Справа № 480/5693/20
Суддя: А.Б. Діска
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 грудня 2020 року Справа №480/5693/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Діски А.Б.,
за участю секретаря судового засідання - Івах Я.А.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - Молібог Ю.М.,
представника відповідачів - Хащиної Т.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/5693/20 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, П`ятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Сумської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, поновлення на посаді та стягнення компенсації,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, П`ятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Сумської обласної прокуратури, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просить:
1. Визнати протиправним і скасувати рішення № 1 П`ятої кадрвої комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 01.07.2020 про неуспішне проходження атестації прокурором ОСОБА_1 .
2. Визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Сумської області № 205к від 17.08.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних слідчим Державного бюро розслідувань, прокуратури Сумської області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" з 20.08.2020.
3. Поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу Сумської обласної прокуратури з 20.08.2020 (аналогічній або рівнозначній за обсягом службових обов`язків посаді прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних слідчим Державного бюро розслідувань).
4. Стягнути з Сумської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 компенсацію за вимушений прогул із розрахунку 2375,75 грн. за один день вимушеного прогулу, що станом на 10.12.2020 становить 185308,50 грн.
6. Стягнути з Відповідачів на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі.
Позовні вимоги мотувує тим, що з 2006 року працює в органах прокуратури на різних посадах. 17.11.2020 наказом прокуратури Сумської області № 205к звільнено з посади прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних слідчим Державного бюро розслідувань, прокуратури Сумської області. Підставою звільнення стало рішення № 1 П`ятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 01.07.2020 про неуспішне проходження атестації. Вважає даний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки фактично ані ліквідація, ані реорганізація або скорочення кількості органу прокуратури не відбувалося, а тому події для застосування п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" не настали. Одночасно позивач вказує на незаконність, необ`єктивність, невмотивованість та необґрунтованість рішення комісії про його професійну некомпетентність, відсутність в законодавстві України поняття доброчесність прокурора та відсутність рішень щодо порушення позивачем антикорупційного законодавства.
Також зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Ухвалою суду від 04.09.2020 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
30.09.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву представника Сумської обласної прокуратури в якому вказує про необгрунтованість позовних вимог, оскільки Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" № 113-ІХ від 19.09.2019 (далі - Закон № 113-ІХ) визначено процедуру реформування органів прокуратури, тобто прокурори для подальшого проходження служби в органах прокуратури, зобов`язані у відповідності із зазначеним законом успішно пройти атестацію. Позивачем дотримано вимоги Закону України № 113-ІХ, зокрема, подано заяву у встановлений строк за визначеною формою, у зв`язку з чим його допущено до проходження атестації прокурорів. За результатами проходження співбесіди, яка є третім етапом атестації, прийнято рішення про неуспішне проходження позивачем атестації, яке стало підставою для прийняття оскаржуваного наказу. Всі мотиви позивача, якими він обґрунтовує протиправність дій відповідача щодо проведення атестації, ґрунтуються на його незгоді із положеннями Закону № 113-ІХ, однак, положення цього Закону є чинними та рішень щодо визнання цього закону чи його окремих положень Конституційним Судом України не ухвалено. Юридичним фактом, що зумовлює звільнення позивача є факт неуспішного проходження атестації, а не ліквідація, реорганізація органу прокуратури (а.с. 60-68).
06.10.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву представника Офісу Генерального прокурора, в якому зазначено, що згідно п. 6 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113-IX з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру". За приписами п. 7 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX прокурори та слідчі органів прокуратури можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом. Вимоги позивачем дотримано, подано заяву у встановлений строк за визначеною формою про переведення на посаду в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію, у зв`язку з чим його допущено до проходження атестації прокурорів. Під час проведення співбесіди, яка є третім етапом атестації комісією встановлено невідповідність позивача вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, внаслідок чого ухвалено рішення про неуспішне проходження позивачем атестації (а.с. 80-100).
13.10.2020 представником позивача подано до суду відповідь на відзив в якій зазначає, що доводи відзиву на позов не спростовують висновки позовної заяви про обгрунтованість твердження позивача щодо невідповідності рішення кадрової комісії законності та обгрунтованості, а наказу про звільнення вимогам Закону України "Про прокуратуру", оскільки має місце порушення принципу юридичної визначеності щодо підстави звільнення, який є однією із складових принципу верховенства права (а.с. 208-218).
Ухвалою суду від 21.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено адміністративну справу до судового розгляду по суті.
20.11.2020 та 10.12.2020 представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог. (а.с. 41-45 т. 1, а.с. 65-66 т. 2)
08.12.2020 Сумською обласною прокуратурою надано пояснення на заяву про уточнення позовних вимог (т. 2 а.с. 55).
Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд позовні вимоги задовольнити.
Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи представник П`ятої кадрвої комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.
Представник Офісу Генерального прокурора та Сумської обласної прокуратури в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просили відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмових відзивах.
Заслухавши позивача, його представника, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 з 2006 року працював в органах прокуратури та з липня 2019 займав посаду прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних слідчим Державного бюро розслідувань, прокуратури Сумської області. Позивачем подана заява про переведення на посаду в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію, у зв`язку з чим його допущено до проходження атестації прокурорів. Зазначені обставини сторонами не заперечуються.
05.03.2020 ОСОБА_1 складено тест на знання та вміння у застосуванні закону і відповідність здійснювати повноваження прокурора, за результатами якого набрано 94 бали (а.с. 109-111, том 1).
Позивачем складено тест на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки з середнім балом 111 (а.с 32-35, т. 1, а.с. 135 т. 1 ).
Відповідно до протоколу № 5 від 01.07.2020 засідання П`ятої кадрової комісії з атестації регіональних прокуратур, присутні члени комісії вирішили ухвалити рішення про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_2 атестації відповідно до пункту 16 розділу IV Порядку (а. с. 24-28, том 1, а.с. 136-144, том 1).
01.07.2020 П`ятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора ухвалено рішення №1 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації (а.с. 21-23, том 1, а.с. 145-147, том 1).
17.08.2020 наказом прокуратури Сумської області № 205к звільнено ОСОБА_1 з посади прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних слідчим Державного бюро розслідувань, прокуратури Сумської області, на підставі п. 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 20 серпня 2020 року (а.с. 20, том 1).
Не погодившись з вказаним рішенням та наказом, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав із цим позовом.
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Право громадян України на працю і гарантії держави в правовому захисті працездатним громадянам від незаконного звільнення також закріплені ст. ст. 2,5-1 Кодексу законів про працю України. Відповідно до ст. 222 КЗпП України особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюється законодавством.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України регулюється Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII.
Однією з гарантій незалежності прокурора, що передбачена п. 1 ч. 1 ст. 16 Закону України "Про прокуратуру" є особливий порядок призначення прокурора на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Відповідно до ч. 3 цієї статті Закону прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.
Законом № 113-IX запроваджено реформування системи органів прокуратури. Вказаний Закон набрав чинності 25.09.2019.
Приписами п. п. 6 Розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" цього Закону передбачено, що з дня набрання чинності Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".
Відповідно до пункту 7 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
Пунктами 10-14 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ передбачено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.
Атестація прокурорів включає такі етапи:
1) складення іспиту у формі анонімного письмового тестування або у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Результати анонімного тестування оприлюднюються кадровою комісією на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора не пізніше ніж за 24 години до проведення співбесіди;
2) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.
Атестація може включати інші етапи, не проходження яких може бути підставою для ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації прокурором. Перелік таких етапів визначається у Порядку проходження прокурорами атестації, який затверджує Генеральний прокурор.
Графік проходження прокурорами атестації встановлює відповідна кадрова комісія. Атестація проводиться прозоро та публічно, у присутності прокурора, який проходить атестацію. Перебіг усіх етапів атестації фіксується за допомогою технічних засобів відео - та звукозапису.
За результатами складення прокурором іспиту відповідна кадрова комісія ухвалює рішення щодо допуску прокурора до проведення співбесіди. Якщо прокурор за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, встановлений згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, це є підставою для недопущення прокурора до етапу співбесіди і ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором (пункт 16 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ).
Пунктом 17 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ передбачено, що кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.
Кадрові комісії за результатами атестації подають Генеральному прокурору інформацію щодо прокурорів, які успішно пройшли атестацію, а також щодо прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію.
Повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів забороняється.
Пунктом 9 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ встановлено, що атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.
03.10.2019 наказом Генеральної прокуратури України № 221 затверджено Порядок проходження прокурорами атестації.
