Справа № 420/7922/20
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2020-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7922/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання Мельника Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Ільченко О.М. (на підставі довіреності),

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державного агентства рибного господарства в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність в частині недотримання процедури вирішення питань при скороченні структури та штатного розпису Управління, зобов`язати призначити на посаду, стягнення матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 19 серпня 2020 надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі позивач або ОСОБА_1 ) до Управління Державного агентства рибного господарства в Одеській області, (надалі відповідач або Управління) в якому позивач, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить:

- визнати протиправним та повністю скасувати наказ Управління Державного агентства рибного господарства в Одеській області №151-о від 17.07.2020 року, яким позивача звільнено з займаної посади на підставі п.1 ч.1. ст.87 Закону України «Про державну службу»;

- визнати протиправною бездіяльність Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області під час розгляду заяви ОСОБА_1 №18-570 від 10.07.2020 року про дотримання вимог колективного договору на 2018-2023 роки, затвердженого протоколом загальних зборів трудового колективу Управління №2 від 05.05.2018 року, в частині недотримання процедури вирішення питань при скороченні структури та штатного розпису Управління, переважного права на працевлаштування на наявну вакантну посяду завідувача сектору контрольно-методичної роботи Управління, невиплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік та чотиримісячного середнього заробітку при звільненні;

- зобов`язати Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області призначити ОСОБА_1 на посаду завідувача сектору контрольно-методичної роботи Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області;

- стягнути з Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області шкоду матеріального характеру у розмірі 84 152,16 грн. (вісімдесят чотири тисячі сто п`ятдесят дві гривні шістнадцять копійок).

Позиція позивача обґрунтовується наступним

Позивач зазначає, що Управління при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади 17.07.2020 року було зобов`язано запропонувати позивачу іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому ж державному органі відповідно до кваліфікації позивача, чого зроблено не було.

У позові зазначено, що після отримання повідомлення про скорочення 20.05.2020 року позивач двічі звертався до начальника Управління із заявами №18-483 та №18-517 про дотримання вимог Договору та запитав про намір запропонувати мені вакантну посаду. Проте, як вказує позивач, грубо порушуючи вимоги ст.19 Закону України «Про звернення громадян» в частині надання вичерпної та обґрунтованої відповіді, 23.06.2020 року листом за №1-5-16/1677-20 та 17.07.2020 року листом за №1-5-16/1866-20 позивачу відмовлено у виконанні умов Договору та взагалі не надано відповіді на питання про те, чи задоволені вимоги позивача з приводу призначення на посаду завідувача сектору контрольно-методичної роботи Управління.

Також, позивач звертає увагу, що відповідачем не дотримано умов колективного договору, а саме п.п.1-3 п.2.4, п.2.5, п.2.10, п.2.11., п.2.14, п.п.1 п.6.2., що в свою чергу свідчить про незаконність наказу Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області №151-о від 17.07.2020 року.

Крім того, позивач вважає, що начальником Управління ОСОБА_2 по відношенні до нього вчиняються неправомірні дії в умовах реального конфлікту інтересів, оскільки у січні поточного року трудовий колектив звернувся з колективним зверненням до Прем`єр-міністра України, міністра енергетики та захисту довкілля України та т.в.о. голови Держрибагенства щодо помилковості видання наказу про призначення ОСОБА_2 на посаду та проханням до суб`єкта призначення про розірвання з ним трудових відносин у зв`язку з не проходженням останнім випробувального терміну. Також, у зв`язку з грубими порушеннями вимог законів України «Про звернення громадян» та «Про доступ до публічної інформації» позивачем особисто на адресу Уповноваженого ВРУ з прав людини скеровано ряд звернень з вимогою притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

На переконання позивача, відповідачем незаконно не виплачено ОСОБА_1 59 423,26 грн. вихідної допомоги, як то регламентовано абзацом 6 підпункту 3 пункту 2.4. Договору.

