Справа № 240/12802/20
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 112030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасувння рішення, зобов`язання вчинити дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 29.01.2020 № 183/03-18 про відмову у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV, зарахувавши до стажу роботи, що надає право на призначення пенсії на пільгових умовах, періодів роботи: з 21.01.1988 по 02.10.1995 газоелектрозварювальником Ружинського ремонтно - транспортного підприємства, з 18.11.1995 по 19.03.2000 газоелектрозварювальником КГП «Україна», з 20.03.2000 по 28.02.2001 газоелектрозварювальником СФГ «Україна», з 01.03.2001 по 31.03.2005 газозварювальником ПП «Агрофірма «Україна», з 01.04.2005 по 02.08.2006 газоелектрозварювальником СВК "Бистрицький" починаючи з 23 грудня 2019 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що після досягнення пенсійного віку, звернувся до відповідача з заявою щодо призначення йому пенсії відповідно до пп.2 п.2 ст.114 Розділу XIV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №183/03-18 від 29.01.2020 у призначенні йому пенсії відмовлено у зв`язку із недостовірністю інформації зазначеною у поданих до заяви документах та необхідністю надати довідки, які уточнюють особливий характер роботи (з кожного місця роботи) та витягу з наказів про результати проведення атестації робочого місця для зарахування до пільгового стажу періоду після 21.08.1992. З прийнятим відповідачем рішенням позивач не погоджується, що слугувало підставою для звернення до суду із даним позовом.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 14.08.2020 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Проте, 02.09.2020 позивач подав до суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін (а.с.63), яке ухвалою суду від 10.09.2020 задоволено, призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом осіб, які беруть участь у справі на 06.10.2020.
28.09.2020 до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на позовну заяву (а.с.74-76). В обґрунтування своєї правової позиції представник відповідача зазначив, що дії Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області відповідають вимогам чинного законодавства у сфері пенсійного забезпечення, а тому підстав для скасування рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відсутні.
Відмічає, що для встановлення права на пенсію за віком на пільгових умовах, необхідна підстава, зокрема, документальне підтвердження про зайнятість повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 2, наявність атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
Представник відповідача вказує, що неможливо підтвердити періоди роботи позивача, що дають право на пільгових умовах, оскільки трудова книжка, яка була надана позивачем до Пенсійного фонду для призначення пенсії, не містила відомості про проведення атестації вказаних посад та не відображала характер умов праці, а також зайнятості у шкідливих умовах праці повний робочий день, а також у зв`язку із відсутністю довідок, які б підтверджували характер виконаної роботи та відомості щодо проведення атестації за вказаними посадами.
У судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та поданій до суду відповіді на відзив.
Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, вказав на правомірність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо винесення оскаржуваного рішення.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов наступного висновку.
Встановлено, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до пп.2 п.2 ст.114 Розділу XIV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Як вказує ОСОБА_1 до заяви про призначення пенсії відповідачу надав: трудову книжку серії НОМЕР_1 від 11.07.1985, її копія міститься в матеріалах справи (а.с.26); трудова книжка колгоспника серія НОМЕР_2 від 18.11.1995 (а.с.19-20); диплом про навчання; військовий квиток НОМЕР_3 від 09.11.1982 (а.с.27-31); архівні довідки від 06.11.2019 №№ №814, 881, 882, 883, №884, 885, №886, 887 (а.с.33-40), довідка ПП Агрофірма «Україна» від 18.11.2019 №4, індивідуальні відомості про застраховану особу з 01.07.2000 по день звернення з заявою.
Листом Головне управління Пенсійного фонду в Житомирській області №222/02 12 від 23.12.2019 (а.с.18) повідомило позивача про необхідність надати: уточнюючі довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів ній за професією газоелектрозварника у період з 1988 по 2005 роки; довідку про зміну назви КПГ «Україна» с.Бистрик; довідку про місце проживання.
Крім того, для зарахування пільгового стажу роботи після 01.08.1992 необхідно позивачу подати документи щодо атестації робочих місць: накази про її проведення і про результати атестації робочого місця, висновки про результати умов праці та якості проведення атестації робочих місць, довідку про проведення вперше атестації, картки форми 1-2 тощо (по кожному підприємству, де позивач працював окремо).
