Справа № 160/13087/20
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2020-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
15.10.2020 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому просить:
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, щодо невизнання періоду роботи позивача водієм міського пасажирського транспорту з 23.07.1985 року по 19.04.2000 року, такими, що дають позивачу право на призначення пенсії відповідно до пункту «з» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- визнати періоди роботи ОСОБА_1 з 23.07.1985 року по 19.04.2000 року таким, що дає позивачу право на призначення пенсії відповідно до пункту «з» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, однак позивачеві було відмовлено в призначенні пенсії через відсутність пільгового стажу, оскільки не зараховано до стажу період роботи з 23.07.1985 року по 19.04.2000 року водієм міського пасажирського транспорту. Позивач вважає таке рішення протиправними.
Ухвалою суду від 13.10.2020 в зазначеній адміністративній справі відкрито спрощене позовне провадження без проведення судового засідання.
Відповідач позов не визнав, подав до суду письмовий відзив, в якому проти задоволення вимог заперечує, просить суд відмовити у їх задоволенні, оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянуто заяву позивача та відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах через відсутність необхідного пільгового стажу роботи. Вказану відмову вмотивовано тим, що трудовою книжкою та наданими позивачем архівними довідками не підтверджено, що позивач працював водієм міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв), у зв`язку із чим, підстави для призначення позивачу пільгової пенсії за віком відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону України № 1058-IV, як водію міського пасажирського транспорту, відсутні.
За правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (частина 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України,).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 08.07.2020 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 20.03.2019 року про призначення пенсії.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №11 від 25.08.2020 року позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до пп2.8 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV через відсутність пільгового стажу, оскільки за документами, наданими для призначення пенсії, період роботи на посаді водія в ВАТ «Криворізьке автотранспортне підприємство 14129» з 23.07.1985 по 19.04.2000 року не зараховано до стажу роботи на пільгових умовах, оскільки в документах, виданих архівним відділом Криворізької міської ради, та в трудовій книжці не зазначено, що заявник працював водієм міського пасажирського транспорту. Маршрутні листи, накази про закріплення за водієм міських маршрутів для призначення пенсії не надані.

Не погодившись з відмовою визнати період роботи ОСОБА_1 з 23.07.1985 року по 19.04.2000 року таким, що дає позивачу право на призначення пенсії відповідно до пункту «з» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесених на підставі висновку спірних актів індивідуальної дії на відповідність вимогам частини 2статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд при винесенні рішення виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Поряд з цим, пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від05.11.1991року №1788-XII (далі Закон №1788-XII) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 12 Закону №1788-XII визначено, що право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Згідно із пунктом «з» частини 1 статті 13 Закону №1788-XII, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

Аналогічні приписи містяться у пункті 8 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від09.07.2003року №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Процедура подання документів для оформлення пенсій визначається Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 р. № 22-1 (надалі - Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 1.1 Порядку 22-1, заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно з пунктом 2.1 Порядку 22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються, серед іншого, такі документи: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (надалі - Порядок №637). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Положеннями пунктів 4.1, 4.2, 4.3 Порядку 22-1 визначено, що орган, який призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 62 Закону №1788-XII).

На виконання зазначеного Закону постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

За приписами пунктів 1 та 2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 20 цього Порядку №637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

Пунктом 17 Постанови № 637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (пункт 18 Постанови № 637).

В ході розгляду справи було встановлено, що записами в трудовій книжці НОМЕР_1 підтверджено трудову діяльність ОСОБА_1 в «Криворізьке автотранспортне підприємство 03123», яке в подальшому перейменоване на «Криворізьке автотранспортне підприємство 31229», «Криворізьке автотранспортне підприємство 11223», «Криворізьке автотранспортне підприємство 14129», ВАТ «Криворізьке автотранспортне підприємство 14129».

Суд зазначає, що ані в оскаржуваному рішенні відповідача, ані у відзиві на позов відповідач не вказує про невідповідність даних, зазначених у трудовій книжці, або помилок у їх оформленні. Відмова у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах обумовлена тим, що позивачем не надано документів, які б підтверджували роботу водієм міського пасажирського транспорту (маршрутні листи, накази про закріплення за водієм міських маршрутів та ін.).

Судом встановлено, що на даний час ВАТ «Криворізьке автотранспортне підприємство 14129» ліквідовано через банкрутство, що обмежує можливість позивача по наданню письмових документів на підтвердження його роботи водієм автобуса на міських маршрутах.

ОСОБА_1 до пенсійного органу надано, а також залучено до матеріалів адміністративної справи копію наказу №82/К від 24.07.1985, в якому зазначається про закріплення ОСОБА_1 за автобусем марки «ПАЗ-672», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який обслуговував міський пасажирський маршрут.

При цьому, як вбачається із довідок Архівного відділу Криворізької міської ради від, ОСОБА_1 за сумісництвом не працював, відомості про переведення на іншу роботу та роботу з неповним робочим днем відсутні, табелі обліку робочого часу на зберігання не передавались, у відомостях нарахування заробітної плати кількість відпрацьованих днів не вказана; перебував у відпустках без збереження заробітної плати.