Таким чином, на думку позивача, під час звільнення ОСОБА_1 , відповідачем незаконно не нараховано та не виплачено 24 728,90 грн. матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, а загальна сума майнової шкоди, завданої незаконними діями відповідача складає 84 152,16 грн.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року, позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав недотримання позивачем вимог ст.160, 161 КАС України. Надано позивачу 5-ти денний строк для усунення недоліків позовної заяви.

Заявою від 31 серпня 2020 року (вхід. №ЕП/13787/20 від 07 вересня 2020 року) позивач усунув недоліки позовної заяви, у зв`язку з чим ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання по справі призначено на 28 вересня 2020 року.

В судовому засіданні 05 жовтня 2020 року, ухвалою суду на місці, яка була занесена до протоколу судового засідання, судом приєднано до матеріалів справи відзив на позовну заяву (вхід. №40806/20 від 05 жовтня 2020 року).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року, задоволено заяву ОСОБА_1 про врахування прі розгляді справи збільшення позовних вимог. Прийнято до розгляду та враховано при розгляді справи заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог від 28.09.2020 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року, в задоволенні заяви представника Управління Державного агентства рибного господарства в Одеській області про залишення позову без розгляду відмовлено.

В судовому засіданні 11 листопада 2020 року, ухвалою суду на місці, яка була занесена до протоколу судового засідання, судом приєднано до матеріалів справи доповнення до відзиву на позовну заяву (вхід. №43179/20 від 16 жовтня 2020 року).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року, продовжено підготовче провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Державного агентства рибного господарства в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу №151-о від 17.07.2020 року, визнання протиправною бездіяльність в частині недотримання процедури вирішення питань при скороченні структури та штатного розпису Управління, зобов`язати призначити на посаду, стягнення матеріальної шкоди на 30 днів.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року, закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Державного агентства рибного господарства в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу №151-о від 17.07.2020 року, визнання протиправною бездіяльність в частині недотримання процедури вирішення питань при скороченні структури та штатного розпису Управління, зобов`язати призначити на посаду, стягнення матеріальної шкоди та призначено справу до судового розгляду по суті на 03 грудня 2020 року о 10 год. 00 хв. в Одеському окружному адміністративному суді за адресою: вул. Фонтанська дорога, 14, м. Одеса, 65062, зала судових засідань 30, у режимі відеоконференції з використанням сторонами власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «EasyCon».

Позиція відповідача обґрунтовується наступним

Відповідач не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 , вважає їх необґрунтованими, безпідставними, такими, що не підлягають задоволенню та зазначає, що листом Управління від 04.06.2020 року №1-5-16/1458-20 позивача повідомлено, що для отримання роз`яснень щодо питань піднятих у його заявах від 20.05.2020 року вхід. №18-483 та від 10.07.2020 року вхід. №18-570, Управлінням надіслано лист №1-5-5/1456-20 до Міжрегіонального управління Національного агентства з питань державної служби в Одеській, Миколаївський, Херсонській областях, автономній республіці Крим та м. Севастополь, а також продовження терміну розгляду його звернення у відповідності із частиною 1 ст.20 Закону України «Про звернення громадян» до 1 місяця. В подальшому, листом Управління від 23.06.2020 року №1-5-16/1677-20 позивачу надано відповідь на його заяву.

Наведені пояснення Управління викладені у листі від 04.06.2020 року за №1-5-16/1458/20, на думку відповідача, повністю спростовують твердження позивача, що Управлінням допущено бездіяльність під час розгляду заяв позивача №18-483 від 20.05.2020 року та №18-570 від 10.07.2020 року про дотримання вимог колективного договору на 2018-2023 роки, затвердженого протоколом загальних зборів трудового колективу Управління №2 від 05.05.2018 року, в частині недотримання процедури вирішення питань при скороченні структури та штатного розпису Управління, переважного права на працевлаштування на наявну вакантну посяду завідувача сектору контрольно-методичної роботи Управління, невиплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік та чотиримісячного середнього заробітку при звільненні.

При цьому, відповідач наголошує, що твердження позивача про «вчинення його звільнення в умовах реального конфлікту інтересів», не відповідає дійсності та виглядає як спроба здійснення тиску на суб`єкта владних повноважень при прийнятті ним відповідного рішення.

Як вказує відповідач, жодних пояснень або належних доказів наявності приватного інтересу суб`єкта владних повноважень при звільненні позивача у зв`язку із скороченням чисельності державних службовців та скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису Управління Державного агентства рибного господарства в Одеській області відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», позивачем не надано.

Стосовно вимоги позивача щодо зобов`язання Управління призначити його на посаду завідувача сектору контрольно-методичної роботи Управління, відповідач звертає увагу суду, що у постанові від 17 лютого 2015 року №21-8а15 Верховний Суд України висловив правову позицію, що у відносинах публічної служби пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство треба застосовувати у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі.

Відповідач вказує на те, що наданими до суду письмовими доказами підтверджується, що внаслідок прийняття Держрибагентством Наказу від 04.05.2020 року №147 відбулося скорочення штату, а саме виключення із штатного розпису посади, яку обіймав позивач.

Крім вказаного відповідач також зазначає, що позивач, помилково обґрунтовує свою правову позицію щодо обов`язку Управління при вирішенні питання про його звільнення запропонувати йому іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншу роботу, посилаючись при цьому на редакцію Закону «Про державну службу», яка діяла на час прийняття його на службу, а не на час його звільнення, оскільки на переконання відповідача положення статті 58 Конституції України та рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1-рп/99 не стосуються державних службовців, в тому числі позивача, під час проходження ними публічної служби на посадах державної служби.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити у повному обсязі з підстав викладених в заяві про збільшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву та доповненнях до відзиву.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, відзив на позовну заяву та доповнення до відзиву на позовну заяву, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

Наказом начальника Управління Державного агентства рибного господарства в Одеській області №84-о від 13.06.2017 року ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» (т.1 а.с.14).

Наказом Державного агентства рибного господарства України №124 від 17 квітня 2020 року введеною в дію з 22 квітня 2020 року структуру Державного агентства рибного господарства України, погоджену в установленому порядку з Міністерством енергетики та захисту довкілля України в межах граничної чисельності в кількості 1669 штатних одиниць (т.1 а.с.105-108).

Наказом Державного агентства рибного господарства України №147 від 04 травня 2020 року, введено в дію з 04 травня 2020 року штатний розпис на 2020 рік Державного агентства рибного господарства України (т.1 а.с.18).

Згідно штатного розпису Державного агентства рибного господарства України на 2020 рік, відсутня посада, яку займав позивач до звільнення, а саме заступник начальника відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» (т.1 а.с.18а).

Листом від 08.05.2020 року №1-7-16/1271-20 Управлінням Державного агентства рибного господарства України попереджено ОСОБА_1 про наступне звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності працівників Державного агентства рибного господарства України на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2014 року №85 «Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів» (зі змінами), наказів Держрибагентства від 17 квітня 2020 року №124 «Про введення в дію структури Державного агентства рибного господарства України» та від 04 травня 2020 року №147 «Про введення в дію штатного розпису Державного агентства рибного господарства України», наказу Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області від 07 травня 2020 року №163 «Про введення в дію штатного розпису Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області» (т.1 а.с.15). Вказаний лист позивач отримав 11.05.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т.1 а.с.114).

Відповідно до наказу Управління Державного агентства рибного господарства в Одеській області №163 від 07.05.2020 року, введено в дію з 04.05.2020 року штатний розпис Управління Державного агентства рибного господарства в Одеській області. Відповідно до введеного в дію штатного розпису, скорочено посади, у тому числі заступника начальника відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» (т.1 а.с.111-112).

