Справа № 520/9444/2020
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 р. Справа № 520/9444/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., м. Харків, повний текст складено 22.09.20 року по справі № 520/9444/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі по тексту ГУ НП в Харківській області, відповідач), в якому просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області, яка виразилася в ненарахуванні та невиплаті позивачу сум індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.12.2016;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області провести нарахування і виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.12.2016;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь позивача середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 грудня 2016 року по день ухвалення рішення по справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що після звільнення зі служби, ГУ НП в Харківській області не провело кінцевий розрахунок із позивачем, а саме не нарахувало та не виплатило індексацію грошового забезпечення за період з листопада 2015 по січень 2016, що, на думку позивача, суперечить приписам ч.5 ст. 94 Закону України «Про національну поліцію України», відповідно до яких грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону. Станом на час звернення до суду, вказані виплати не були виплачені позивачу, у зв`язку з чим, позивач також просить стягнути з ГУ НП в Харківській області середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 31 грудня 2016 (наступний день виключення після звільнення) по день ухвалення рішення по справі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 по справі № 520/9444/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області, яка виразилась в не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 сум індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.12.2016.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, ) провести нарахування і виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.12.2016.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 по справі № 520/9444/2020 в частині відмови в задоволенні позову скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 грудня 2016 по день ухвалення рішення у справі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначила, що суд першої інстанції, встановивши, що при звільненні зі служби в Національній поліції відповідач не здійснив усіх належних позивачу виплат, а саме індексації грошового забезпечення, що в силу приписів ст.ст. 116, 117 КЗпП України, є підставою для задоволення позовних вимог частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на користь позивача, всупереч правовим висновкам Верховного Суду про застосування вказаних норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, викладених в постановах від 31.05.2018 по справі №823/1023/16, від 30.01.2019 по справі № 823/2249/18, від 26.06.2019 по справі №826/15235/16, від 30.04.2020 по справі № 140/2006/19, посилання на які, як вказує позивач, містяться в позовній заяві, відмовив в задоволенні позовних вимог в цій частині, чим допустив неправильне застосування норм матеріального права, що у свою чергу суперечить положенням ст. 242 КАС України та є підставою для скасування рішення суду в цій частині.

Відповідач, в надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу, просив суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 в повному обсязі. Вказав, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, дійшов вірних висновків про те, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, а тому, оскільки станом на час розгляду справи по суті відповідачем не було нараховано та виплачено позивачу суми індексації, вказана вимога є передчасною.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 24 березня 1994 року по 06 листопада 2015 року проходила службу в органах внутрішніх справ України. З 07 листопада 2015 року продовжила службу в Національній поліції України.

Наказом Головного управління Національної в Харківській області від 30.12.2016 № 598 о/с ОСОБА_1 була звільнена зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) з 31 грудня 2016 року.

З метою встановлення нарахувань та виплат, які були проведені ОСОБА_1 . Головним управлінням Національної поліції в Харківській області, позивач звернулась до відповідача з проханням надати її розрахункові листи за період проходження служби в Національній поліції.

Листом від 08.05.2020 № 42/аз/119/05/29-2020 відповідачем надано розрахункові листи позивача за період з листопада 2015 року по грудень 2016 року з нарахованим і виплаченим грошовим забезпеченням.

Проведеним аналізом вказаних документів було встановлено, що за весь період проходження ОСОБА_1 служби в Головному управлінні Національної поліції в Харківській області їй жодного разу не нараховувались та не виплачувались суми індексації.

У зв`язку з цим, у червні 2020 року позивач звернулась із заявою до керівництва Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якій просила провести нарахування і виплату їй сум індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по січень 2016 року.

Листом від 03.07.2020 № Д-215/119/05/29-2020 позивачу надано відповідь на вказану заяву, в якій зазначено, що грошове забезпечення поліцейських за період з 07.11.2015 по 31.10.2017 не підлягало індексації. Постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 № 782 були внесені зміни до п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, а саме доповнено абзац п`ятий такою категорією осіб, як поліцейські, тому нарахування індексації поліцейським проводилось з 01.11.2017. У цей час ОСОБА_1 вже не перебувала на службі в Національній поліції.