У подальшому відповідач листом №183/03-18 від 29.01.2020 (а.с.16) повідомив позивача про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пп.2 п.2 ст.114 розділу XIV-I Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Вказав, що відповідно до записів трудової книжки позивач працював: газоелектрозварником з 21.01.1988 по 02.10.1995 в Ружинському ремонтно-транспортному підприємстві; газоелектрозварником з 18.11.1995 по 18.03.2000 в колгоспі «Україна»; газоелектрозварником з 20.03.2000 по 09.03.2001 в СФГ "Україна"; зварювальником з 10.03.2001 по 31.03.2005 в агрофірмі "Україна" та газоелектрозварником з 01.04.2005 по 02.08.2006 в СВК "Бистрицький", однак, на думку відповідача, надані документи містять недостатню інформацію для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а тому відповідачу необхідно надати довідки, які уточнюють особливий характер роботи (з кожного місця роботи); витяги з наказів про результати проведення атестації робочого місця для зарахування до пільгового стажу періоду після 21.08.1992.
Вважаючи таке рішення про відмову відповідача протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.16 Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058-IV) положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Абзацом першим ч.2 ст.24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" від 24.06.2016 №461 затверджено Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Згідно з ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХХІІ (далі Закон №1788-ХХІІ, у редакції чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів.
Відповідно до п."б" ст.13 Закону №1788-ХХІ на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Чоловікам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, встановленого абзацом першим частини 1 статті 26 Закону України №1058-IV.
Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" - чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.
Пунктом другим ч.2 ст.114 Закону №1788-ХХІ передбачено, що працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 (п.3 Порядку №383).
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442 (далі - Порядок №442), та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01.09.1992 №41 (далі - Методичні рекомендації).
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Відповідно до положень Порядку №442 відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.
Відтак, підставами для відмови у задоволенні заяви позивача про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV слугували відсутність довідок, які уточнюють особливий характер роботи (з кожного місця роботи) та витягів з наказів про результати проведення атестації робочого місця для зарахування до пільгового стажу періоду після 21.08.1992.
Так, у пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.
У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка (п.20 Порядку №637).
Проаналізувавши нормативно-правові акти України, які регулюють умови пенсійного забезпечення, суд вважає за необхідне вказати, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальнім по відношенню до Закону України «Про пенсійне забезпечення», мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (стаття 62 Закону № 1788-XII).
Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 (далі Інструкція №58).
Відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 вказаної Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Підпунктом 4.1 пункту 4 Інструкції №58 визначено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Відповідно п.4 до постанови Кабінету міністрів України «Про трудові книжки працівників» № 301 від 27.04.1993 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Так, підставами для відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах слугував факт відсутності довідок, які уточнюють особливий характер роботи та атестації робочих місць.
Як свідчать записи у трудовій книжці позивач працював у Ружинському ремонтно-транспортному підприємстві у період з 21.01.1988 по 02.10.1995.
Відповідно до відомостей викладених у архівній довідці №881 від 06.11.2019 (а.с.36) позивача наказом №4к п.1 від 21.01.1988 переведено з кочегара котлів високого тиску на посаду газоелектрозварювальника 4-го розряду з 21.01.1988 та на підставі наказу №19к від 02.10.1995 з 02.10.1995 звільнено з такої посади.
У період з 18.11.1995 по 18.03.2000 ОСОБА_1 працював газоелектрозварювальником в колгоспі «Україна», що підтверджується записами трудової книжки колгоспника (а.с.19, на звороті). Крім того, вказаний стаж підтверджено архівною довідкою №885 від 06.11.2019 (а.с.34).
У подальшому позивач з 20.03.2000 по 28.02.2001 працював газоелектрозварювальником у СФГ "Україна" (а.с.19, на звороті).
Разом з тим, довідкою відповідача №94 від 13.01.2020 встановлено, що позивач з березня 2001 по березень 2005 року у період з 01.03.2001 по 31.03.2005 працював на посаді зварювальника (наказ №3 від 03.01.2001 про прийняття та наказ №13 від 31.03.2005 про звільнення з роботи), що також підтверджується відомостями викладеними у довідці Приватного підприємства "Агрофірма "Україна" №4 від 18.11.2019 (а.с.46).
Крім того, під час розгляду даної справи судом встановлено, що з 01.04.2005 по 02.08.2006 позивач працював газозварювальником в СВК "Бистрицький".
У судовому засіданні перевірялася викладена інформація, яка на думку суду, підтверджена доказами наявними у матеріалах справи.