Проте, судом встановлено, що у трудовій книжці та в архівних документах дійсно не вказано про те, що позивач в спірний період працював саме водієм міського пасажирського транспорту, та фактично з цих підстав відповідач відмовив позивачу у призначенні йому пенсії на пільгових умовах та відповідно не зарахував пільговий стаж його роботи на вказаному підприємстві у період з 23.07.1985 року по 19.04.2000року.

Суд також зазначає, що позивачем вживались всі можливі заходи з метою підтвердження стажу роботи у спірний період. Однак, отримати пільгову довідку за період роботи з 23.07.1985 року по 19.04.2000 року неможливо, оскільки підприємство припинено.

Разом з тим, твердження відповідача про відсутність маршрутних листів, наказів про закріпленням за водієм міських маршрутів, які б підтвердили зайнятість позивача повний робочий день на посаді водія міського пасажирського транспорту, суд не може прийняти до уваги, оскільки вказані документи не є документами суворої звітності та не зберігаються тривалий час.

Крім цього, суд зазначає про те, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.

Наведене в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018 року.

Також, трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Крім того, суд враховує приписи частини 3 статті 44 Закону № 1058-ІV, за якими органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до пункту 3.3 Порядку № 22-1, орган, що призначає пенсію, надає, зокрема, допомогу особам, зазначеним у пунктах 1.1 і 1.2 розділу І цього Порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається обсяг прав та обов`язків в органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано суду доказів надання позивачу допомоги в одержанні відсутніх документів для зарахування пільгового стажу його роботи у ВАТ «Криворізьке автотранспортне підприємство 14129» у спірний період.

При цьому, як підтверджується матеріалами справи, на підтвердження наявності у позивача права на пільгову пенсію, у відповідності до п.11 Порядку, підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 року № 18-1 (далі Порядок №18-1), позивач надав до Пенсійного фонду трудову книжку із відомостями про його роботу в автотранспортному підприємстві, архівні документи.

Пунктом 3 Порядку №18-1 визначено, що підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі - підтвердження стажу роботи), здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі - Комісії).

Відповідно до пункту 6 Порядку № 18-1 основними завданнями Комісії є, зокрема, розгляд заяв про підтвердження стажу роботи (додаток 1) та прийняття рішень щодо підтвердження стажу роботи або про відмову в його підтвердженні в установленому порядку.

З метою виконання покладеного завдання згідно з пунктом 7 Порядку №18-1 комісія має право: заслуховувати на своєму засіданні особу, яка подала заяву про підтвердження стажу роботи (далі - заявник), або її законного представника, або представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально; запрошувати на засідання як консультантів та експертів фахівців центральних і місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій; отримувати від заінтересованих органів інформацію, необхідну для підтвердження стажу роботи, у встановленому порядку; інформувати органи Пенсійного фонду України з питань, що входять до компетенції комісії.

Пунктами 15-16 Порядку №18-1 передбачено, що Комісії розглядають заяви про підтвердження стажу роботи, на бажання заявника, у його присутності або в присутності його законного представника, або представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Комісії приймають рішення щодо підтвердження стажу роботи або про відмову в його підтвердженні та не пізніше п`яти робочих днів з дня його прийняття направляють до управління Пенсійного фонду України в районі, місті, районі у місті, об`єднаних управлінь, а також повідомляють заявника про прийняте рішення. Рішення Комісій можуть бути оскаржені в Пенсійному фонді України або в судовому порядку.

Між тим, судом встановлено, що Комісією з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років заява позивача про підтвердження пільгового стажу роботи не розглядалась і рішення з цього питання не приймалось.

Суд також звертає увагу на те, що пунктом 10 роз`яснення Вищого адміністративного суду України від 14.08.2008 року №1406/100/13-08 зазначено, що помилковими є висновки, що для підтвердження спеціального стажу роботи для призначення пенсії за віком на пільгових умовах приймаються виключно уточнюючі довідки підприємств або організацій і безпідставно не беруться до уваги при цьому показання свідків, які працювали з позивачами на одному підприємстві. Знищення документів у зв`язку із закінченням строку їх зберігання не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Також, Верховний Суд у постанові від 06.03.2018 року у справі №754/14898/15-а зазначив, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання всіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. ПФУ не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що рішення відповідача №11 від 25.08.2020 року про невизнання періоду роботи позивача водієм міського пасажирського транспорту з 23.07.1985 року по 19.04.2000 року, таким, що дає позивачу право на призначення пенсії відповідно до пункту «з» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», прийнято безпідставно, є протиправним. А тому слід зобовязати відповідача визнати періоди роботи ОСОБА_1 з 23.07.1985 року по 19.04.2000 року таким, що дає позивачу право на призначення пенсії відповідно до пункту «з» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другоїстатті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В ході розгляду справи відповідачем не було наведено належними доказами правомірності відмови у визнанні періоду роботи ОСОБА_1 з 23.07.1985 року по 19.04.2000 року таким, що дає позивачу право на призначення пенсії відповідно до пункту «з» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат слід здійснити у відповідності до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №11 від 25.08.2020 щодо невизнання періоду роботи ОСОБА_1 водієм міського пасажирського транспорту з 23.07.1985 року по 19.04.2000 року таким, що дає ОСОБА_1 право на призначення пенсії відповідно до пункту «з» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області визнати період роботи ОСОБА_1 з 23.07.1985 року по 19.04.2000 року таким, що дає ОСОБА_1 право на призначення пенсії відповідно до пункту «з» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко