі, є ідентичними. Щодо уточнюючих довідок позивач зазначає, що вони видані в 2014 році та неможливість їх перевірки не є підставою для відмови у конституційному праві на пенсійне забезпечення. Враховуючи викладене позивач зауважує, що станом на 01.04.2015 року мала більше 25 років спеціального стажу, на підставі чого просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою від 09 листопада 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження по справі.

До суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач підтвердив викладені позивачем обставини справи, зазначивши, що згідно наданих позивачем документів для призначення пенсії страховий стаж ОСОБА_1 склав 17 років 11 місяців 13 днів, в тому числі спеціальний стаж 14 років 11 місяців 10 днів, що не дає права на призначення пенсії за вислугою років.

Відповідач вважає, що діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, Законами України від 09.07.2003 року №1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058), від 05.11.1991року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788), підзаконними нормативними актами, прийнятими Кабінетом Міністрів України. З наведених підстав відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, як і стягненні витрат на правничу допомогу, оскільки вони не підтверджені відповідними документами.

З`ясовуючи, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, якими доказами вони підтверджуються, судом встановлено таке.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), є громадянкою України та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_2 (а.с.13-14).

Відповідно до довідки від 09.08.2017 року № 1426-85571 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичним місцем проживанням позивача є: АДРЕСА_2 .

Відповідно до наданої копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 22.10.2019 року ОСОБА_2 відповідно до актового запису № 359 про реєстрацію шлюбу 27.09.1997 року, має прізвище ОСОБА_3 (а.с.20).

21 серпня 2020 року позивач звернулась через вебпортал до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області із заявою № 7415 про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону №1788 та пакетом необхідних документів (а.с.45).

Рішенням № 251 від 25.08.2020 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, також зазначено, що згідно з Рішенням КСУ № 2-р/2020 від 04.06.2019 року починаючи з 04.06.2019 року пенсія за вислугу років, відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788 призначається незалежно від віку за наявності не менше 25 років спеціального стажу станом на 01.04.2015 року, або не менше 25 років 6 місяців станом на 01.01.2016 року, або не менше 26 років 6 місяців станом на 11.10.2017 року (а.с.16-17).

Головне управління ПФУ в Донецькій області, листом від 21.10.2020 року за вих. № 7570-7706/М-02/8-0500/20 (а.с.18-19), на звернення позивача повідомило, що ОСОБА_1 не зараховано періоди роботи:

з 06.10.1987 року по 20.09.1996 року до загального стажу, оскільки позивач прийнята до шахтоуправління імені газети «Соціалістичний Донбас» виробничого об`єднання «Донецькуголь», а звільнена за переводом з Донецького виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Шахтоуправління «Донбас», тобто відсутні записи про перейменування підприємства у трудовій книжці,

з 21.09.1996 року по 21.09.1999 року у Державному закладі освіти - центрі розвитку дітей дошкільного віку «Росток» не зараховано до спеціального стажу, оскільки згідно Постанови № 909 посада психолога не передбачена.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем надана копія трудової книжки НОМЕР_4 виданої 05.10.1987 року (а.с.21-22), яка містить наступні записи про роботу:

на підприємстві «шахтоуправление имени Газеты «Социалистический Донбасс» ПО «Донецкуголь»:

06.10.1987 року зарахована помічником вихователя дитячої установи №368,

24.07.1989 року переведена на посаду вихователя дитячої установи №20,

01.09.1989 року переведена на 0.5 ставки вихователя дитячої установи №205,

01.01.1990 року переведена на посаду вихователя дитячого садку №333,

01.06.1993 року переведена на посаду методиста дитячого садку №368,

01.09.1995 року методист на 0.5 ставки та на 0.5 ставки вихователя дитячою садку

№ 368,

01.07.1996 року переведена на посаду психолога дитячого садку №395,

20.09.1996 року звільнена за переведенням до Донецького міського управління

освіти,

в Донецькому міському управлінні освіти:

21.09.1996 року прийнята психологом в яслі-сад №395, який 04.01.1999 року перейменовано в Державну установу освіти - центр розвитку дітей дошкільного віку «Росток»,

21.09.1999 року звільнена за власним бажанням.

Зазначені записи в трудовій книжці містять відповідні печатки підприємства та підпис відповідальних осіб.

На підтвердження записів в трудовій книжці позивачем надано уточнюючі довідки з ПАТ Шахтоуправління «Донбас» (до 15.06.1993 року - ДП «Шахтоуправління «Донбас», з 15.06.1993 року до 28.06.1996року - ДВАТ «Шахтоуправління «Донбас», з 28.06.1996 року до 11.07.2010 року - ВАТ «Шахтоуправління «Донбас») від 28.03.2014 року за вих. № 118/3 та № 119/3 (а.с.23), з Державної установи освіти - центру розвитку дітей дошкільного віку «Росток» № 25 від 05.04.2014 року, Дошкільного закладу № 368 від 05.04.2014 №28, в яких зазначено, що позивач працювала на посадах вихователя-методиста та практичного психолога.

