Справа № 160/5767/20
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 грудня 2020 року м. Дніпросправа № 160/5767/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання: Новошицької О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року (суддя Лозицька І.О., м. Дніпро, повний текст ухвали складено 30.09.2020 року) в справі №160/5767/20 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, третя особа: Офіс Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:

27.05.2020 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернулась до суду з позовом до Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора (далі по тексту відповідач-1), Прокуратури Дніпропетровської області, третя особа - Офіс Генерального прокурора, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила визнати протиправним та скасувати рішення Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора № 55 від 02.04.2020 року про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки, з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Дніпропетровської області № 376к від 30.04.2020 року про звільнення її з посади начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури; поновити її на посаді начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Прокуратури Дніпропетровської області; стягнути з Прокуратури Дніпропетровської області на свою користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 15 травня 2020 року по день фактичного винесення рішення.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду здійснено заміну відповідача Прокуратуру Дніпропетровської області на належного Дніпропетровську обласну прокуратуру (далі по тексту відповідач-2).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 року, зупинено провадження у справі № 160/5767/20 до вирішення в порядку конституційного провадження справи № 1- 4/2020 (116/20) за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 року № 113-IX (зі змінами).

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції Дніпропетровська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу та прийняти нову, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Свої вимоги апелянт обґрунтовував тим, що зупинення провадження при розгляді позовної заяви є незаконним виходячи з того, що обставина, через яку суд зупинив провадження не перешкоджає розгляду справи, оскільки суд зупиняє провадження у справі у разі об`єктивності неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження. Проте об`єктивну необхідність, яка вимагається при зупиненні не пояснено. Апелянт вказував, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Зупинення провадження в адміністративній справі з підстав неможливості її розгляду до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, є доцільним у випадку, коли предметом розгляду органу конституційної юрисдикції є норми закону чи іншого акту, якими врегульовано питання щодо юридичної відповідальності фізичної особи, в інших випадках визнання неконституційним закону чи іншого акту не матиме впливу на правове регулювання відносин, що виникли (відбулися) до ухвалення рішення Конституційним Судом України. Зупинення провадження в справі повинне спрямовуватись на те, щоб обставини, об`єктивно перешкоджають здійсненню адміністративного судочинства у певній справі і мають об`єктивний характер, не були такими, що тягнуть за собою порушення строків розгляду справи, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України. Апелянт вказував, що зупинення провадження у справі призводить до тривалого зволікання з розглядом трудового спору, спору щодо проходження публічної служби, звільнення із публічної служби.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, зупиняючи провадження по справі виходив з того, що під час слухання справи по суті, постало питання щодо зупинення провадження у справі № 160/5767/20 до ухвалення Конституційним Судом України рішення у справі № 3/116 (20) за поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-IX (із змінами), предметом конституційного подання, прийнятого до розгляду Конституційним Судом України, є перевірка відповідності Конституції України Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ (зі змінами) положенням ст.ст. 8, 9, 19, 22, 24, 43, 64, 92, 106, 131-1 Основного Закону України, що об`єктивно унеможливлює розгляд даної адміністративної справи. Суд першої інстанції вказував, що процесуальний закон не встановлює для суду процедуру та порядок ухвалення рішення у справі у разі, якщо питання конституційності закону або окремих його положень вже є предметом конституційного контролю, оскільки, фактично існуватиме конкуренція правових висновків, у якій суд першої інстанції, очевидно, не може займати переважну позицію. Отже, до вирішення конституційності деяких положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-IX , суд першої інстанції не може вирішити питання про законність чи не законність звільнення позивача. Суд першої інстанції вказував, що позивача було звільнено внаслідок проведення реформи прокуратури за Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури». Визнання такого закону конституційним/неконституційним буде тягнути відповідні наслідки для позивача, а отже, обсяг його прав та інтересів здатен збільшуватися або зменшуватися в залежності від рішення Конституційного Суду України. Процедура атестації, за результатами якої прийнято наказ Прокурора Дніпропетровської області від 30.04.2020 року № 376к про звільнення позивача з посади, проведена саме на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113-IX, рішення Конституційного Суду України має безпосереднє значення для розгляду справи по суті.

Матеріалами справи встановлено, що наказом Прокуратури Дніпропетровської області від 30.04.2020 року № 376к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 14.05.2020 року.

Згідно пп. 2 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» 19.09.2019 року №113-ІХ, прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови настання однієї із наступних підстав, зокрема, рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Вищевказаним Законом доповнено статтю 51 Закону України «Про прокуратуру» частиною п`ятою такого змісту: «На звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження».

На розгляді Конституційного Суду України перебуває конституційне подання 50 народних депутатів України № 3/116 (20) від 18.03.2020 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 року № 113-IX (зі змінами); ухвалою колегії суддів Конституційного Суду України відкрито конституційне провадження у справі; здійснюється підготовка справи до розгляду на пленарному засіданні Великої палати Суду.

Згідно частин 1, 2 ст. 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Суд апеляційної скарги вказує, що для вирішення питання необхідності зупинення провадження у справі, слід встановити «об`єктивну неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи». Розгляд Конституційним Судом України конституційного подання 50 народних депутатів України № 3/116 (20) від 18.03.2020 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 року № 113-IX (зі змінами), не унеможливлює розгляд позовних вимог позивача про визнання протиправним та скасування рішення кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки, з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, поновлення її на посаді.

При цьому під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи слід розуміти те, що обставини, які розглядаються у такій іншій справі, не можуть бути встановлені адміністративним судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, певної черговості розгляду вимог тощо. Суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Суд апеляційної інстанції керується правовим висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 12.12.2019 року в справі № 826/25204/15, згідно якого, вирішуючи питання щодо зупинення провадження в адміністративній справі підстав неможливості її розгляду до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, суд повинен належним чином проаналізувати ймовірні наслідки ухвалення Конституційним Судом України рішення за результатом розгляду справи, їх взаємозв`язок із спірними правовідносинами, що є предметом розгляду в адміністративній справі, підставами позову, та відобразити відповідні висновки у своїй ухвалі.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що спір по справі пов`язаний з проходженням та звільненням з публічної служби, поновленням позивача на посаді та можливою виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Зволікання у розгляді подібних спорів недопустиме.

При ухвалені рішення суд апеляційної інстанції керується постановою Верховного Суду від 26.02.2020 року у справі №823/739/16.

Постановляючи ухвалу про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції зазначив, що прийняття Конституційним Судом України рішення за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи прокуратури» від 19.09.2019 року №113-ІХ (зі змінами) безпосередньо впливає на вирішення спору по справі № 520/6693/2020. Проте, судом першої інстанції не обґрунтовано, у чому саме, з огляду на характер заявлених вимог, полягає об`єктивна неможливість розгляду цієї справи без попереднього вирішення органом конституційної юрисдикції зазначеного конституційного подання, не зазначено, чому зібрані у справі докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 312, 315, 320, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури - задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року в справі №160/5767/20 скасувати, справу направити для продовження розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова