Справа № 280/6374/20
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2020-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року Справа № 280/6374/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., за участю секретаря судового засідання Мащенко Д.В.,

представників:

позивачів: Погосян М.А.,

відповідача: Ковальчука Б.П., Жукова Г.І.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) до Більмацької селищної ради Більмацького району Запорізької області (вул. Центральна, буд. 56, смт. Більмак, Більмацький район, Запорізька область, 71001) про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

14.09.2020 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач 1), ОСОБА_2 (далі позивач 2), ОСОБА_3 (далі позивач 3) до Більмацької селищної ради Більмацького району Запорізької області (далі відповідач), в якому позивачі просять: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 27.03.2020 №36 в повному обсязі, як таке, що не відповідає вимогам Конституції та Законам України, а також інтересам суспільства; визнати дії відповідача стосовно ініціювання питання та перейменування селища міського типу Більмак протиправними та зобов`язати утриматись від вчинення дій, пов`язаних з ініціюванням питання щодо перейменування селища міського типу Більмак.

В обґрунтування своїх вимог зазначають, що оскаржуваним рішенням відповідач надав згоду на перейменування смт Більмак Більмацького району Запорізької області на смт Кам`янка та вирішено звернутися до Запорізької обласної ради та Верховної Ради України із відповідним клопотанням. Позивачі вважають зазначене рішення протиправним внаслідок його необґрунтованості, невмотивованості та невідповідності нормам чинного законодавства. Зазначають, що найменування Кам`янка не є історичним, відповідач не є органом державної влади та не наділений повноваженнями щодо ініціювання перейменування населеного пункту. Вважають, що повторне перейменування населеного пункту є неможливим. Врахувати думку більшості населення населеного пункту, на думку позивачів, неможливо у зв`язку із відсутністю нормативного акту з питань місцевого референдуму. Результати громадського обговорення з питань найменування населеного пункту, на думку позивачів, не повинні враховуватися відповідачем. Оскільки позивачі є постійними мешканцями смт Більмак, то, оскільки перейменування населеного пункту спричинить значні фінансові витрати, вважають оскаржуване рішення протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Ухвалою від 21.09.2020 у справі відкрите загальне позовне провадження, підготовче засідання призначене на 19.10.2020.

13.10.2020 від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначає, що мешканці смт Більмак в переважній більшості висловлюються негативно щодо теперішньої назви цього населеного пункту, що створює зайву соціальну напруженість серед переважної більшості жителів смт Більмак, які позбавлені можливості відстояти свою громадянську позицію щодо найменування населеного пункту, в якому вони мешкають. В назві населеного пункту наявна помилка. Оскаржуване рішення не остаточною підставою для перейменування населеного пункту, воно є лише волевиявленням мешканців цього населеного пункту. Зазначає, що в силу приписів Конституції України у жителів смт Більмак наявне право місцевої ініціативи, яка має враховуватися відповідачем, як органом місцевого самоврядування. Відповідач не міг проігнорувати звернення більше 3000 жителів смт Більмак, та не вирішити порушене громадою питання. Зазначають, що у зв`язку із адміністративною реформою, яка відбувається в державі, Більмацький район буде приєднано до Пологівського району Запорізької області, що в будь-якому випадку спричинить фінансові витрати з зв`язку із таким приєднанням. Просить відмовити у задоволенні позову.

15.10.2020 від позивачів до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивачі зазначають, що до компетенції відповідача не віднесене питання щодо перейменування населеного пункту. Звернення жителів смт Більмак не є підставою для прийняття оскаржуваного рішення. Постанова Верховної Ради України від 12.05.2016 №1353-VІІ, якою смт Куйбишево було перейменовано в смт Більмак ніким не оскаржена.

19.10.2020 від відповідача до суду надійшли клопотання про виклик в якості свідка ОСОБА_4 та заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач наводить доводи на спростування тверджень позивачів.

Протокольною ухвалою від 19.10.2020 було задоволене клопотання відповідача про виклик свідка, закрите підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 03.11.2020.

23.10.2020 від відповідача до суду надійшло клопотання про виклик у судове засідання в якості свідка ОСОБА_5 .

Протокольною ухвалою від 03.11.2020 у задоволенні клопотання відповідача про виклик в якості свідка ОСОБА_5 відмовлено, розгляд справи розпочато.

У судовому засіданні 03.11.2020 була допитана в якості свідка ОСОБА_4 , яка пояснила, що проживає у смт Більмак. Назва цього населеного пункту не відповідає найменуванню географічного об`єкту, через який було присвоєно це найменування (Бельмак могила), містить помилку. Для більшості жителів цього населеного пункту зазначене найменування є образливим, оскільки тлумаченням цієї назви є людина з більмом на оці. Жителі цього населеного пункту неодноразово звертались до органів державної влади із заявами щодо перейменування населеного пункту, зокрема з відповіді комітету Верховної Ради України вбачається необхідність прийняття відповідачем рішення щодо місцевої ініціативи про перейменування населеного пункту. Через що громадою було ініційоване перед селищною радою питання щодо прийняття оскаржуваного позивачами рішення.

У судовому засіданні за клопотанням представника позивачів оголошувалась перерва до 11.11.2020.

В період з 10.11.2020 по 27.11.2020 суддя перебував на лікарняному, через що судове засідання було відкладене на 02.12.2020.

У судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, представники відповідача проти задоволення позову заперечили з підстав викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив.

У судовому засіданні 02.12.2020 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, показання свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Верховної Ради України від 12.05.2016 №1353-VІІ, відповідно до пункту 29 частини першої статті 85 Конституції України, пункту 8 статті 7 Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», враховуючи пропозиції, подані органами місцевого самоврядування, та рекомендації Українського інституту національної пам`яті, було, крім інших, перейменовано селище міського типу Куйбишеве Куйбишевського району на селище міського типу Більмак, Куйбишевський район на Більмацький район.

Рішенням відповідача від 27.03.2020 №36 «Про перейменування смт. Більмак Більмацького району Запорізької області на смт. Кам`янка» було вирішено:

дати згоду на перейменування селища міського типу Більмак Більмацького району Запорізької області на селище міського типу Кам`янка;

звернутися з клопотанням до Запорізької обласної ради та Верховної Ради України про надання згоди на перейменування селища міського типу Більмак Більмацького району Запорізької області на селище міського типу Кам`янка;

доручено селищному голові ОСОБА_6 направити це рішення до Запорізької обласної ради та Верховної Ради України;

контроль за виконанням цього рішення покладено на заступника селищного голови з гуманітарних питань та соціальної політики ОСОБА_7 та постійну депутатську комісію селищної ради з питань депутатської етики, гуманітарних та соціально-культурних питань.

Під час прийняття оскаржуваного рішення відповідач керувався п. 41 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Законом України «Про географічні назви», Положенням про порядок вирішення питань адміністративно-територіального устрою Української РСР, затвердженим указом Президії Верховної Ради Української РСР від 12.03.1981 №1654-Х, та з врахуванням результатів громадських слухань від 24.06.2016 та звернення представників ініціативної групи від 16.10.2019 та від 23.10.2019, відповіді голови комітету з питань організації державної влади, місцевого самоврядування, регіонального розвитку та містобудування Верховної Ради України від 10.12.2019 №04-23/11-1581 на лист відповідача від 04.11.2019 №02-29/1173 «Щодо перейменування смт. Більмак Більмацького району Запорізької області» та рекомендації постійної комісії відповідача (протокол від 20.12.2019 №6).

Не погодившись з даним рішенням позивачі звернулись до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд виходить з наступного.

За приписами ст. 5 Конституції України - Україна є республікою.

Носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 7 Конституції України в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

Згідно із ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до ст. 38 Конституції України громадяни мають право брати участь в управлінні державними справами, у всеукраїнському та місцевих референдумах, вільно обирати і бути обраними до органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

За приписами ст. 69 Конституції України народне волевиявлення здійснюється через вибори, референдум та інші форми безпосередньої демократії.

Відповідно до п. 29 ч. 1 ст. 85 Конституції України питання щодо утворення і ліквідація районів, встановлення і зміна меж районів і міст, віднесення населених пунктів до категорії міст, найменування і перейменування населених пунктів і районів віднесене до виключних повноважень Верховної Ради України.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Частиною 1 статті 143 Конституції України визначено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Статтею 144 Конституції України визначено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Відповідно до ст. 146 Конституції України інші питання організації місцевого самоврядування, формування, діяльності та відповідальності органів місцевого самоврядування визначаються законом.

В статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі Закон №280) містяться наступних термінів:

територіальна громада - жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, селищ, міст, що мають єдиний адміністративний центр;

адміністративно-територіальна одиниця - область, район, місто, район у місті, селище, село;

представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення;

виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами;

органи самоорганізації населення - представницькі органи, що створюються частиною жителів, які тимчасово або постійно проживають на відповідній території в межах села, селища, міста.

За приписами ст. 2 Закону №280 місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Статтею 3 Закону №280 визначено, що громадяни України реалізують своє право на участь у місцевому самоврядуванні за належністю до відповідних територіальних громад.

Будь-які обмеження права громадян України на участь у місцевому самоврядуванні залежно від їх раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, терміну проживання на відповідній території, за мовними чи іншими ознаками забороняються.

За приписами ч. 1 ст. 6 Закону №280 первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.

Згідно із ч. ч. 1, 3, 4 ст. 9 Закону №280 члени територіальної громади мають право ініціювати розгляд у раді (в порядку місцевої ініціативи) будь-якого питання, віднесеного до відання місцевого самоврядування.

Місцева ініціатива, внесена на розгляд ради у встановленому порядку, підлягає обов`язковому розгляду на відкритому засіданні ради за участю членів ініціативної групи з питань місцевої ініціативи.

Рішення ради, прийняте з питання, внесеного на її розгляд шляхом місцевої ініціативи, обнародується в порядку, встановленому представницьким органом місцевого самоврядування або статутом територіальної громади.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону №280 сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 21 Закону №280 визначено, що обмеження прав територіальних громад на місцеве самоврядування згідно з Конституцією та законами України може бути застосоване лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

За приписами ч. 3 ст. 24 Закону №280 органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до ст. 25 Закону №280 сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Пунктом 41 частини 1 статті 26 Закону №280 визначено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить прийняття рішень з питань адміністративно-територіального устрою в межах і порядку, визначених цим та іншими законами.

В преамбулі Закону України «Про географічні назви» від 31.05.2005 №2604-IV (далі Закон №2604) визначено, що цей Закон визначає правові основи регулювання відносин та діяльності, пов`язаних із встановленням назв географічних об`єктів, а також унормуванням, обліком, реєстрацією, використанням та збереженням географічних назв.

Встановлення назв географічних об`єктів, а також їх унормування, облік, реєстрація, використання та збереження має важливе значення для вирішення завдань національної безпеки, розвитку економіки, науки і освіти, державного будівництва, міжнародного співробітництва, а також у повсякденному житті громадян.

В статті 1 Закону №2604 наведене наступне визначення термінів, застосованих у цьому Законі:

географічні назви - власні назви географічних об`єктів, що застосовуються для їх розпізнавання та встановлення відмінності від інших об`єктів;

географічні об`єкти - цілісні і відносно стабільні утворення Землі природного або антропогенного походження, що існують або існували в минулому і характеризуються певним місцеположенням: орографічні - материки, гори, хребти, скелі, ущелини, льодовики, рівнини, низовини, яри, балки, острови, коси, вулкани, печери тощо; гідрографічні - океани, моря, затоки, протоки, лимани, озера, болота, водосховища, річки, канали тощо; адміністративно-територіальні - держави, автономні території, області, райони, міста, селища, села тощо; соціально-економічні - залізничні станції, роз`їзди, порти, пристані, аеропорти тощо; природно-заповідні - природні парки, заповідники, заказники, заповідні урочища та інші подібні об`єкти;

найменування та перейменування географічних об`єктів - присвоєння назв географічним об`єктам відповідними органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Статтею 5 Закону №2604 визначено, що встановлення географічних назв включає виявлення існуючих або відомих у минулому історичних географічних назв, найменування та перейменування географічних об`єктів.

Географічні назви виявляються документами відповідних органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також картографічними, статистичними, архівними, енциклопедичними, довідковими та історичними джерелами.

Виявлення географічних назв, не зафіксованих у документах чи історичних джерелах, здійснюється шляхом опитування, у тому числі за допомогою засобів масової інформації, населення, яке проживає на даній території, краєзнавців, географів, істориків та інших фахівців, під час картографування території або проведення топонімічних досліджень.

Назва, яка присвоюється географічному об`єкту, повинна відображати найбільш характерні ознаки цього об`єкта, враховувати географічні, історичні, природні та інші умови місцевості, де він розташований, думку населення, яке проживає на цій території, вписуватися в існуючу систему назв цієї території і складатися з мінімальної кількості слів.

Географічним об`єктам можуть присвоюватися імена вчених, дослідників та інших осіб, які брали участь у їх відкритті, вивченні, створенні або заснуванні.

Імена видатних державних або громадських діячів, представників науки, культури чи інших осіб, діяльність яких не пов`язана з відповідними географічними об`єктами, можуть присвоюватися посмертно, і лише у виняткових випадках з урахуванням думки більшості населення, яке проживає на території, де розташовані ці об`єкти. Врахування думки більшості населення здійснюється відповідно до закону про референдуми.

Назви адміністративно-територіальних одиниць, як правило, повинні бути похідними від найменування тих адміністративних одиниць, які є їх адміністративними центрами, або географічного чи історичного найменування тієї частини території, де розташовані ці адміністративно-територіальні одиниці.

Назви залізничних станцій, портів, пристаней, аеропортів та інших об`єктів транспорту, як правило, повинні бути похідними від назв населених пунктів або їхніх частин, у яких або поряд з якими вони розташовані. Зазначені об`єкти транспорту, розташовані поза населеними пунктами, як правило, найменовуються з урахуванням назв найближчих значних географічних об`єктів.

Присвоєння однієї і тієї ж назви кільком однорідним географічним об`єктам у межах одного населеного пункту або району не допускається.

Забороняється присвоювати географічним об`єктам назви, які є іменами або псевдонімами осіб, які обіймали керівні посади у комуністичній партії (посаду секретаря районного комітету і вище), вищих органах влади та управління СРСР, УРСР (УСРР), інших союзних та автономних радянських республік (крім випадків, пов`язаних з розвитком української науки та культури), працювали у радянських органах державної безпеки, назви СРСР, УРСР (УСРР), інших союзних радянських республік та похідні від них, а також назви, пов`язані з діяльністю комуністичної партії, встановленням радянської влади на території України або в окремих адміністративно-територіальних одиницях, переслідуванням учасників боротьби за незалежність України у XX столітті (крім пам`ятників та пам`ятних знаків, пов`язаних з опором та вигнанням нацистських окупантів з України або з розвитком української науки та культури).

Перейменування географічних об`єктів здійснюється у випадку:

повторення назв однорідних географічних об`єктів у межах однієї адміністративно-територіальної одиниці;

необхідності повернення окремим географічним об`єктам їхніх історичних назв;

істотної зміни функції або призначення географічного об`єкта;

необхідності приведення назви географічного об`єкта у відповідність із вимогами Закону України "Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки".

Перейменування географічних об`єктів здійснюється з урахуванням думки більшості населення, яке проживає на території, де розташовані ці об`єкти, відповідно до закону про референдуми. Перейменування географічних об`єктів, пов`язане з необхідністю приведення назв таких географічних об`єктів у відповідність із вимогами Закону України "Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки", здійснюється у порядку, встановленому Законом України "Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки".

За приписами абз. 1, 2, 7 ч. 1 ст. 7 Закону №2604 найменування та перейменування географічних об`єктів у межах визначених законом повноважень та відповідно до вимог цього Закону здійснюють:

Верховна Рада України - щодо найменування та перейменування одиниць адміністративно-територіального устрою України (шляхом внесення змін до Конституції України, населених пунктів і районів, а також географічних об`єктів, створених за рішеннями Верховної Ради України;

сільські, селищні, міські ради - щодо географічних об`єктів, розташованих відповідно на території села, селища, міста.

Відповідно до ст. 8 Закону №2604 пропозиції щодо найменування та перейменування географічного об`єкта з необхідним обґрунтуванням, картографічними матеріалами, розрахунками та кошторисами витрат, пов`язаних з таким найменуванням та перейменуванням, у межах, визначених законом, можуть вносити органи влади, підприємства, установи, організації та громадяни України.

Пропозиції щодо найменування та перейменування географічного об`єкта вносяться до відповідних органів, зазначених у статті 7 цього Закону. Розгляд таких пропозицій, якщо інше не передбачено Конституцією України та законом, обов`язково має здійснюватися з урахуванням відповідно:

пропозицій відповідних рад - щодо найменування та перейменування географічних об`єктів, розташованих на території кількох адміністративно-територіальних одиниць;

висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері транспорту - щодо найменування та перейменування залізничних станцій, портів, пристаней, аеропортів та інших об`єктів транспорту;

висновку відповідних центральних органів виконавчої влади - щодо найменування та перейменування гідровузлів, водосховищ, каналів, родовищ корисних копалин, інших подібних об`єктів, територій, об`єктів природно-заповідного фонду тощо.

