Справа № 320/5622/19
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5622/19 Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Шурка О.І., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просив визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення № від 24.04.2019 р. про збільшення суми грошового зобов`язання із сплати податку на доходи фізичних осіб на 59 173 грн. 98 коп.;

- податкове повідомлення-рішення № від 24.04.2019 р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 170 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 24.04.2019 р. про збільшення суми грошового зобов`язання із сплати військового збору на 4 931 грн. 16 коп.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно нарахованого єдиного внеску № від 24.04.2019 р., яким застосовано штрафні санкції у розмірі 6 777 грн. 04 коп.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 24.09.2019 р., якою позивача зобов`язано сплатити 51 830 грн. 12 коп.

На обґрунтування своїх вимог позивач вказував на хибність кваліфікації Головним управлінням ДПС у Київській області доходів та витрат, пов`язаних з веденням фінансово-господарської діяльності, зокрема щодо надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № від 24.04.2019 р., № від 24.04.2019 р., рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно нарахованого єдиного внеску № від 24.04.2019 р., вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 24.09.2019 р. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Зокрема, скаржник зазначає, що відповідно до акту перевірки позивачем завищено витрати внаслідок віднесення до їх складу добових, при перебуванні ФОП ОСОБА_1 у відрядженні, та запасних частин до транспортних засобів.

Апелянт також стверджує, що у 2018 р. позивачем завищено витрати за рахунок віднесення до їх складу сум, які документально не підтверджені.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 16.07.2019 р. по 29.07.2019 р. посадовцями Головного управління ДПС у Київській області проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 р. по 31.12.2018 р.

Результати перевірки оформлено актом № 739/10-36-13-03/ НОМЕР_1 від 12/08/2019р.

Згідно цьому акту позивачем порушено вимоги пункту 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, ст.ст. 63, 177, п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України Податкового кодексу України (надалі за текстом - «ПК України»), ст.ст. 7, 8, 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 р. № 2464-VI (надалі за текстом - «Закон № 2464-VI») наслідок чого: занижено податок на доходи фізичних осіб на 47 339 грн. 18 коп.; занижено військовий збір на 3 944 грн. 93 коп.; занижено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на 51 830 грн. 12 коп.

Такий висновок контролюючого органу вмотивовано наступним.

ФОП ОСОБА_1 , перебуваючи на загальній системі оподаткування, провадив діяльність у сфері вантажного автомобільного транспорту.

Перевірко встановлено неналежне ведення позивачем Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність в частині невірного відображення сум фактично понесених витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу.

У період з 01.01.2017 р. по 31.12.2017 р. ФОП ОСОБА_1 включив до складу витрат 78 880 грн. добових при перебуванні у відрядженні.

Разом з тим, стаття 177 ПК України не відносить до переліку витрат витрати, пов`язані із особистим відрядженням підприємця.

Також, у 2017 р. позивачем віднесено до складу витрат вартість придбаних запасних частин до вантажних автомобілів у загальній сумі 20 979 грн. 96 коп.

Водночас, вантажні автомобілі відносяться до основних засобів подвійного призначення, а в силу приписів статті 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею.

Згідно наданих до перевірки первинних документів у 2018 р. ФОП ОСОБА_1 у 2018 р. фактично понесено витрати, які пов`язані з отриманням доходу, на загальну суму 3 872 098 грн. 54 коп.

При цьому, у податковій декларації про майновий стан і доходи позивач відобразив доходи в сумі 4 035 234 грн. 02 коп., тобто завищив витрати, за рахунок віднесення до їх складу документально не підтверджених сум, на 163 135 грн. 48 коп.

Наведене призвело до заниження єдиного соціального внеску на 51 830 грн, 12 коп. та до військового збору на 3 944 грн. 93 коп.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, Головним управлінням ДПС у Київській області прийнято:

- податкове повідомлення-рішення № від 24.04.2019 р. про збільшення суми грошового зобов`язання із сплати податку на доходи фізичних осіб на 59 173 грн. 98 коп., у тому числі 47 339 грн. 18 коп. за основним платежем та 11 834 грн. 80 коп. за штрафними санкціями;

- податкове повідомлення-рішення № від 24.04.2019 р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 170 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 24.04.2019 р. про збільшення суми грошового зобов`язання із сплати військового збору на 4 931 грн. 16 коп., у тому числі 3 944 грн. 93 коп. за основним платежем та 986 грн. 23 коп. за штрафними санкціями;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно нарахованого єдиного внеску № від 24.04.2019 р., яким застосовано штрафні санкції у розмірі 6 777 грн. 04 коп.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 24.09.2019 р., якою позивача зобов`язано сплатити 51 830 грн. 12 коп.