20.05.2020 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Управління ОСОБА_3 із заявою (вхід. №18-483 від 20.05.2020 року), в якій просив надати інформацію про дотримання вимог колективного договору при звільненні позивача та про намір запропонувати будь-яку вакантну посаду державної служби в Управлінні Державного агентства рибного господарства в Одеській області (т.1 а.с.19).

Листом від 23.06.2020 року за №1-5-16/1677-20 відповідач повідомив позивача, що у разі створення в Управлінні нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації позивача, як державного службовця, враховуючи, що ОСОБА_1 призначений на посаду за результатами конкурсу, протягом шести місяців з дня звільнення, за рішенням керівника Управління позивача може бути призначено на рівнозначну або нижчу посаду (т.1 а.с.22).

Наказом Державного агентства рибного господарства України №253 від 23.06.2020 року введено в дію з 23.06.2020 року штатний розпис на 2020 рік Державного агентства рибного господарства України (т.1 а.с.20).

10.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Управління Державного агентства рибного господарства в Одеській області із заявою (вхід. №18-570 від 10.07.2020 року), в якій повторно просив чітко дотримуватись умов колективного договору та під час звільнення ОСОБА_1 із займаної посади у зв`язку із скороченням виплатити вихідну допомогу у розмірі чотиримісячного середнього заробітку, а також надати матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік у розмірі середньомісячного заробітку у 2019 році. В заяві позивач також просив призначити його на посаду завідувача сектору контрольно-методичної роботи Управління Державного агентства рибного господарства в Одеській області (т.1 а.с.23).

Листом від 17.07.2020 року за №1-5-16/1866-20 відповідач повідомив позивача, що положення колективного договору стосовно розміру вихідної допомоги, строку попередження про наступне вивільнення, зобов`язання адміністрації здійснювати звільнення лише після використання усіх можливостей забезпечення працівників роботою на іншому робочому місці, надання раніше звільненим працівникам переважного права працевлаштування та пропонування вакантних посад є недійсними, так як не відповідають чинним нормам Закону України «Про державну службу». В листі також зазначено, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є правом, а не обов`язком роботодавця (т.1 а.с.24-25).

Наказом Управління від 17.07.2020 року №151-о ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» з 17.07.2020 року у зв`язку із скороченням чисельності державних службовців та скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». З наказом про звільнення ОСОБА_1 ознайомлений 17.07.2020 року (т.1 а.с.16).

Позивач, не погоджуючись з прийнятим наказом, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Джерела права та висновки суду

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.43 Конституції України визначено, що кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно п.2 ч.1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до п.1 Положення «Про Державне агентство рибного господарства України» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №895 від 30 вересня 2015 року (далі - Положення), Державне агентство рибного господарства України (Держрибагентство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання та відтворення водних біоресурсів, регулювання рибальства, безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства.

Основними завданнями Держрибагентства є:

1) реалізація державної політики у сфері рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання та відтворення водних біоресурсів, регулювання рибальства, безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства;

2) внесення на розгляд Міністра захисту довкілля та природних ресурсів пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сфері рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання та відтворення водних біоресурсів, регулювання рибальства, безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства (п.3 Положення).

Згідно п.7 Положення, Держрибагентство (орган рибоохорони) здійснює свої повноваження безпосередньо, а також через утворені в установленому порядку територіальні органи (органи рибоохорони).

Пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» (тут і далі у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення (ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу»).

Приписами частини 3 ст.43 Закону України «Про державну службу» визначено, що зміною істотних умов державної служби вважається зміна: 1) належності посади державної служби до певної категорії посад; 2) основних посадових обов`язків; 3) умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення; 4) режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу; 5) місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).

Як встановлено судом, підставою для звільнення позивача із займаної посади було скорочення його посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису.

Матеріалами справи підтверджується, що Наказом Державного агентства рибного господарства України №147 від 04 травня 2020 року, введено в дію з 04 травня 2020 року штатний розпис на 2020 рік Державного агентства рибного господарства України (т.1 а.с.18).

Згідно вказаного штатного розпису, відсутня посада, яку займав позивач до звільнення, а саме заступник начальника відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» (т.1 а.с.18а).

Щодо посилання представника відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком, суд зазначає наступне.

Про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніш як за 30 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати. У разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв`язку із зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 83 цього Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду не пізніш як за 30 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби. Якщо протягом 30 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби (ч.4 ст. 43 Закону України «Про державну службу»).

В силу вимог п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Водночас ч.2 ст.40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Підставою для розірвання трудового договору за ініціативи власника або уповноваженого ним органу є зміни в організації виробництва і праці, які у свою чергу можуть мати місце у випадках ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. При цьому, під змінами в організації виробництва і праці, які можуть бути підставою для розірвання трудового договору слід розуміти, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників, що призводить до скорочення займаної працівником посади та зумовлює його звільнення у випадку неможливості переведення працівника на іншу посаду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 03 липня 2020 року по справі №813/1520/16 висловив правову позицію, згідно якої при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишенні на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення частини першої статті 40, частин першої, третьої статті 49-2 КЗпП, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

При цьому, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду та які існували на день звільнення.

Подібна правова позиція уже була висловлена Верховним Судом у постанові від 19.03.2020 року у справі №804/1542/16 (адміністративне провадження №К/9901/21292/18).

Крім того, при розгляді даної справи суд також враховує правову позицію Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду, викладену у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №812/1303/17 (провадження №К/9901/57012/18), згідно якої визначена КЗпП України процедура звільнення у випадку реорганізації, яка супроводжується скороченням чисельності працівників або штату, спрямована не на те, щоб витримати строк тривалістю два місяці і після того звільнити працівника, а насамперед на те, щоб протягом цього строку вживати заходів для того, щоб працевлаштувати осіб в межах можливостей, в цьому випадку, суб`єкта призначення. При скороченні чисельності штату звільнень не оминути, однак дії роботодавця мають засвідчити, що він справді вживав заходів для працевлаштування осіб з урахуванням, зокрема, переважного права на залишення на роботі, а також кваліфікаційних вимог до посади, позаяк в цій справі йдеться про державну службу.

Суд зазначає, що в матеріалах справі відсутні докази щодо виконання відповідачем обов`язку стосовно надання пропозицій позивачу про працевлаштування на наявних вакантних посадах, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, в тому числі і новостворену вакантну посаду, після введення в дію штатного розпису на 2020 рік, завідувача сектору контрольно-методичної роботи.

Також, як було встановлено судом, після отримання повідомлення про скорочення 20.05.2020 року, позивач двічі звертався до начальника Управління із заявами №18-483 та №18-517 про дотримання вимог колективного договору та запитав про намір запропонувати йому вакантну посаду.

Під час судового розгляду справи встановлено та не заперечується сторонами у справі, що з моменту попередження про наступне вивільнення і по дату звільнення з державної служби відповідач не пропонував позивачу будь-якої іншої вакантної посади державної служби в Управлінні Державного агентства рибного господарства в Одеській області за кваліфікацією позивача, що свідчить про порушення процедури звільнення, а саме ст.49-2 КЗпП України, п.1 ч.1, ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу».

Також, як на час попередження про звільнення, так і на момент звільнення позивача, відповідач мав реальну можливість перевести ОСОБА_1 за його згодою на посаду завідувача сектору контрольно-методичної роботи Управління Державного агентства рибного господарства в Одеській області, враховуючи, що така посада була новоствореною або зарахувати до відповідного кадрового резерву.

Крім того, суд враховує, що згідно листа Департаменту з питань дотримання законодавства про конфлікт інтересів та обмежень щодо запобігання корупції №33-03/64787/20 від 08.12.2020 року, ОСОБА_1 є викривачем з 04.05.2020 року (т.2 а.с.27-28).

Відповідно до ч.1 ст.533 Закону України «Про запобігання корупції», права викривача виникають з моменту повідомлення інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону.

Згідно ч.1 ст.534 Закону України «Про запобігання корупції», викривачу, його близьким особам не може бути відмовлено у прийнятті на роботу, їх не може бути звільнено чи примушено до звільнення, притягнуто до дисциплінарної відповідальності чи піддано з боку керівника або роботодавця іншим негативним заходам впливу (переведення, атестація, зміна умов праці, відмова у призначенні на вищу посаду, зменшення заробітної плати тощо) або загрозі таких заходів впливу у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону.

Таким чином, на час прийняття спірного наказу 17.07.2020 року про звільнення позивача з посади, ОСОБА_1 мав статус викривача, а тому він не міг бути звільнений із займаної посади, у тому числі у зв`язку з скороченням чисельності працівників Державного агентства рибного господарства України.

Враховуючи встановлені вище порушення процедури звільнення позивача, суд дійшов висновку, що наказ Управління Державного агентства рибного господарства в Одеській області №151-о від 17.07.2020 року, яким звільнено ОСОБА_1 із займаної посади, є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Суд зауважує, що із аналізу норм статті 235 КЗпП України вбачається, що у разі встановлення факту незаконного звільнення, орган, який вирішує спір, поновлює особу на посаді, яку вона займала до звільнення.

Враховуючи встановлений судом факт незаконного звільнення позивача, суд дійшов висновку про необхідність поновлення ОСОБА_1 на посаді, рівнозначній посаді заступника начальника відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» Управління Державного агентства рибного господарства в Одеській області.

У відповідності з п.2 ч.1 ст.371 КАС України рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягають негайному виконанню, рівно як і рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць підлягають негайному виконанню.

Відповідно до зазначеної норми Закону суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді, рівнозначній посаді заступника начальника відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» Управління Державного агентства рибного господарства в Одеській області.

Щодо посилань позивача на недотримання відповідачем умов колективного договору, а саме п.п.1-3 п.2.4, п.2.5, п.2.10, п.2.11., п.2.14, п.п.1 п.6.2., що свідчить, на думку позивача, про незаконність наказу Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області №151-о від 17.07.2020 року, а також стягнення з Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області шкоду матеріального характеру у розмірі 84 152,16 грн. суд зазначає наступне.

В матеріалах справи наявний колективний договір на 2018 2023 роки, затверджений Протоколом загальних зборів трудового колективу Управління Державного агентства рибного господарства в Одеській області №2 ввід 05.05.2018 року (т.1 а.с.26-29).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про колективні договори і угоди» колективний договір, угода укладаються на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів, які укладені відповідно до чинного законодавства є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Положення колективного договору, який діє у державному органі, повинні відповідати чинному законодавству України, зокрема Закону України «Про державну службу».

Абзацом 3 підпункту 3 пункту 2.4 розділу II зазначеного договору установлено, що у зв`язку з скороченням чисельності або штату працівників виплачується вихідна допомога у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Суд зазначає, що вказане положення не відповідає вимогам частини 4 статті 87 Закону України «Про державну службу», якою передбачено, що у разі звільнення з державної служби у зв`язку з скороченням чисельності або штату державних службовців, державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

Підпунктом 2 пункту 2.4 розділу II Колективного договору Управління Державного агентства рибного господарства в Одеській області установлено, що Адміністрація не пізніше як за два місяці персонально письмово попереджає працівників про наступне звільнення та одночасно пропонує іншу роботу в Управлінні чи сприяє працівникам, які вивільняються у працевлаштуванні в інших установах та організаціях.

Вказане положення також не відповідає вимогам частини 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» де передбачено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення у зв`язку з скороченням чисельності або штату державних службовців у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

При цьому, суд не надає оцінку іншим посиланням позивача на порушення відповідачем норм колективного договору, оскільки такі порушення не стосуються предмету розгляду даної справи.