Пропозиції та рішення щодо найменування та перейменування географічних об`єктів направляються у встановленому порядку на відповідну експертизу.

Географічні об`єкти, що утворюються за рішенням Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, найменовуються відповідними рішеннями про їх утворення згідно з вимогами цього Закону.

Перейменування географічних об`єктів, пов`язане з необхідністю приведення назв таких об`єктів у відповідність із вимогами Закону України "Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки", здійснюється з урахуванням особливостей, установлених Законом України "Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки".

Пропозиції та рішення органів державної влади щодо найменування або перейменування географічних об`єктів направляються на відповідну експертизу до спеціально уповноваженого органу з географічних назв у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок найменування та перейменування географічних об`єктів, що складають систему адміністративно-територіального устрою України, визначається окремим законом.

Згідно із п. 12 Положення про порядок вирішення питань адміністративно-територіального устрою Української РСР, затвердженого Указом Президії Верховної Ради Української РСР «Про порядок вирішення питань адміністративно-територіального устрою Української РСР» №1654-Х від 12.03.1981 (зі змінами внесеними згідно із Законом України «Про присвоєння юридичним особам та об`єктам права власності імен (псевдонімів) фізичних осіб, ювілейних та святкових дат, назв і дат історичних подій» від 24.05.2012 № 4865-VI), що найменування і перейменування адміністративно-територіальних одиниць і населених пунктів - областей, районів, міст, районів у містах, селищ міського типу, сіл і селищ проводиться Президією Верховної Ради Української РСР за поданням виконавчих комітетів відповідних обласних, міських (міст республіканського підпорядкування) Рад народних депутатів, з врахуванням загальнодержавних інтересів, а також географічних, історичних, національних, побутових та інших місцевих умов, думки місцевого населення.

Подання про найменування або перейменування адміністративно-територіальних одиниць і населених пунктів вноситься виконавчим комітетом обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів лише при наявності рішень, прийнятих на сесіях відповідних нижчестоящих Рад народних депутатів.

При найменуванні і перейменуванні адміністративно-територіальних одиниць і населених пунктів не допускається присвоєння районам, містам, районам у містах таких найменувань, які є в республіці, а селищам міського типу, селам і селищам - які є в області.

Згідно із п. 1 Розділу XV «Перехідні положення» Конституції України Закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави суду для наступних висновків.

Питання перейменування смт. Більмак є виключною компетенцією Верховної Ради України.

Перейменування смт. Більмак повинно бути здійснено відповідно до вимог Закону України «Про географічні назви», оскільки селище міського типу є адміністративно-географічним об`єктом, та відповідно до вимог Положення про порядок вирішення питань адміністративно-територіального устрою Української РСР, затвердженого Указом Президії Верховної Ради Української РСР «Про порядок вирішення питань адміністративно-територіального устрою Української РСР» №1654-Х від 12.03.1981 в частині, що не суперечить Конституції України.

Також відповідно до ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно з п. 41 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання прийняття рішень з питань адміністративно-територіального устрою в межах і порядку, визначених цим та іншими законами.

Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Таким чином, відповідач, враховуючи наведені вимоги Положення про те, що питання про перейменування адміністративно-територіальних одиниць і населених пунктів розглядається лише при наявності рішень, прийнятих на сесіях відповідних нижчестоящих Рад, та Закону України «Про місцеве самоврядування», має певні повноваження в питаннях адміністративно-територіального устрою, зокрема надавати згоду на перейменування смт. Більмак. Наслідком прийняття рішення селищною радою про надання згоди на перейменування селища не є його автоматичне перейменування. Надання згоди на перейменування є лише етапом в процесі перейменування населеного пункту.

Реалізація відповідачем місцевої ініціативи (звернення до відповідача більшої ніч 1/10 частини мешканців смт. Більмак) в інший спосіб, ніж прийняття оскаржуваного рішення неможлива. Відповідач, в силу приписів Закону №280, не має права ігнорувати місцеву ініціативу. При цьому з листа голови комітету з питань організації державної влади, місцевого самоврядування, регіонального розвитку та містобудування Верховної Ради України від 10.12.2019 №04-23/11-1581 вбачається, що для реалізації місцевої ініціативи (розгляду Верховною Радою України питання про перейменування смт. Більмак) необхідно було прийняти оскаржуване рішення.