Отже, як вже відмічалося, підставами для відмови у зарахуванні до пільгового стажу, стажу роботи на посадах, які визначають право пільгового пенсійного забезпечення стала відсутність уточнюючих довідок щодо особливого характеру роботи та інформації щодо атестації робочих місць.
Однак, суд не погоджується із посилання відповідача на неможливість включення до пільгового стажу спірного періоду у зв`язку із відсутністю уточнюючої довідки щодо особливого характеру роботи, та вважає за необхідне вказати, що такі є безпідставними, оскільки те, що позивач працював в спірний період на роботах, передбачених Списком №2 підтверджується записами в його трудовій книжці, що відповідає вимогам законодавства та відповідними архівними довідками.
Крім того, суд критично ставиться до позиції відповідача, як одну із підстав, які слугували винесенню рішення про відмову позивачу у призначенні пенсійного забезпечення на пільгових умовах, щодо відсутності атестації робочих місць та вважає за необхідне наголосити наступне.
При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Враховуючи зазначене слід відмітити, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
З огляду на встановлені обставини справи під час розгляду вказаної справи, відповідач при винесені оскаржуваного рішення не врахував вищенаведені факти, які не можуть слугувати підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, а тому таке винесено протиправно.
Постановою Кабінету міністрів України №461 від 24.06.2016 затверджено в тому числі Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно якого газорізальник та електрозварник відносяться до таких посад.
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що пропрацював на різних підприємствах на посадах газоелектрозварювальника, що у свою чергу встановлено відповідно до записів трудової книжки та архівних довідок.
Розділом XXXII "Загальні професії" Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженою постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173, передбачалися газозварювальники та їх підручні, електрозварники та їх підручні.
Розділом XXXIII "Загальні професії" Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженою постановою Ради Міністрів СРСР від 26.01.1991 №2 10, передбачалася посада "електрозварник".
Постановою Кабінету Міністрів № 162 від 11.03.1994 затверджено Список № 2 виробництв, цехів, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, в якому у розділі XXXIII "Загальні професії" передбачені електрозварники та газозварники.
Списком № 2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003, були передбачені професії газозварників та електрозварників ручного зварювання.
З огляду на вищезазначене, професія електрогазозварювальника (газоелектрозварювальника) в спірний період була передбачена у всіх Списках № 2.
Відповідно до єдиного тарифно-кваліфікаційного довідника робіт та професій робітників, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР і ВЦРПС 16.01.1985 № 17/2-54 професія зварника не визначена, як окрема професія, є загальною професією, яка об`єднує назви професій пов`язаних зі зварюванням металів і є загальним поняттям для електрозварника ручного зварювання, електрогазозварника, газозварника і електрозварника на напівавтоматичних і автоматичних машинах. Вказаний нормативно-правовий акт дає підстави для ствердження, що професія зварника та електрозварника, газоелектрозварника є тотожною професією, тому не може бути підставою для відмови у зарахуванні до спеціального стажу.
Враховуючи викладене, судом встановлено, що професія газоелектрозварника в спірний період була передбачена у Списку № 2.
З огляду на встановлені обставини та із врахуванням посад, які займав позивач, зокрема газорізальника та електрозварника виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, в разі необхідного стажу, дає право останньому на пенсію за віком на пільгових умовах.
Разом з тим, доказів у підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині вищевказаних періодів роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду до суду не надано, при цьому слід врахувати, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відтак, відповідно статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 вказаного Кодексу).
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 вказаного Кодексу).
За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Проаналізувавши вищевикладене та з метою відновлення прав та інтересів позивача, та для ефективного захисту прав позивача за захистом яких останній звернувся, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн, який належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 263, 295, 371, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 183/03-18 від 29.01.2020 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч. 2 ст. 1 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09 липня 2003 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 з 23.12.2019 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV, зарахувавши до стажу роботи, що надає право на призначення пенсії на пільгових умовах, періодів роботи з 21.01.1988 по 02.10.1995 газоелектрозварювальником Ружинського ремонтно-транспортного підприємства, з 18.11.1995 по 19.03.2000 газоелектрозварювальником КГП «Україна», з 20.03.2000 по 28.02.2001 газоелектрозварювальником СФГ «Україна», з 01.03.2001 по 31.03.2005 газозварювальником ПП «Агрофірма «Україна», з 01.04.2005 по 02.08.2006 в СВК "Бистрицький".
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області судові витрати зі сплати судового збору у сумі 840,80 грн.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст рішення складено: 17.12.2020.