Відповідно п. 1 розділу І Порядку №221 атестація прокурорів - це встановлена розділом II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.
Проведення атестації прокурорів та слідчих регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних) забезпечують кадрові комісії Офісу Генерального прокурора, а прокурорів та слідчих місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) - кадрові комісії обласних прокуратур.
Пунктом 6 розділу І Порядку № 221 передбачено, що атестація включає такі етапи:
1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;
2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;
3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.
Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.
Відповідно до п. 7 - п. 9 розділу І Порядку № 221 повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів не допускається. Якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора, комісія призначає новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора.
За результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень:
1) рішення про успішне проходження прокурором атестації;
2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.
Порядок проведення співбесіди визначений розділом ІV Порядку № 221, відповідно до якого у разі набрання прокурором за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки кількості балів, яка дорівнює або є більшою, ніж прохідний бал, прокурор допускається до співбесіди.
До початку співбесіди прокурор виконує практичне завдання з метою встановлення комісією його рівня володіння практичними уміннями та навичками. Перед початком виконання практичного завдання член комісії в присутності інших членів комісії надає прокурорам, які будуть виконувати практичне завдання, письмово викладені умови практичного завдання. Фотографування або винесення письмово викладених умов практичного завдання за межі приміщення, у якому відбувається виконання практичного завдання, забороняється. Якщо практичне завдання передбачає застосування норм законодавства, то прокурорам дозволяється користуватися паперовими текстами норм відповідних законодавчих актів. Комісія не зобов`язана надавати прокурорам тексти норм законодавчих актів. На виконання практичного завдання прокурору надається 45 хвилин. Виконання практичного завдання після завершення наданого часу забороняється. Після виконання завдання прокурор здає комісії написане ним вирішення завдання на аркуші (аркушах) з відміткою комісії.
Співбесіда проводиться кадровою комісією з прокурором державною мовою в усній формі. Співбесіда з прокурором може бути проведена в один день із виконанням ним практичного завдання.
Для проведення співбесіди кадрова комісія вправі отримувати в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади будь-яку необхідну для цілей атестації інформацію про прокурора, в тому числі про:
1) кількість дисциплінарних проваджень щодо прокурора у Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та їх результати;
2) кількість скарг, які надходили на дії прокурора до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та Ради прокурорів України, з коротким описом суті скарг;
3) дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності: а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики; г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора;
4) інформацію про зайняття прокурором адміністративних посад в органах прокуратури з копіями відповідних рішень.
Фізичні та юридичні особи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування мають право подавати до відповідної кадрової комісії відомості, у тому числі на визначену кадровою комісією електронну пошту, які можуть свідчити про невідповідність прокурора критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності. Кадровою комісією під час проведення співбесіди та ухвалення рішення без додаткового офіційного підтвердження можуть братися до уваги відомості, отримані від фізичних та юридичних осіб (у тому числі анонімно).
Дослідження вказаної інформації, відомостей щодо прокурора, який проходить співбесіду (далі - матеріали атестації), здійснюється членами кадрової комісії.
Перед проведенням співбесіди члени комісії можуть надіслати на електронну пошту прокурора, яка вказана у заяві про намір пройти атестацію, повідомлення із пропозицією надати письмові пояснення щодо питань, пов`язаних з матеріалами атестації. У цьому випадку протягом трьох днів з дня отримання повідомлення, але не пізніше ніж за день до дня проведення співбесіди, прокурор може подати комісії електронною поштою письмові пояснення (у разі необхідності - скановані копії документів).
Співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження членами комісії матеріалів атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання.
Співбесіда прокурора складається з таких етапів:
1) дослідження членами комісії матеріалів атестації;
2) послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання;
Співбесіда проходить у формі засідання комісії.
Члени комісії мають право ставити запитання прокурору, з яким проводять співбесіду, щодо його професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.
Після завершення обговорення з прокурором матеріалів атестації та виконаного ним практичного завдання члени комісії без присутності прокурора, з яким проводиться співбесіда, обговорюють її результати, висловлюють пропозиції щодо рішення комісії, а також проводять відкрите голосування щодо рішення комісії стосовно прокурора, який проходить атестацію. Результати голосування вказуються у протоколі засідання.
