Справа № 640/20893/19
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

17 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 640/20893/19

адміністративне провадження № К/9901/33762/20

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора в якому просив: зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому премію за період з 01 по 13 квітня 2017 року, одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та компенсацію за невикористані дні основної щорічної відпустки у сумі 199 988,10 грн; зобов`язати відповідача здійснити пересилку його особової справи, як звільненого з військової служби у запас військовослужбовця, до військового комісаріату, згідно з наказом Міністра оборони України від 13 квітня 2017 року №250 (по особовому складу); зобов`язати Генеральну прокуратуру України провести розрахунок та виплатити йому компенсацію за затримку повного розрахунку при звільненні з військової служби (премії за відпрацьований період з 01 по 13 квітня 2017 року; одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період з 14 квітня 2017 року по 18 жовтня 2019 року (день звернення до суду) включно в сумі 953789,40 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року, позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Генеральної прокуратури України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення, а саме премії за відпрацьований період з 01 по 13 квітня 2017 року на посаді військового прокурора Харківського гарнізону військової прокуратури сил антитерористичної операції; одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки. Зобов`язано Офіс Генерального прокурора нарахувати та виплатити полковнику юстиції ОСОБА_1 , звільненому у запас, невиплачену премію за відпрацьований період з 01 по 13 квітня 2017 року на посаді військового прокурора Харківського гарнізону військової прокуратури сил антитерористичної операції в порядку, передбаченому Положенням про преміювання працівників органів прокуратури України, затвердженим наказом Генерального прокурора України від 18 червня 2015 року №84; компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки; одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у сумі 196655,55 грн. Зобов`язано Офіс Генерального прокурора виплатити полковнику юстиції ОСОБА_1 , звільненому у запас, компенсацію за затримку повного розрахунку при звільненні з військової служби за період з 14 квітня 2017 року по 23 червня 2020 року включно, а саме: премії за відпрацьований період з 01 по 13 квітня 2017 року на посаді військового прокурора Харківського гарнізону військової прокуратури сил антитерористичної операції; компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки; одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, в сумі 1 143 915,8 грн.

07 грудня 2020 року Офіс Генерального прокурора надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року. Заявник, посилаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення ними норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та відмовити в позові.

Предметом спору у цій справі є невиплата звільненому військовослужбовцю премії, одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ, яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Підставою перегляду оскаржуваних судових рішень заявник зазначив пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки суди, як зазначив Офіс Генерального прокурора, "неправильно застосували норми матеріального права (частина друга статті 233 Кодексу законів про працю України, стаття 2 Закону України «Про оплату праці») та порушили норми процесуального права (частина п`ята статті 122 КАС України) без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду". Водночас, у тексті касаційної скарги заявник окремо наводив цитати з постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року (справа № 910/4518/16) та ухвали Верховного Суду у справі №9901/141/20.

Перевіряючи доводи заявника щодо неврахування висновків Верховного Суду та аналізуючи зміст зазначених представником Офісу Генерального прокурора рішень Верховного Суду, судом касаційної інстанції встановлено, що обставини справи, встановлені у справах №910/4518/16 та №9901/141/20 не є подібними до спірних правовідносин. Так у справі №910/4518/16 про банкрутство ПАТ «Азовелектросталь» Велика Палата Верховного Суду дійшла, зокрема, висновку щодо необхідності сплати судового збору у спорах, пов`язаних зі стягненням середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. У справі №9901/141/20 вирішувався спір щодо правомірності звільнення позивача та зміни підстави його звільнення і у цій справі Верховний Суд висловив правову позицію щодо застосування наслідків пропущення строків звернення до суду.

У касаційній скарзі заявник також зазначив, що суди дійшли помилкового висновку про те, що строк звернення до суду не поширюються на правовідносини щодо ненарахування та невиплати при звільненні військовослужбовця усіх сум грошового забезпечення, однак зміст оскаржуваних судових рішень у цій справі свідчить про те, що відповідач не порушував питання щодо пропуску позивачем строку звернення до суду і мотиви, на які послався представник Офісу Генерального прокурора, в оскаржуваних судових рішеннях відсутні.

Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, Офіс Генерального прокурора послався на висновки Верховного Суду, висловлені у справах, які не є подібними до спірних правовідносин, а отже заявник не виклав передбачені статтею 328 КАС України умови, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Інші доводи та аргументи заявника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість його перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Відповідно до частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Лише загальні посилання на невідповідність висновку суду апеляційної інстанції висновкам Верховного Суду щодо застосування норми права у правовідносинах, що не є подібними до спірних, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Отже, враховуючи те, що заявником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судового рішення у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про зобов`язання вчинити певні дії повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко