Справа № 400/2147/20
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/2147/20

Головуючий в І інстанції: Фульга А.П.

Дата та місце ухвалення рішення: 17.09.2020 р.

м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді доповідача Шеметенко Л.П.
судді Стас Л.В.
судді Турецької І.О.
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року по справі за адміністративним позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області до Миколаївського управління Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 р. Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області звернулось до суду з позовом до Миколаївського управління Головного управління ДПС у Миколаївській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення № від 28.05.2020 року, яким застосовано штраф у розмірі 755337,15 грн. та пеню у розмірі 76982,38 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення став висновок відповідача про несвоєчасну сплату Територіальним управлінням єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Однак, позивач вважає такий висновок контролюючого органу безпідставним. Позивач зазначив, що у період січня-лютого 2020 року Територіальним управлінням здійснювалась оплата єдиного внеску на загальну суму 3 656 511,07 грн., однак у платіжних дорученнях помилково було зазначено інший номер рахунку, ніж той, на який повинен сплачуватись ЄСВ. Після виявлення помилки, позивач звернувся до Головного управління ДПС у Миколаївській області з проханням перерахувати помилково сплачені суми ЄСВ на вірний розрахунковий рахунок. Станом на 10.04.2020 року суми сплаченого ЄСВ зараховано на правильний рахунок та будь-які розбіжності відсутні.

Позивач вважає, що ним у встановлений Законом України «Про збір та облік єдиного внеску» строк був сплачений єдиний внесок, а неправильне зазначення розрахункового рахунку не може розцінюватись як порушення вимог цього Закону та бути підставою для застосування штрафних санкцій та пені.

З урахуванням викладеного, позивач просив скасувати оскаржуване рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі, просить скасувати рішення суду та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилався на те, що податкове зобов`язання з єдиного внеску у розмірі 3656511,07 грн. було помилково сплачено позивачем на інший рахунок. При цьому, відповідач не заперечує, що 28.02.2020 року ТУ ДСА України у Миколаївській області подало до контролюючого органу заяву про перерахування коштів на вірний рахунок. Проте, з урахуванням перерахування коштів на вірний рахунок, повне погашення заборгованості з єдиного внеску, суми до сплати якого були визначені в поданих позивачем звітах 15.01.2020 року та 07.02.2020 року, відбулось лише 12.03.2020 року.

З огляду на зазначене, апелянт вважає, що позивачем порушено обов`язки платника, визначені пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску» в частині своєчасності сплати єдиного внеску, за що до позивача і було застосовано штраф. Крім того, апелянт зазначив, що положеннями вказаного вище Закону передбачено одночасне нарахування на суми недоїмки пені, що і було здійснено контролюючим органом.

Зважаючи на викладене відповідач вважає, що рішення від 28.05.2020 року про застосування штрафу та пені прийнято правомірно та обґрунтовано, а тому скасуванню не підлягає.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області є платником єдиного внеску.

У січні та лютому 2020 року позивачем здійснювалась сплата єдиного внеску за І та ІІ половину січня 2020 року, а також за І та ІІ половину лютого 2020 року.

У підтвердження здійснення сплати сум єдиного внеску позивач надав копії платіжних доручень:

- від 15.01.2020 року №8762 на суму 500 000,00 грн.; № 8763 на суму 40 000,00 грн. (сплачено 16.01.2020 року);

- від 28.01.2020 року № 8778 на суму 35 352,00 грн.; №8779 на суму 1420,96 грн. (сплачено 29.01.2020 року);

- від 29.01.2020 року №8786 на суму 1 104 727,04 грн.; №8787 на суму 7735,62 грн., №8788 на суму 17383,01 грн., №8789 на суму 76481,37 грн. (сплачено 31.01.2020 року);

- від 03.02.2020 року №8850 на суму 12 245,00 грн. (сплачено 04.02.2020 року);

- від 11.02.2020 року №8866 на суму 919 850,15 грн. (сплачено 12.02.2020 року);

- від 13.02.2020 року №8869 на суму 900 000,00 грн. (сплачено 14.02.2020 року);

- від 20.02.2020 року № 8933 на суму 438 938,58 грн. (сплачено 21.02.2020 року);

- від 24.02.2020 року №8952 на суму 39 865,18 грн.; №8953 на суму 1450,74 грн. (сплачено 25.02.2020 року).

Загальна сума сплаченого єдиного внеску склала 3 656 511,07 грн.

Однак, як зазначає позивач, у вказаних платіжних дорученнях ним помилково було зазначено рахунок № НОМЕР_1 , який призначений для зарахування коштів за символом рахунку 203 «Єдиний внесок, нарахований на суми грошового забезпечення батьків-вихователів у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування», а не на рахунок № НОМЕР_2 , призначений для зарахування коштів за символом рахунку 201 «Єдиний внесок, нарахований роботодавцями на суми: заробітної плати; винагороди за договорами ЦПХ; допомоги по тимчасовій непрацездатності; допомоги у зв`язку з вагітністю», на який позивач повинен сплачувати ЄСВ.

У поданій позовній заяві позивач зазначив, що після виявлення сплати ЄСВ на інший рахунок, позивач листом від 28.02.2020 року №7/1-500/20 звернувся до відповідача про перерахування помилково сплачених сум ЄСВ на вірний розрахунковий рахунок.

Станом на 10.04.2020 року суми сплаченого ЄСВ зараховано на правильний розрахунковий рахунок, розбіжності відсутні.

В свою чергу, 28.05.2020 року Головне управління ДПС у Миколаївській області прийняло рішення № , яким до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області застосовано штраф у розмірі 755 337,15 грн. та нараховано пеню у розмірі 76 982,38 грн. за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 21.01.2020 по 12.03.2020 року, на загальну суму 832 319,53 грн.

