Справа № 200/10240/20-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2020 р. Справа№200/10240/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27а)

про зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити суму інфляційних у зв`язку з несвоєчасною виплатою частини щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за грудень 2018 року та січень 2019 року.

Ухвалою суду від 5 листопада 2020 року було прийнято до провадження позовну заяву, відкрито провадження в адміністративній справі № 200/10240/20-а за правилами спрощеного позовного провадження.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Позивач зазначає, що відповідач має додатково нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків виплати нарахованої суми боргу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за грудень 2018 року та за січень 2019 року.

Відповідач до суду надав відзив, де зазначив, що зазначені позовні вимоги позивача вже були задоволені по адміністративним справам № 200/2844/19-а та № 200/6523/19-а. Таким чином, вважає, що позивач зловживає своїми процесуальними правами, адже відповідно до діючого Кодексу адміністративного судочинства України заборонено подавати позов з одним і тим же предметом до одного і того ж відповідача. Крім того, відповідач зазначав на право позивача звернутися до виконавчої служби з відповідними виконавчими листами, на добровільне виконання рішень суду по адміністративним справам № 200/2844/19-а та № 200/6523/19-а.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_2 від 22 грудня 1995 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року по справі № 200/2844/19-а позов ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Маріупольського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області (87548, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Зелінського, буд. 27 а, ідентифікаційний код юридичної особи 42171861) про визнання рішення № 36 незаконним в частині та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено в повному обсязі, визнано незаконним рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Маріуполі Донецької області № 36 від 25 січня 2019 року в частині дати початку виплати ОСОБА_1 оновленої суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з 01.01.2019 року), зобов`язано Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків від винагороди, починаючи з 4 грудня 2018 року, з урахуванням виплачених сум грошового утримання.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 2 вересня 2019 року апеляційну скаргу повернуто заявнику. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року по справі № 200/2844/19-а набрало законної сили 2 вересня 2019 року.

24 вересня 2019 року позивач отримав виконавчий лист по справі № 200/2844/19-а.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року № 200/6523/19-а у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання незаконним рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 4 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року у справі № 200/6523/19-а за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання незаконним рішення, зобов`язання вчинити певні дії скасовано, прийнято нову постанову, позовні вимоги ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання незаконним рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено та визнано протиправним та скасовано рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 15 лютого 2019 року № 36 в частині дати початку виплати ОСОБА_1 оновленої суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 45642 грн. 60 коп. з 1 лютого 2019 року, зобов`язано Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків винагороди судді 45642 грн. 60 коп., починаючи з 1 січня 2019 року, з урахуванням виплачених сум грошового утримання.

23 вересня 2019 року судом, на підставі постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 4 вересня 2019 року позивачу був виданий виконавчий лист по справі № 200/6523/19-а.

Судом також встановлено, що 27 вересня 2019 року Центральним відділом державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на підставі заяви позивача про примусове виконання була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 60161120 з примусового виконання виконавчого листа від 23 вересня 2019 року № 200/6523/20-а про зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків винагороди судді 45642 грн. 60 коп., починаючи з 1 січня 2019 року, з урахуванням виплачених сум грошового утримання.

7 жовтня 2020 року на адресу Центральним відділом державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області надійшов лист від відповідача від 6 жовтня 2020 року № 0580-19-8/17271, де останній зазначив, що на виконання рішення суду по справі № 200/6523/19-а, управлінням, розпорядженням від 20 вересня 2019 року, проведено перерахунок з 1 січня 2019 року, з урахуванням розміру 90 % винагороди судці 45642 грн. 60 коп., встановлена доплата 3777 грн. 48 коп. Проте, згідно підпунктів 3, 5, 8 пункту 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 28-2 від 22 грудня 2014 року, управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду забезпечує ведення бухгалтерського обліку з виконання доходів і видатків, кошторису видатків на утримання управління Фонду та своєчасно складає і в установленому порядку подає затверджену звітність головним управлінням Фонду, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Тобто, виплати пенсій здійснюються Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має. Кошти Пенсійного фонду мають цільове призначення та використовується на чітко визначені цілі, а саме виплату пенсій, надання соціальних послуг, фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду, оплату послуг з виплати та доставки пенсій, формування резерву коштів Пенсійного фонду. Використання коштів фонду на цілі не передбачені Законом № 1058 заборонено. Таким чином, виходячи з наявних законодавчих підстав, що регламентують дії органів Пенсійного фонду України та законодавчо закріпленого фінансового забезпечення рішення суду є фактично виконаним в частині нарахування суми пенсії та її включення до виплатних відомостей. У зв`язку з чим, виплата нарахованої суми згідно рішення суду у справі № 200/6523/19-а буде здійснена за умови фінансування управління на зазначені цілі. Одночасно зазначено, що з 1 лютого 2019 року виплата ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання судді у відставці виплачується в повному обсязі, розмір щомісячного грошового утримання судді у відставці після перерахунку за рішенням суду склав 46016 грн. 85 коп. Таким чином, Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області добровільно виконано рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/6523/19-а в повному обсязі в межах покладених повноважень.

19 жовтня 2020 року Центральним відділом державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, керуючись пунктом 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу ВП № 60161120. Підставою слугувало те, що на виконання рішення суду по справі № 200/6523/19-а управлінням, розпорядженням від 20 вересня 2019 року, з урахуванням розміру 90% винагороди судді 45642 грн. 60 коп. встановлена доплата 3777 грн. 48 коп.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року по справі № 200/9992/20-а позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Центрального районного відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного управління Міністерства юстиції (м. Харків) (, 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Грецька, 10) про визнання протиправною бездіяльності, скасування постанови від 19 жовтня 2020 року ВП № 60161120, зобов`язання поновити виконавче провадження задоволено частково, визнано протиправними дії Центрального районного відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного управління Міністерства юстиції (м. Харків) (, 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Грецька, 10) щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 19 жовтня 2020 року ВП № 60161120, скасовано постанову Центрального районного відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного управління Міністерства юстиції (м. Харків) про повернення виконавчого документа стягувачу від 19 жовтня 2020 року ВП № 60161120, в іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Крім того, судом встановлено, що 7 жовтня 2019 року Центральним відділом державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 60235464 з примусового виконання виконавчого листа від 24 вересня 2019 року по справі № 200/2844/19-а про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків від винагороди, починаючи з 4 грудня 2018 року, з урахуванням виплачених сум грошового утримання.

19 жовтня 2020 року Центральним відділом державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу по ВП № 60235464. Підставою слугувало те, що на виконання рішення суду, пенсійним органом, розпорядженням від 20 вересня 2019 року проведено перерахунок, хіно якого за період з 4 грудня 2018 року була нарахована доплата, яка склала 12604 грн. 71 коп.

Суд зазначає, що факт нарахування, але не виплати щомісячного грошового утримання судді позивача у відставці з 4 грудня 2018 року та з 1 січня 2019 року на підставі рішень суду, відповідачем не заперечується.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).

Частиною 2 статті 46 Закону № 1058-IV передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом № 2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок).

Згідно із статтею 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Зі змісту вказаних норм слідує, що їх поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (статті 4 Закону № 2050-III).

Відповідно до пункту 1 Порядку його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

За змістом пункту 2, 3 Порядку компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

У пункті 4 Порядку закріплено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, на думку суду означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 46 Закону № 1058-IV, статті 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Водночас, суд зазначає, що зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статті 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 19 грудня 2011 року по справі № 6-58цс11, від 11 липня 2017 року по справі № 21-2003а16, а також в постановах Верховного Суду у постановах від 20 лютого 2018 року по справі №336/4675/17, від 21 червня 2018 року по справі № 523/1124/17, від 03 липня 2018 року по справі №521/940/17, від 05 жовтня 2018 по справі №127/829/17, від 18 липня 2018 року по справі №185/515/16-а, від 15 серпня 2018 року по справі №653/3356/17.

Відповідно до положень частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За приписами статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні від 8 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров`я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 жовтня 2015 року у справі № 816/4505/14, та в силу статті 6 КАС України враховується судом при розгляді даної справи.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами 2 другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормами частини 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду,може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Нормами статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. З аналізу вищезазначених правових норм суд дійшов висновку, що відповідач своїми діями не забезпечив справедливої рівноваги, запобігаючи несприятливим наслідкам, які можуть виникнути після прийняття такого рішення для захисту основоположних прав конкретної особи, використовуючи свої функції, покладені статтею 19 Конституції України.

Водночас, надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зауважує, що позивач просить суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити суму інфляційних у зв`язку з несвоєчасною виплатою частини щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за грудень 2018 року та січень 2019 року. Проте, суд зазначає, що позивачем не зовсім коректно викладено позовні вимоги, оскільки у позові позивач посилається на норми Закону України № 2050-ІІІ, яким визначено прядок компенсації втрати частини доходів у заявку з порушенням строків їх виплати. Так, сума компенсації розраховується відповідно до статті 3 цього Закону з урахуванням індексу інфляції, проте, це є виключною компетенцією пенсійного органу при здійсненні нарахування компенсації. Тому, суд вважає за необхідне зазначити, що повним та ефективним способом поновлення порушеного права позивача, буде задовольнити позовні вимоги позивача шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за грудень 2018 року та січень 2019 року.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить до висновку щодо задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

Відповідно до норм Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, тому питання щодо розподілу судових витрат у даній справі не вирішується.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27а) про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити у повному обсязі.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) компенсацію втрати частини щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за грудень 2018 року та січень 2019 року.

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті 21 грудня 2020 року. Повне судове рішення складено 21 грудня 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Смагар