Висновки суду попередньої інстанції щодо правомірності податкового повідомлення-рішення № від 24.04.2019 р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 170 грн. за порушення Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність сторонами не оспорюються.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Підпунктом 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України установлено, що платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи (тут та надалі норми наведені у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

В силу вимог підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування визначено статтею 177 ПК України.

Так, згідно пунктів 177.2, 177.3 названої статті ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

За змістом пункту 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Підпунктом 177.4.5 пункту 177.4 статті 1767 ПК України установлено, що не включаються до складу витрат підприємця:

витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;

документально не підтверджені витрати.

Згідно підпункту 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Із наведеного випливає, що до переліку витрат можуть бути віднесені витрати які підтверджуються документально та безпосередньо пов`язані з отриманням доходів.

При цьому, перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, що наведений у пункту 177.4 статті 177 ПК України не є вичерпним.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем витрати на відрядження були понесені ФОП ОСОБА_1 у зв`язку з провадженням підприємницької діяльності.

Тобто, понесені позивачем витрати на відрядження мають безпосередній зв`язок з його господарською діяльністю та пов`язані з одержанням доходу. Відтак, позивач обґрунтовано відніс їх до складу витрат.

При цьому, пунктом 18 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31 грудня 1999 р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 р. за № 27/4248 витрати на службові відрядження прямо віднесені до адміністративних витрат.

Окружний адміністративний суд також дійшов вірного висновку про те, що Головним управлінням ДФС у Київський області без достатній правових підстави зазначено про завищення позивачем витрат внаслідок включення до їх складу витрат на придбання запасних частин.

В силу наведеної норми підпункту 177.4.5 та 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 розділу IV Кодексу фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування не має права зменшувати оподатковуваний дохід на суму амортизаційних нарахувань по вантажних автомобілях, а також включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням його господарської діяльності, витрати на їх утримання.

Відповідно до підпункту 26 пункту 6 Правил експлуатації колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України № 550 від 26.07.2013 р. та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 22 серпня 2013 р. за № 1453/23985, утримання транспортного засобу - це забезпечення державної реєстрації, дотримання умов безпечності технічного та санітарного стану, проведення обов`язкового технічного контролю, своєчасного виконання технічного обслуговування і ремонту, охорони, передання транспортного засобу та його швидкозношуваних складників на утилізацію або видалення відповідно до законодавства.

Водночас, у даній правовій ситуації позивач відніс до складу витрат суми сплачені на придбання запасних частин, а не на утримання транспортного засобу.

Аналіз первинних документів наданих ФОП ОСОБА_1 (договори, заявки, подорожні листи, акти здачі-приймання робіт, міжнародні транспортні накладні, товарно-транспортні накладні, акти списання паливно-мастильних матеріалів, акти списання оливи моторної, видаткові накладні, картки обліку пробігу (наробітку) пневматичної шини, акти списання, накладні, видаткові накладні, платіжні доручення) свідчать правильність позивачем витрат у 2018 р.

При цьому, в апеляційній скарзі жодних доводів проти цього відповідач не навів, обмежившись цитуванням акту перевірки.

За змістом п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI на платника єдиного внеску покладено обов`язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць..

Пункт 6 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI визначає недоїмку, як суму єдиного внеску, своєчасно не нараховану та/або не сплачену у строки, встановлені цим Законом, обчислену органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон), нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів. визначена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказ Міністерства фінансів України 20 квітня 2015 року № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04 травня 2018 року № 469) та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 р. за № 508/26953 (надалі за текстом - «Інструкція»).

Згідно пункту 2 розділу VI Інструкції у разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити у звітності, що подається платником до органів доходів і зборів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

За змістом пункту 3 розділу VI Інструкції органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

За змістом наведених правових норм контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, обчислити суму єдиного внеску та направити вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків беззаперечно свідчать про заниження суми його податкових зобов`язань, донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів.

Відповідно до пункту 3 частини 11 статті 25 Закону № 2464-VI за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Приймаючи до уваги, що судом не встановлено фактів заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб, слід погодитись з висновком суду попередньої інстанції і про протиправність податкового повідомлення-рішення № від 24.04.2019 р. про збільшення суми грошового зобов`язання із сплати військового збору, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно нарахованого єдиного внеску № від 24.04.2019 р. та вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 24.09.2019 р.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 18 грудня 2020 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя О.І.Шурко

суддя О.М.Оксененко