Справа № 500/3889/20
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/3889/20

15 грудня 2020 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при звільненні ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_1 не було проведено повного розрахунку та не виплачено грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.

В вересні 2020 року, позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із відповідною заявою про нарахування та виплату йому грошової компенсації за всі дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій. За результатами розгляду заяви позивача, військова частина НОМЕР_1 листом від 03.11.2020 за № 2734 повідомила про те, що спірні правовідносини виникли в особливий період, у який надання військовослужбовцям інших видів відпусток, відповідно до статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», припиняється, а тому виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки може бути здійснено лише на підставі відповідного рішення суду.
Позивач вважає, що невиплата йому Відповідачем грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки є незаконною, порушує його права, гарантовані Конституцією України та чинним законодавством, через що вони мають бути поновлені шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною.

Ухвалою від 04.12.2020 судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 14.12.2020. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові. Просив у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Відповідно до п.5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч.9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Беручи до уваги зміст наведених норм, суд вважає за можливе розглянути дану справу за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження в межах строку, визначеного статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд, розглянувши адміністративну справу, вивчивши зміст відзиву на позов, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 у військовому званні «молодший сержант».

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 160 від 24.07.2018 ОСОБА_1 , командира 2 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу 6 десантно-штурмової роти 2 десантно-штурмового батальйону, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 16.07.2018 № 60-РС з військової служби у запас за підпунктом «к» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 24.07.2018 виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Тернопільського ОМВК Тернопільської області.

Згідно ч. 7 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 передбачено, що після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення, військовослужбовець підлягає повному розрахунку.

Аналогічні положення містяться в частині 1 статті 116 Кодексу законів про працю України, згідно якої в день звільнення роботодавець повинен здійснити виплату всіх сум, що належать працівнику при звільненні.

Разом із тим, всупереч вищевказаних норм законодавства, військовою частиною НОМЕР_1 при звільненні позивача, не було проведено повного розрахунку та не виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.

В вересні 2020 року, з метою відновлення свого порушеного права, ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 із відповідною заявою про нарахування та виплату йому грошової компенсації за всі дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , військова частина НОМЕР_1 листом від 03.11.2020 за № 2734 повідомила про те, що спірні правовідносини виникли в особливий період, у який надання військовослужбовцям інших видів відпусток, відповідно до статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», припиняється, а тому виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки може бути здійснено лише на підставі відповідного рішення суду.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо не виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а у відповідності до статті 64 Основного закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною 5 статті 17 Основного Закону визначено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлено єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантовано військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та врегульовано відносини у цій галузі.

Відповідно до ст. 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Статтею 2 цього ж Закону передбачено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Під час проходження військової служби ОСОБА_1 безпосередньо приймав участь у антитерористичній операції, що підтверджується довідкою про безпосередню участь в АТО та посвідченням учасника бойових дій .

У зв`язку із цим, на позивача розповсюджуються права, гарантії та пільги, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII.

Пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що учасники бойових дій мають право на одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Такі ж положення містяться в ст. 16-2 Закону України «Про відпустки».

За час проходження військової служби позивач набув право на одержання додаткової відпуски за період з 2015 року по 2018 рік, однак така відпустка йому не надавалась.

Відповідно до частини 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у рік звільнення військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260), яким визначено механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, в тому числі механізм виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

Згідно пункту 3 статті 1 розділу XXXI Порядку № 260, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Як видно з матеріалів справи, загальна кількість календарних днів невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій складає: 14 днів за 2015 рік + 14 днів за 2016 рік + 14 днів за 2017 рік + 14 днів за 2018 рік = 56 днів.

Отже, на день звільнення з військової служби ОСОБА_1 набув право на одержання грошової компенсації за 56 календарних днів невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, а Відповідач - обов`язок здійснити таку виплату.

З огляду на наведене, суд вважає, що відмова Відповідача провести нарахування та виплату грошової компенсації за всі дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, є незаконною та необґрунтованою.

Норми законодавства не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Такий правовий висновок Верховного Суду викладений у рішенні від 16 травня 2019 року у зразковій справі № 620/4218/18 щодо грошової компенсації за невикористану відпустку військовослужбовцям у період мобілізації.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Сторонами, суду не наведено інших доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень - військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо невиплати ОСОБА_1 , грошової компенсації за 56 календарних днів невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2018 рік.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошову компенсацію за 56 календарних днів невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2018 рік.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 грудня 2020 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач:

- Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 ) .

Головуючий суддя Подлісна І.М.