Не погоджуючись з невиплатою та ненарахуванням їй сум індексації грошового забезпечення в день звільнення зі служби, позивач звернулась до суду з цим позовом, також просила у зв`язку з цим стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.12.2016 та зобов`язання провести нарахування і виплату їй індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.12.2016, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність змін у Порядку проведення індексації грошових доходів населення не є підставою для невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.12.2016, оскільки нормами законодавства України передбачено проведення індексації, в тому числі, грошового забезпечення поліцейських та обмеження виконання цих норм законодавства не може відбуватися за відсутністю відповідного порядку проведення індексації.

Відмовляючи в частині позовних вимог про стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь позивача середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 грудня 2016 року по день ухвалення рішення по справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки індексацію на час розгляду цієї справи по суті відповідачем нараховано та виплачено не було, наразі відсутні підстави вважати, що після нарахування та виплати відповідачем індексації грошового забезпечення позивачу не буде виплачено середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 31.12.2016. У зв`язку з чим, вказав, що позовні вимоги в цій частині звернені на майбутнє, права позивача не порушені, а тому ця позовна вимога задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (перегляду підлягає рішення суду в частині відмови в задоволенні позову), колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до частини другої статті 56 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського.

Статтею 48 цього визначено, що призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

За частиною другою статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

Частинами першою - другою статті указаного 94 Закону передбачено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Пунктом 2 Постанови № 988 визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Приписами пункту 15 Розділу І Порядку № 260 закріплено, що у разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно. День звільнення вважається останнім днем служби (пункт 23 цього ж Розділу вказаного Порядку).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Проте, спеціальним законодавством щодо порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи статей 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), що не заборонено спеціальним законодавством.

Так, відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Стаття 117 Кодексу законів про працю України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, у день звільнення позивача зі служби 30.12.2016, відповідачем не було виплачено всі суми, що підлягали виплаті при звільненні, а саме суми індексації грошового забезпечення з листопада 2015 року по грудень 2016 року.

У зв`язку з чим, у відповідача виник обов`язок відшкодувати позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Слід зауважити, що непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо) стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні вказаних осіб не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані положеннями Кодексу законів про працю України, які можуть та повинні бути застосовані до спірних відносин.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 01.03.2018 по справі № 806/1899/17.

Згідно з пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом в постанові від 31.10.2019 р. (справа №825/598/17).

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом в постанові від 06.02.2020р. (справа №806/305/17).

Крім того, у постанові від 15.09.2015р. (справа №21-1765а15) Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 КЗпП. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012р. № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст.117, 237 КЗпП України, вказав на те, що згідно зі ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки, є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто, виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, колегія суддів зазначає, позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Однак, стягнення такого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є можливим за наявності двох умов, а саме - факту невиплати належних працівникові сум при звільненні та факту проведення з працівником остаточного розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на час звернення позивача до суду з цим позовом та станом на час винесення рішення суду першої інстанції від 22.09.2020 року, остаточного розрахунку із позивачем ще не було проведено, тобто відповідачем не було виплачено позивачу суми індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.12.2016 роки. Не надано доказів проведення такого розрахунку і до суду апеляційної інстанції.

Рішенням суду першої інстанції від 22.09.2020 зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області провести нарахування і виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.12.2016. При цьому, грошового розміру такої індексації судом першої інстанції не визначено.

В той же час, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.10.2011 у справі № 6-39цс11, для визначення розміру середнього заробітку при звільненні мають враховуватись такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц зазначила, що визначаючись щодо розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати зокрема: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Вказані висновки застосовані Верховним Судом і у адміністративній справі №816/1640/17 (постанова від 20 травня 2020 року).

Отже, для проведення розрахунків належної до виплати суми компенсації втрати частини доходів суд має зокрема встановити розмір недоплаченої суми, визначити істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника та період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості.

Водночас, колегія суддів зазначає, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь позивача середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 грудня 2016 року по день ухвалення рішення по справі, за відсутності факту проведення із позивачем остаточного фактичного розрахунку, є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 по справі № 520/9444/2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) В.Б. Русанова С.П. Жигилій