Відтак, суд дійшов висновку, що прийняття відповідачем оскаржуваного рішення не виходить за межі його повноважень, визначених Конституцією та іншими актами законодавства України, спрямоване на реалізацію місцевої ініціативи.

Щодо доводів про неісторичну назву населеного пункту, на яку згідно оскаржуваного рішення пропонується перейменувати смт. Більмак, суд зазначає, що питання щодо історичності або неісторичності назви «Кам`янка» є суто науковим, дискусійним, предметом історичних досліджень.

Проте в контексті питання правомірності або неправомірності оскаржуваного рішення питання історичності назви Кам`янка не має значення, оскільки перейменування населеного пункту є виключною компетенцією Верховної Ради України. Крім того, під час прийняття рішення про надання згоди на перейменування відповідач врахував рекомендації постійної комісії відповідача (протокол від 20.12.2019 №6).

Оскаржуване рішення було прийняте з врахуванням громадської думки, про що безпосередньо в ньому зазначено.

Суд зазначає, що рішення суб`єкта владних повноважень може бути визнане протиправним, якщо воно порушує права, свободи та/або інтереси позивача. Тобто таке рішення суб`єкта владних повноважень, яке матиме негативні правові наслідки для позивача.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. <...> Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

Враховуючи наведену позицію Конституційного Суду України, суд зазначає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, при розгляді справ адміністративний суд має встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або про наявність іншого ущемлення прав та свобод позивача.

На переконання суду оскаржуване рішення жодним чином не зачіпає прав позивачів, оскільки не має жодних правових наслідків для них.

З наведених вище норм законодавства України вбачається, що прийняття відповідачем оскаржуваного рішення є передумовою для прийняття відповідного рішення Запорізькою обласною радою та, в подальшому, Верховною Радою України за наявності позитивних висновків експертів.

При цьому лише рішення Верховної Ради України, як єдиного конституційного органу повноважного приймати рішення обов`язкові для всіх, щодо перейменування населеного пункту матиме правові наслідки для всіх суб`єктів, в тому числі позивачів та відповідача.

При цьому суд зазначає, що прийняте відповідачем оскаржуваного рішення не є обов`язковим ані для Запорізької обласної ради, ані для Верховної Ради України, є за своєю правовою природою лише пропозицією для цих органів розглянути питання щодо перейменування смт. Більмак, тобто така пропозиція може бути відхилена зазначеними органами.

Отже, у суду відсутні правові підстави для визнання оскаржуваного рішення протиправним, а відтак і для його скасування.

Щодо твердження позивачів про те, що перейменування смт. Більмак матиме негативні фінансові наслідки, оскільки доведеться здійснити значні видатки на такі дії, суд зазначає, що постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ було утворено в Запорізькій області, крім інших: Пологівський район (з адміністративним центром у місті Пологи) у складі територій Більмацької селищної, Воздвижівської сільської, Воскресенської сільської, Гуляйпільської міської, Комиш-Зорянської селищної, Малинівської сільської, Малотокмачанської сільської, Молочанської міської, Оріхівської міської, Пологівської міської, Преображенської сільської, Розівської селищної, Смирновської сільської, Токмацької міської, Федорівської сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України; ліквідовано у Запорізькій області: Бердянський, Більмацький, Василівський, Великобілозерський, Веселівський, Вільнянський, Гуляйпільський, Запорізький, Кам`янсько-Дніпровський, Мелітопольський, Михайлівський, Новомиколаївський, Оріхівський, Пологівський, Приазовський, Приморський, Розівський, Токмацький, Чернігівський, Якимівський райони.

Тобто, в будь-якому випадку видатки на зміну адміністративно-територіального устрою матимуть місце незалежно від наявності оскаржуваного рішення відповідача.

Через наведене вище, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відсутність правових підстав для визнання оскаржуваного рішення протиправним та його скасування.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог питання щодо розподілу судових витрат не вирішувалось.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) до Більмацької селищної ради Більмацького району Запорізької області (вул. Центральна, буд. 56, смт. Більмак, Більмацький район, Запорізька область, 71001) про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 18.12.2020.

Суддя Р.В. Кисіль