У поданому відзиві на позовну заяву відповідач не заперечував факт сплати позивачем сум єдиного внеску на невірний рахунок (код платежу 71030000, тоді як правильною вважається сплата за кодом платежу 71010000). Однак, при цьому вказував на те, що оскільки перерахування коштів на вірний рахунок відбулось лише 12.03.2020 року, має місце несвоєчасна сплата позивачем сум єдиного внеску.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області № від 28.05.2020 року, та наявності підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року №2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску визначено ст. 9 Закону № 2464-VI.

Частина 5 ст. 9 Закону № 2464-VI передбачає, що сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Згідно ч. 7 ст. 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

У відповідності до частини 8 статті 9 Закону №2464-VI платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Згідно ч. 10 цієї статті днем сплати єдиного внеску вважається, у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

При цьому, частиною 11 статті 9 Закону №2464-VI передбачено, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Частиною 2 статті 24 Закону №2464-VI передбачено, що банки приймають від платників єдиного внеску, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, платіжні доручення та інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання платником розрахункових документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум єдиного внеску або документів, що підтверджують фактичну сплату таких сум у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику за погодженням з Національним банком України та центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах праці, трудових відносин та зайнятості населення, соціального захисту населення

Частиною 11 ст. 25 Закону №2464-VI встановлено, що податковий орган застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Крім того, ч. 10 цієї статті визначено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що обслуговування коштів єдиного внеску здійснюється згідно з Положенням про рух коштів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 12 лютого 2016 року №54 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 березня 2016 року за №330/28460) (далі - Положення), у відповідності до пункту 1 розділу II якого (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) ДФС та її територіальні органи відкривають в органах Казначейства небюджетні рахунки за балансовим рахунком 3719 «Рахунок для зарахування коштів, які підлягають розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування» (далі - рахунок 3719) для зарахування та розподілу страхових коштів.

За змістом пунктів 1-3 розділу III Положення, страхові кошти, що сплачуються страхувальниками, зараховуються на рахунки 3719 у розрізі відокремлених підрозділів ДПС. Страхові кошти, які надійшли за день (з урахуванням повернення помилково або надміру сплачених сум та/або безпідставно стягнутих сум єдиного внеску) на рахунки 3719 у розрізі відокремлених підрозділів ДПС, наприкінці операційного дня у регламентований час засобами програмного забезпечення шляхом формування меморіальних документів перераховуються Казначейством на відповідні рахунки 3719 головних управлінь ДПС з подальшим перерахуванням на відповідні рахунки 3719 ДПС на підставі договорів про здійснення розрахунково-касового обслуговування, укладених органами Казначейства з власниками рахунків. Страхові кошти, акумульовані на рахунках 3719 ДПС, об 11 год. 00 хв. наступного операційного дня засобами програмного забезпечення розподіляються автоматично за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідно до визначених Законом пропорцій (у відсотках) та перераховуються за призначенням - на рахунки, відкриті в Казначействі за балансовим рахунком 3717 "Рахунки державних позабюджетних фондів" (далі - рахунок 3717) на ім`я фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування відповідно до договорів про здійснення розрахунково-касового обслуговування, укладених Казначейством з власниками рахунків.

В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач у строк, встановлений ст. 9 Закону України № 2464, здійснив оплату зобов`язання по ЄСВ, однак, помилково вказав у платіжних дорученнях невірний рахунок, на який повинні бути зараховані сплачені кошти.

У постанові від 02.12.2015 року у справі №826/6059/13-а Верховний Суд України зазначив, що здійснення помилки під час перерахування суми податку в строк, встановлений законом, кваліфікується як дія, хоча і помилкова. Дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті податкового зобов`язання не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених законодавством.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 24.10.2018 року по справі № 760/6097/16-а та від 26.05.2020 року по справі №821/844/17.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 14.08.2018 року у справі №821/1897/17 погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанції, які відхилили доводи контролюючого органу, що позивачем було несвоєчасно сплачено ЄСВ, оскільки у платіжних дорученнях було відповідне посилання на сплату ЄСВ, позивач у встановлені законодавством строки подав до банку платіжні доручення про сплату ЄСВ, які були прийняті, і хоча кошти були помилково перераховані на інший казначейський рахунок, позивачем в подальшому було самостійно виявлено помилку та перераховано кошти на правильний казначейський рахунок.

Верховним Судом сформульовано висновок, згідно якого штрафні санкції застосовуються у разі несплати або несвоєчасної сплати ЄСВ, а не у випадку помилкової сплати сум ЄСВ на невідповідний рахунок.

Відповідно до ч. 5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, враховуючи правові висновки Верховного Суду, викладені у вищезгаданих постановах, колегія суддів вважає, що нарахування та застосування до позивача штрафу і пені, у період з 21.01.2020 року по 12.03.2020 року, через помилкову (хоч і своєчасну) сплату позивачем сум ЄСВ на інший казначейський рахунок відповідача, є безпідставним, оскільки здійснення позивачем помилки під час перерахування суми ЄСВ до державного бюджету має кваліфікуватися як дія, хоча і помилкова, яка не містить ознак бездіяльності позивача при сплаті ЄСВ, та не може слугувати підставою для застосування штрафів до позивача.

Вказане свідчить про незаконність рішення відповідача про застосування штрафних санкцій до позивача.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, однак правильності таких висновків не спростовують та не свідчать про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Таким чином, колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення Головного управління ДПС в Миколаївській області № від 28.05.2020 року.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 17.12.2020 р.

Суддя доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька