Справа № 240/16526/20
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року м. Житомир справа № 240/16526/20

категорія 108100000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Нагірняк М.Ф.,

секретар судового засідання Добровольська Н.А.

за участю: представник позивача - Рось В.В.,

представники відповідачів - Поціпух А.В., Чернюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Малинського Управління Державної податкової служби у Житомирській області про зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом про :

- зобов`язання Державну податкової служби України не вносити до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків інформацію про ОСОБА_1 використовуючи цифрові кодифікатори (ідентифікаційний номер, серія та номер паспорту, номер облікової картки платника податків і інші форми) та зберегти за ним форму обліку платника податків за прізвищем, іменем та по батькові, роком народження та за місцем реєстрації, згідно з нормами ст.ст.28,294,296 ЦК України;

- зобов`язання Малинську ДПІ Малинського Управління Головного Упраління Державної податкової служби у Житомирській області вести його ( ОСОБА_1 ) облік як платника податків без застосування цифрового кодифікатора (ідентифікаційний номер, серія та номер паспорту, номер облікової картки платника податків і інші форми), а саме за прізвищем, іменем та по батькові, роком народження та за місцем реєстрації, та знищити інформацію про нього ( ОСОБА_1 ), що міститься в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків та інших обов`язкових платежів, яка була надана податковій інспекції під час реєстрації даних податковими органами та зробити у паспорті ОСОБА_1 на сторінках 7 або 8 або 9 запис про наявність права здійснювати будь-які платежі без цифрового ідентифікатора і завірити підпис відповідальної особи круглою гербовою печаткою.

Ухвалою суду від 12.10.2020року після усунення недоліків позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі і її призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Судове засідання у справі, призначене на 18.11.2020року, не відбулося по причині неявки представників сторін та подання відповідного клопотання Позивачем.

Ухвалою суду від 30.11.2020року задоволено клопотання представника Державної податкової служби України про проведення судового засідання в режимі відеконференції.

В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснив, що Позивач сповідує православну релігію і через свої релігійні погляди не бажає, щоб його ім`я ототожнювалося з будь-яким цифровим кодифікатором. На думку представника Позивача, таке право закріплено Конституцією та чинним законодавством України.

Як зазначив представник Позивача, для реалізації вказаного права Позивач звертався до Відповідачів, але отримані листи від Відповідачів від 25.03.2020року та від 06.03.2020року не містять відповіді по суті вимог та не забезпечують права здійснювати будь-які платежі без цифрового ідентифікатора.

Представник Державної фіскальної служби України, Відповідач-1, в судовому засіданні проти позову заперечила і пояснила, що Позивач дійсно заявою від 28.02.2020року звертався до ДПС України. За результатами розгляду такого звернення листом від 25.03.2020року Позивача було повідомлено, що з 08.08.2005року Позивач не перебуває на обліку в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків, так як відмовився від ідентифікаційного номера за релігійними переконаннями. Позивачу було роз`яснено порядок обліку осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та процедуру внесення відповідної відмітки до паспорта особи.

Представник Малинського Управління Державної податкової служби у Житомирській області, Відповідача-2, по даній справі, проти позову заперечив і пояснив, що визнає право Позивача через свої релігійні переконання відмовитися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків. Облік таких платників податків можливо виключно в окремому реєстрі Державного реєстру фізичних осіб - платників податків за прізвищем, ім`ям, по батькові та серією і номером паспорта без використання реєстраційного номера облікової картки платника податків.

Разом з тим, на думку представника Відповідача, чинне законодавство не передбачає підстави та можливості вилучення інформації з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представника Позивачів і заперечення представників Відповідачів, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо реєстрації фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, формування та ведення такого Державного реєстру і обліку осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків регулюються правовими нормами Податкового кодексу України та Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 вересня 2017 року N 822 (надалі-Положення N 822), що були чинні на день виникнення таких відносин.

Цим Положенням N 822 визначаються порядок та процедура, окрім іншого, щодо обліку осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку або інформацію (далі - відмітка) в паспорті громадянина України про право здійснювати будь-які платежі за серією та/або номером паспорта.

В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що з 08.08.2005року Позивач не перебуває на обліку в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків, так як відмовився від ідентифікаційного номера за релігійними переконаннями

Позивач заявою від 28.02.2020року звертався до Малинського Управління Державної податкової служби у Житомирській області щодо:

- вилучення всієї інформації про нього ( ОСОБА_1 ), що міститься в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків;

- збереження за Позивачем форми обліку платника податків за прізвищем, іменем та по батькові, роком народження та за місцем реєстрації, згідно з нормами ст.ст.28,294,296 ЦК України;

- поставляння у його ( ОСОБА_1 ) паспорті на сторінках 7 або 8 або 9 запис про наявність права здійснювати будь-які платежі без цифрового ідентифікатора, а саме: ПН, серії та № паспорта, № облікової картки платника податків та ін.

Вказані звернення Позивача Відповідачами не були задоволені із мотивів, викладених у листах про результати розгляду звернень.

Відповідачі по справі визнають право Позивача через свої релігійні переконання відмовитися від реєстраційного номера облікової картки платника податків.

Суть спору між сторонами по даній справі зведена виключно до наявності чи відсутності у Позивача права перебувати на обліку як платники податків без застосування цифрового ідентифікатора та без використання серії та номеру паспорта, а лише за прізвищем, іменем та по-батькові, роком народження та за місцем реєстрації, а у Відповідачів - обов`язку забезпечити реалізацію такого права Позивача щодо такого обліку.

Крім того, суть спору між сторонами по даній справі зведена до наявності чи відсутності підстав для знищення інформації про Позивача ( ОСОБА_1 ), що міститься в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків та інших обов`язкових платежів, яка була надана податковій інспекції під час реєстрації даних податковими органами

Безспірно, відповідно до положень ст. 35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.

Разом з тим згідно ч. 4 ст. 35 Конституції України ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань.

Питання формування та реалізації державної податкової політики з метою забезпечення обліку фізичних осіб - платників податків і зборів віднесені до повноважень Державної фіскальної служби України, як центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до вимог пп.19.1.9 п.19.1 ст.19-1, ст.63 і ст.70 Податкового кодексу України саме Відповідачі формують та ведуть Державний реєстр фізичних осіб - платників податків, ведення якого покладено законодавством на контролюючі органи.

Особливості податкового обліку фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків визначені податковим законодавством у правових нормах п.63.7 ст.63, ст.70 Податкового кодексу України. Облік фізичних осіб - платників податків, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру фізичних осіб - платників податків.

В листах Відповідачів про результати розгляду звернень Позивача визнається право Позивача через свої релігійні переконання відмовитися від реєстраційного номера облікової картки платника податків. Визнається, що порядок обліку в окремому реєстрі Державного реєстру фізичних осіб, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, врегульовано правовими нормами розділу VIII Положення N 822.

Такий облік здійснюється на підставі особисто поданого до відповідного контролюючого органу Повідомлення за формою N 1П (додаток 8), яке є водночас заявою для обліку в окремому реєстрі Державного реєстру.

При цьому, Відповідачі зазначили, що така відмова Позивача мала місце та реалізована ще з 08.08.2005року.

Суд вважає безпідставними доводи представника Позивача щодо порушення Відповідачами права Позивача не використовувати цифровий ідентифікатор при обліку фізичних осіб - платників податків, які через свої релігійні переконання відмовитися від реєстраційного номера облікової картки платника податків.

Безспірно, суд враховує, що в пункті 2 розділу VIII Положення N 882 прямо зазначено, що облік осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім`ям, по батькові (за наявності), серією та/або номером паспорта на підставі Повідомлення за формою N 1П (додаток 8). До паспортів зазначених осіб вноситься відмітка, яка свідчить про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та/або номером паспорта.

Разом з тим, при дослідженні в судовому засіданні заяви Позивача від 28.02.2020року до Відповідачів встановлено, що вона викладена в довільній формі, не містить інформації, передбаченої у Повідомленні за формою N 1П (додаток 8) та не відповідає її формі (а.с.50).

Така заява Позивача не могла розцінюватися Відповідачами як Повідомлення за формою N 1П і не могла породжувати жодних правових наслідків для сторін в розумінні вимог Положення N 882, в тому числі щодо обов`язку внесення відповідної відмітки (запису) до паспорту Позивача.

Зазначене свідчить, що Позивачем відповідно до вимог Положення N 882 не вчинялися жодні дії щодо особливостей ведення його обліку як фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, а тому такі права Позивача не є порушеними і не є такими, що підлягають судовому захисту.

Суд погоджується із доводами представника Позивача, що в силу вимог ч.1 ст.28 ЦК України фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

В розумінні вимог ст.ст.294,296 ЦК України Позивач має право на ім`я та право використовувати своє ім`я у всіх сферах своєї діяльності.

Разом з тим, законодавче врегулювання обліку фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім`ям, по батькові (за наявності), серією та/або номером паспорта, ні в якій мірі не порушує зазначених положень ЦК України та права Позивача використовувати своє ім`я у всіх сферах своєї діяльності.

Суд зазначає, що відмова суду в задоволенні позовних вимог в цій частині не свідчить про відсутність права Позивача на його облік як фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім`ям, по батькові (за наявності), серією та/або номером паспорта. Позивач може реалізувати таке право виключно шляхом подання Повідомлення за формою N 1П (додаток 8) до відповідного податкового органу за місцем свого проживання, що і стане підставою для внесення до паспорта Позивача відмітки, яка засвідчить про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та/або номером паспорта.

Суд вважає безпідставними також доводи представника Позивача щодо порушення Відповідачами права Позивача на вилучення всієї інформації про нього ( ОСОБА_1 ), що міститься в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків.

Безспірно, в силу вимог пункту 6 частини другої статті 8 Закону України "Про захист персональних даних" від 1 червня 2010 року N 2297-VI Позивач як суб`єкт персональних даних має право пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними.

Разом з тим, ні в позові ні в поясненнях представника Позивача в судовому засіданні не наведено жодних обґрунтувань, що Відповідачами персональні дані Позивача обробляються незаконно чи є недостовірними.

Суд враховує, що в Основному Законі України визначено, що права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Слід наголосити, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Норми Конституції України є нормами прямої дії, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Як вже зазначалося судом, відповідно до положень статті 35 Конституції України, кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.

Право на свободу релігії закріплено і у статті 9 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Водночас, частиною 4 статті 35 Конституції України врегульовано, що ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань.

У постанові Верховного Суду від 14.05.2020року у справі №806/4867/15 прямо зазначено, що податковим кодексом України не передбачено можливості виключення або невнесення відомостей про особу до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків у випадку якщо через свої релігійні переконання такі особи відмовляються від прийняття реєстраційного номера, а навпаки, передбачено ведення обліку таких осіб в окремому реєстрі Державного реєстру фізичних осіб - платників податків за прізвищем, ім`ям, по батькові та серією і номером паспорта.

Такі висновки узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини, висловленої у Рішенні від 3 грудня 2009 року № 40010/04 у справі "Тамара Скугар та інші проти Росії", яка стосувалась відмови віруючих православної церкви від ідентифікації у податкових правовідносинах за номером. Суд зазначив, що захищаючи особисту сферу, стаття 9 Конвенції не завжди гарантує право поводити себе у публічній сфері життя так, як того вимагають релігійні погляди. Держава, розробляючи та застосовуючи власні внутрішні процедури, не може залежати від точки зору окремих громадян, яка базується на їх релігійних віруваннях. Суд дійшов висновку, що спосіб організації державної податкової бази даних з використанням індивідуальних номерів платників податків не є втручанням держави у реалізацію права заявниці на свободу релігії, гарантованого статтею 9 Конвенції.

Відповідно до вимог ст.242 КАС України такий правовий висновок, міститься у постанові Верховного Суду від 14.05.2020року у справі №806/4867/15, судом враховується при вирішенні даних спірних відносин.

Наведені у позові окремі рішення судів першої інстанції не містять обставин щодо сторін по даній справі, а тому не можуть враховуватися судом при вирішенні даного спору в розмінні вимог ст. 87 КАС України.

Зазначене свідчить про безпідставність позовних вимог Позивача, так як вони не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Підстави, передбачені ст.ст.139-143 КАС України, для стягнення або відшкодування судових витрат по даній справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Малинського Управління Державної податкової служби у Житомирській області відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя М.Ф. Нагірняк

Повне судове рішення складене 17 грудня 2020 року