Залежно від результатів голосування комісія ухвалює рішення про успішне проходження прокурором атестації або про неуспішне проходження прокурором атестації.
Прокурори, які проходять співбесіду, запрошуються комісією на проголошення ухваленого комісією рішення про результати їх атестації.
Результати атестації прокурорів за підсумками проведення співбесіди оприлюднюються на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора).
З матеріалів справи судом встановлено, та не заперечувалося учасниками справи, про проходження позивачем перших двох етапів атестації та допуск до співбесіди.
Як вбачається з оскаржуваного рішення П`ятої кадрової комісії від 01.07.2020 "Про неуспішне проходження прокурором атестації" підставами для висновку про непроходження атестації позивачем є з`ясування комісією обставин, що свідчать про невідповідність прокурора ОСОБА_1 вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності (а.с. 21-23, том 1), а саме:
- сумніви щодо відповідності прокурора ОСОБА_1 критерію доброчесності виникли у зв`язку з декларуванням нерухомого майна за вартістю, значно нижчою за середію вартість подібного майна. А саме у 2018 році ОСОБА_1 набув у власність квартиру у м. Суми, загальною площею 30,40 кв.м. задекларованою вартістю 145900 грн. Подібні квартири у місті Суми коштують від 422343 грн. до 96 7303 грн., що слідує з відкритих джерел;
- сумніви щодо відповідності прокурора ОСОБА_1 критерію дотримання правил прокурорської етики, обгрунтовуються в оскаржуваному рішенні зокрема через дії, які зашкодили авторитетові органів прокуратури та сприяли виклику сумніву щодо чесності прокурора. У діях прокурора ОСОБА_1 вбачається порушення статті 21 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, зокрема положення щодо того, що прокурору слід уникати фінансових взаємовідносин, що можуть скомпрометувати, звання прокурора. Проте вчинення договорів купівлі-продажу об`єктів нерухомості за штучно заниженою вартістю є зменшення розміру податків і зборів, що мають надходити до бюджетів відповідного рівня під час купівлі-продажу нерухомості, декларування невідповідних відомостей про майновий стан прокурора є такими діями, що фактично порушують вищезазначені норми та компроментують звання прокурора;
- сумніви щодо відповідності прокурора ОСОБА_1 критерію наявності професійної компетентності обгрунтовуються в оскаржуваному рішенні зокрема тим, що ОСОБА_1 певний час брав участь у кримінальному провадженні, яке в подальшому розгладалось Шосткінськиким міськрайонним судом Сумської області (справа №589/3530/14-к). Суд постановив виправдувальний вирок від 11.08.2016, в подальшому залишений без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій. Серед іншого, суд встановив ряд недоліків, допущених під час досудового розслідування та не врахованих стороною обвинувачення. Зокрема, стороною обвинувачем вчинялись неодноразові спроби закриття кримінального провадження через смерть винної особи. Разом з тим, належних і допустимих доказів вини обвинуваченого у справі не зібрано. Суд констатував необ`єктивність упередженість розслідування у цій справі, постановив виправдувальний вирок. ОСОБА_1 протягом певного часу брав участь у даному кримінальному провадженні та як належить вчинити компетентному прокурору повинен був виявити існуючі недоліки розслідування та прийняти відповідне рішення й вчинити необхідні процесуальні дії, проте цього не зробив. Результатом цього було тривале кримінальне переслідування невинної особи, що завершилось її повним виправданням (посмертна реабілітація). Зазначене, на переконання комісії, свідчить про недостатню професійну компетенці прокурора.
Надаючи оцінку рішенню П`ятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 01.07.2020 № 1 про неуспішне проходження атестації прокурором ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З аналізу наведених положень Порядку № 221 вбачається, що під час співбесіди Комісією повинні бути враховані у сукупності всі матеріали атестації, у тому числі і результати попередніх етапів.
Поряд з цим, оскаржуване рішення взагалі не містить посилання на результати попередніх етапів атестації.
Перед проведенням співбесіди з позивачем, ним виконане практичне завдання (а.с. 28-31).
З протоколу засідання вбачається, що П`ята кадрова комісія під час розгляду першого питання порядку денного, заслухавши членів комісії про результати співбесіди з ОСОБА_1 , дослідження матеріалів атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема з огляду на результати виконання практичного завдання відповідно до розділу ІV Порядку, ухвалила рішення про неуспішне проходження позивачем атестації.
Водночас, будь-якої оцінки виконаного практичного завдання, відповідно до розділу ІV Порядку чи встановлення результатів за його виконання рішення комісії не містить.
Суд зазначає, що відповідачем взагалі не надано оцінки професійної компетентності позивача з урахуванням результатів іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.
Суд звертає увагу, що сумніви у відповідності прокурора критерію професійної компетентності комісія обґрунтувала рядом недоліків, допущених під час досудового розслідування (справа №589/3530/14-к) та не врахованих стороною обвинувачення, у той час, як ОСОБА_1 протягом певного часу брав участь у даному кримінальному провадженні та не виявив існуючі недоліки розслідування, не прийняв відповідне рішення й не вчинив необхідні процесуальні дії.
Проте, позивач вказує, що розслідування у кримінальному провадженні, щодо якого йдеться у рішенні комісії, проводилось протягом декількох років, спрямовано для організації подальшого досудового розслідування йому, як Конотопському прокурору з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері, 03.09.2013. Проте, вже 22.10.2013 заступником прокурора області було призначено групу прокурорів у цьому кримінальному провадженні у складі прокурорів прокуратури області. Отже з цього часу, справа розслідувалась прокуратурою області і позивач не був в складі групи прокурорів за цим кримінальним провадженням, не був процесуальним керівником та не підтримував державне обвинувачення в суді у цій справі.
Вказані доводи позивача представником відповідачів не спростовані та підтверджуються наданими позивачем доказами (том 1 а.с. 221-250, том 2 а.с. 1-23).
Зважаючи на зазначене, суд наголошує, що таке нетривале перебування в провадженні позивача кримінального провадження, з огляду на те, що ним обвинувальний акт не підписувався та до суду не направлявся, а також зважаючи на те, що державне обвинувачення в суді позивач у цій справі не підтримував, не може свідчити про недостатню професійну компетенцію прокурора.
З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованим висновок відповідача про невідповідність ОСОБА_1 критерію наявності професійної компетентності.
Щодо висновку відповідача про невідповідність прокурора вимогам доброчесності, суд зазначає наступне.
Визначення поняття "доброчесність" відсутнє у національному законодавстві України.
Пунктом 8 частини першої статті 11 Закону України від 14.10.2014 N 1700-VII "Про запобігання корупції" (далі - Закон N 1700-VII, тут і далі, станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до повноважень Національного агентства належать, зокрема, здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій суб`єктів декларування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя суб`єктів декларування.
Відповідно до частини першої статті 50 Закону № 1700-VII повна перевірка декларації полягає у з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення чи необґрунтованості активів і може здійснюватися у період здійснення суб`єктом декларування діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності.
Обов`язковій повній перевірці підлягають декларації службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, суб`єктів декларування, які займають посади, пов`язані з високим рівнем корупційних ризиків, перелік яких затверджується Національним агентством.
Національне агентство проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей.
Суд зазначає, що виявлення відповідачем за результатом здійснення аналізу декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ознак можливого відображення у декларації недостовірних відомостей та ознак можливого незаконного збагачення, само по собі не є підставою для висновку про невідповідність особи критеріям доброчесності та професійної етики, оскільки відповідні обставини мають бути перевірені уповноваженим на це органом та підтверджені допустимими доказами.
Верховний Суд у постанові від 11.04.2018 у справі № 814/886/17 зазначив, що відповідно до абзацу п`ятого частини першої статті 50 Закону № 1700-VII НАЗК проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей. Згідно із частиною другою цієї статті у разі встановлення за результатами повної перевірки декларації відображення у декларації недостовірних відомостей Національним агентством з питань запобігання корупції письмово повідомляє про це керівника відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює відповідний суб`єкт декларування, та спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції.
Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що здійснення контролю та перевірки декларацій, у тому числі достовірності відомостей, зазначених суб`єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції НАЗК.
Суд звертає увагу, що у відповідності до пунктів 2, 3 частини 1 статті 48 Закону України "Про запобігання корупції" Національне агентство з питань запобігання корупції проводить щодо декларацій, поданих суб`єктами декларування, такі види контролю, зокрема щодо правильності та повноти заповнення; логічний та арифметичний контроль.
В матеріалах справи відсутні докази виявлення НАЗК в ході перевірки декларацій позивача порушень в частині достовірності та повноти відомостей щодо його майна.
Натомість, в матеріалах справи містяться копія нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 11.04.2018, в якому вказано, що продаж квартири проводиться за 145900 грн (а.с. 220, том 1) та копія висновку про вартість майна оцінювача ФОП ОСОБА_3 , у відповідності до якого станом на 26.03.2018 оціночна (ринкова) вартість однокімнотної квартири загальною площею 30,4 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1 склала 145900 грн. (а.с. 160, том 1).
При цьому відповідач у оспорюваному рішенні зазначає, що позивачем задекларовано вартість квартири 145900 грн., однак посилаючись на відкриті джерела в мережі інтернет за відповідним посиланням робить висновок про декларування та вчинення позивачем договору купівлі-продажу об`єктів нерухомості за штучно заниженою вартістю квартири, в результаті чого зменшено розмір податків і зборів, що мають надходити до бюджетів відповідного рівня під час купівлі-продажу нерухомості (а.с 145-146, том 1).
Суд вважає, що відповідач під час прийняття рішень, не повинен перебирати на себе компетенцію інших органів влади в частині встановлення фактів, що згідно з нормами чинного законодавства України не належать до компетенції п`ятої кадрової комісії, а віднесені до компетенції інших органів держави, зокрема, наводити висновки щодо достатності підстав вважати встановленими відповідні обставини, у разі відсутності рішення такого компетентного органу, прийнятого у визначеному чинним законодавством України порядку.
На думку суду, оскаржуване рішення кадрової комісії щодо ОСОБА_1 не відповідає критеріям обґрунтованості та безсторонності, оскільки висновки відповідача є оціночними, відповідачем не надано доказів, які вважаються встановленими та мали вирішальне значення для його прийняття, та не враховано достовірність даних, які були взяті кадровою комісією до уваги.
За таких обставин, суд вважає, що рішення №1 П`ятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 01.07.2020 є протиправним і підлягає скасуванню.
Щодо правомірності прийняття наказу про звільнення суд зазначає наступне.
Загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді передбачені ст. 51 Закону України "Про прокуратуру".
Згідно із п. 9 ч. 1 цієї статті Закону прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
Виходячи з аналізу наведеної норми, законодавець виділяє дві окремі підстави для звільнення прокурора із займаної ним посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру", а саме у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду та у разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
Статтею 104 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації або ліквідації.
Відповідно до статті 81 Цивільного кодексу України на юридичних осіб публічного права у цивільних відносинах положення цього Кодексу поширюється, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з частиною третьою статті 81 Цивільного кодексу України порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюється Конституцією України та законом.
Органи прокуратури України відносяться до юридичних осіб публічного права.
Необхідно зауважити, що ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то самого лише посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. У зв`язку з цим при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права, про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з`ясовувати фактичність такої ліквідації (чи мала місце у цьому випадку реорганізація). При вирішенні зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема: чи припинено виконання функцій ліквідованого органу, чи покладено виконання цих функцій на інший орган.
Аналогічні правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 04 березня 2014 року у справі № 21-8а14, від 28 жовтня 2014 року у справі № 21-484а14, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 21 березня 2018 року у справі № 802/651/16-а, від 24 вересня 2019 року у справі № 817/3397/15.
Судом встановлено, що перейменування без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи "Прокуратури Сумської області" на "Сумську обласну прокуратуру" здійснено на підставі наказу Офісу Генерального прокурора від 03.09.2020 № 410 (а.с. 111, т. 1).
08.09.2020 наказом Офісу Генерального прокурора №414 днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11.09.2020 (а.с. 71, т. 1).
Отже, на підставі вищевикладеного, вбачається лише здійснення перейменування однієї із складових системи прокуратури, зокрема, Прокуратури Сумської області - на Сумську обласну прокуратуру, без процедури ліквідації чи реорганізації.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.
При цьому суд не погоджується з доводами відповідачів про те, що юридичним фактом, який зумовлює звільнення позивача є факт неуспішного проходження атестації, а не ліквідація, реорганізація органів прокуратури, оскільки відповідно до п. 2 п. 19 розділу ІІ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.
Отже, рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором є умовою за якої вказана підстава може бути застосована. Проте, саме ліквідація чи реорганізація органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або скорочення кількості прокурорів органу прокуратури є передбаченою законом підставою для звільнення прокурора з посади.
У зв`язку з цим, суд погоджується з доводами позивача про відсутність ознак ліквідації та реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймав посаду, тому посилання у наказі про звільнення на положення пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" без зазначення конкретної підстави для звільнення, породжує для позивача негативні наслідки у вигляді стану юридичної невизначеності щодо підстав такого звільнення.
Враховуючи викладене, наказ Прокуратури Сумської області № 205к від 17.08.2020 є протиправним та підлягає скасуванню.
У позові позивач просить суд поновити на посаді прокурора відділу Сумської обласної прокуратури з 20.08.2020 (аналогічній або рівнозначній за обсягом службових обов`язків посаді прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних слідчим Державного бюро розслідувань).
Відповідно до пункту 17 Розділу ІІ Закону №113 повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів забороняється.
Оскільки суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваного рішення п`ятої кадрової комісії, то вбачається, що позивачем процедуру проходження атестації не завершено.
Згідно з частиною другою статті 21 та частини першої статті 23 Загальної декларації прав людини кожна людина має право рівного доступу до державної служби в своїй країні, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття.
Частиною другою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначених у частині першій статті 235 та статті 240-1 КЗпП України, позаяк встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд приймає рішення про поновлення працівника на попередній роботі. А відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.
Отже, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.
За наведеного правового регулювання та враховуючи, що позивача звільнено з посади прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних слідчим Державного бюро розслідувань, прокуратури Сумської області, то вимоги позивача щодо поновлення на аналогічній або рівнозначній за обсягом службових обов`язків посаді прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних слідчим Державного бюро розслідувань, задоволенню не підлягають.
Враховуючи викладене, позивач підлягає поновленню на посаду прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних слідчим Державного бюро розслідувань, прокуратури Сумської області. При цьому обов`язок щодо поновлення позивача покладається на Сумську обласну прокуратуру з огляду на зміну найменування органу, в якому працював позивач та з якого його було звільнено.
Крім того, пунктом 2.27 Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року, прямо вказує, що днем звільнення вважається останній день роботи.
Тому, наказ про припинення трудового договору, повинен вказувати на останній день роботи працівника, який одночасно є і днем звільнення.
Згідно оскаржуваного наказу про звільнення позивача, останнім днем його роботи є 20 серпня 2020 року. Вказане не заперечується сторонами.
Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних слідчим Державного бюро розслідувань, прокуратури Сумської області з 21.08.2020. У зв`язку з чим, вимоги позивача про поновлення його з 20.08.2020 задоволенню не підлягають.
Щодо стягнення середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24.12.1999 зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати.
Відповідно до п. 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Згідно пункту 5 Порядку №100 вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.
Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Проти такого обрахунку середньоденної заробітної плати позивач не заперечував.
При обрахунку кількості днів вимушеного прогулу суд виходить з того, що останнім днем роботи позивача є 20.08.2020, а тому період вимушеного прогулу ОСОБА_1 становить 78 робочих днів з 21.08.2020 по 10.12.2020 (день ухвалення рішення суду про поновлення на роботі).
У зв`язку з чим суд не бере до уваги розрахунок суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, наданий позивачем, оскільки його складено не у відповідності до вимог Порядку № 100 та він не враховує період, що передує дню звільнення.
Відповідно до п. 1, 3 ч. 1ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, П`ятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Сумської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, поновлення на посаді та стягнення компенсації задовольнити частково.
Скасувати рішення П`ятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 01.07.2020 № 1 про неуспішне проходження атестації прокурором ОСОБА_1 .
Скасувати наказ прокурора Сумської області від 17.08.2020 № 205к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних слідчим Державного бюро розслідувань, прокуратури Сумської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 20.08.2020.
Поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних слідчим Державного бюро розслідувань, прокуратури Сумської області з 21.08.2020.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних слідчим Державного бюро розслідувань, прокуратури Сумської області та стягнення з Сумської обласної прокуратури (40021, м. Суми, вул. Г.Кондратьєва, 33, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 22303,01 грн. підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18.12.2020.

Суддя А.Б. Діска