Стосовно стягнення з Управління Державного агентства рибного господарства в Одеській області на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 84 152,16 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

В той же час, згідно з частиною п`ятою статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Так, відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків (майнової шкоди) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому, відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, статтею 1173 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Проаналізувавши вказані норми у сукупності, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою відшкодування заподіяних збитків та майнової шкоди є порушення прав особи внаслідок незаконних дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень та наявність реального збитку та шкоди.

В свою чергу збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

У позовній заяві позивач вказує на те, що згідно довідки про доходи за липень 2020 року ОСОБА_1 загалом нараховано 47 902,59 грн., з яких лише 20 918,82 грн. як вихідна допомога.

Також, позивач зазначив, що сума виплат із розрахунку чотиримісячного середнього заробітку мала скласти 80 342,08 грн.

Крім того, позивач посилається на грубе порушення відповідачем вимог підпункту 1 п. 6.2. колективного договору, оскільки Управління не надало позивачу у 2019 році матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати за 2019 рік.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до пункту 6 статті 36, пунктів 1, 2, б статті 40 КЗпП України, працівнику виплачується вихідна допомога в розмірі не менше середньомісячного заробітку.

Суд зазначає, що вказаний пункт колективного договору не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема Закону України «Про державну службу» (частини 4 статті 87 закону).

Крім цього, судом встановлено, що Управлінням, при звільненні позивача, виплачена ОСОБА_1 вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат, що не заперечується позивачем та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (т.1 а.с.38).

Таким чином, аналізуючи зміст позовної вимоги та досліджуючи матеріали справи, суд зазначає, що в обґрунтування вимоги про стягнення матеріальної шкоди, позивачем не надано доказів завдання відповідачем шкоди позивачу, а також не доведено наявність причино-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданням позивачу втрат майнового характеру.

Враховуючи вищезазначене, положення укладеного колективного договору стосовно розміру вихідної допомоги, строку попередження про наступне вивільнення, зобов`язання адміністрації здійснювати звільнення лише після використання усіх можливостей забезпечення працівників роботою на іншому робочому місці, надання раніше звільненим працівникам переважного права працевлаштування та пропонування вакантних посад є недійсними, так як не відповідають чинним нормам Закону України «Про державну службу».

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльність Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області під час розгляду заяви ОСОБА_1 №18-570 від 10.07.2020 року про дотримання вимог колективного договору на 2018-2023 роки, затвердженого протоколом загальних зборів трудового колективу Управління №2 від 05.05.2018 року, в частині недотримання процедури вирішення питань при скороченні структури та штатного розпису Управління, переважного права на працевлаштування на наявну вакантну посяду завідувача сектору контрольно-методичної роботи Управління, невиплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік та чотиримісячного середнього заробітку при звільненні, а також стягнення з Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області шкоду матеріального характеру у розмірі 84 152,16 грн. задоволенню не підлягають.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач частково довів обґрунтованість позовних вимог з викладених судом вище підстав.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність оскаржуваного наказу. Його доводи є безпідставними та необґрунтованими, оскільки спростовуються наведеними вище обставинами, встановленими судом, та нормами права, застосованими при вирішенні цього спору.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Таким чином, оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Державного агентства рибного господарства в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність в частині недотримання процедури вирішення питань при скороченні структури та штатного розпису Управління, зобов`язати призначити на посаду, стягнення матеріальної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління Державного агентства рибного господарства в Одеській області №151-о від 17.07.2020 року, яким позивача звільнено з займаної посади на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу».

Зобов`язати Управління Державного агентства рибного господарства в Одеській області поновити ОСОБА_1 на посаді рівнозначній посаді заступника начальника відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» Управління Державного агентства рибного господарства в Одеській області.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді рівнозначній посаді заступника начальника відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» Управління Державного агентства рибного господарства в Одеській області.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили, згідно ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. При цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Управління Державного агентства рибного господарства в Одеській області (вул. Балківська, 12-В, м. Одеса, 65110, ).

Повне рішення суду складено та підписано суддею 17 грудня 2020 року.

Суддя С.О. Cтефанов

.