Згідно з копіями диплому серії НОМЕР_5 від 21 червня 1994 року позивачу присвоєно кваліфікацію спеціаліста - викладач дошкільної педагогіки і психології, вихователь, а диплому серії ДСК серії ВР №015045 присвоєно кваліфікацію - практичний психолог (а.с.24).

В обґрунтування позовних вимог позивачем надано копію Інструктивного листа Держосвіти СРСР від 27.04.1989 року «Про введення посади психолога до закладів народної освіти», згідно з яким Державний комітет СРСР з народної освіти дозволив органам народної освіти вводити до штату дошкільних закладів та шкіл посади психологів (а.с.25).

Згідно з листом департаменту Міністерства освіти і науки до Мінпраці від 27.04.2010 року № 10/2-580 вказано, що у дошкільному навчальному закладі посадові обов`язки психолога у 1995-1996 роках і практичного психолога після 1996 року ідентичні, а тому він вважає, що період роботи на посаді психолога дошкільного навчального закладі в 1995-1996 роках має бути зарахований до стажу для призначення пенсії за вислугою років (а.с.26).

Вказана відповідь надана на звернення щодо відсутності як такої в Державному класифікаторі професій ДК 003-95 від 27.07.1995 року посади практичною психолога до 01.04.2006 та надання роз`яснень щодо зарахування до стажу роботи періоди перебування на посадах психолога.

Отже, позивачем оскаржені лише підстави не зарахування періодів роботи до спеціального стажу, разом із згодою щодо необхідності його наявності 25 років станом на 01.04.2015 року.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам з урахуванням наданих суду доказів, суд зазначає про таке.

За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-ХІІ) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон № 1058- IV).

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV, страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Стосовно правового регулювання спірних відносин суд вказує, що абзацом першим частини 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (надалі Закон №1058-IV) визначено, що страховий стаж - період (строк) протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не менші ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до приписів частини 4 статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058 особам, які на день набрання чинності Законом від 03.10.2017 №2148-УІ1 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону №1788, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом №1788.

Згідно з абзацом 1 пункту «е» статті 55 Закону №1788 право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015- не менше 25 років.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 затверджено порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до пунктів 1.6, 1.7 якого, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Розділом 2 цього Порядку визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктами 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 20 Порядку, в тих випадках, коли у трудовій книжці немає відомостей, які визначають право на пенсію на пільгових умовах чи за вислугою років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств та організацій.

Відповідно до підпункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29 липня 1993 року (далі Інструкція № 58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (підпункт 2.4 Інструкції № 58).

Відповідно до підпункту 1.5. Інструкції № 58 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Пунктом 4 вказаної Постанови КМУ №301 встановлено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

З положень вказаних нормативних актів випливає, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Усі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. При цьому, самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності не передбачено.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Отже, доводи позивача щодо протиправності відмови у зарахуванні стажу в зв`язку з відсутністю записів про перейменування підприємства у трудовій книжці є правомірними.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі-Постанова № 909).

Вказаним Переліком передбачено, що право на пенсію за вислугою років мають: директори (завідуючі), вихователі-методисти, вихователі, асистенти вихователів дошкільних навчальних закладів в інклюзивних групах, музичні керівники, вчителі-дефектологи, вчителі-логопеди, практичні психологи дошкільних навчальних закладів усіх типів.

На підтвердження факту роботи саме практичним психологом позивачем надані уточнюючі довідки з підприємств, та як зауважує суд, дата видачі довідок - є 2014 рік та роз`яснення Міністерства освіти і науки щодо ідентичності посад психолога та практичного психолога в 1995-2006 роках.

Окрім того, що стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані, так звані, «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» від 23.02.2016 ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами».

В даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову, через неможливість перевірки достовірності довідок про підтвердження пільгового стажу, у зв`язку із знаходженням установи, що її видала, на непідконтрольній українській владі території.

Таким чином суд дійшов висновку, що відповідач не спростував належними та допустимими доказами відмову ОСОБА_1 у зарахуванні до загального стажу період роботи з 06.10.1987 року та спеціального стажу періодів роботи з 24.07.1989 року по 20.09.1996 року та з 21.09.1996 року по 21.09.1999 року.

Статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

За приписами статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом визнати протиправним та скасування рішення Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області № 251 від 25.08.2020 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву 21.08.2020 року за вх. № 7415 про призначення пенсії за вислугу років з урахуванням правових позиції, викладених у рішенні суду.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позивачем при поданні позову позивачем сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн., наведена сума підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Доказів інших судових витрат, в тому числі, понесених на правничу допомогу, позивачем протягом розгляду справи не надано, через що такі витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 139, 241-246, 255, 295-297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (84302, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Поштова, буд. 5, код ЄДРПОУ 23346787) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області № 251 від 25.08.2020 року «Про відмову в призначенні пенсії за вислугу років згідно пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»» ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 21.08.2020 за вх. № 7415 про призначення пенсії за вислугу років з урахуванням правових висновків, викладених у рішенні суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (84302, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Поштова, буд. 5, код ЄДРПОУ 23346787) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 17 грудня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.А. Чекменьов