Справа № 308/12384/20
Суддя: Бенца К. К.
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

17 грудня 2020 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Бенца К.К., розглянувши матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача : ОСОБА_5 про визнання дозволу на виконання будівельних робіт від 03 липня 2020 року № ЗК 66 з реконструкції адміністративної будівлі під офісно-житловий комплекс незаконним,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до Ужгородського міськрайонного суду в порядку адміністративного судочинства із позовною заявою до Управління державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача : ОСОБА_5 про визнання дозволу на виконання будівельних робіт від 03 липня 2020 року № ЗК 66 з реконструкції адміністративної будівлі під офісно-житловий комплекс незаконним.

Відповідно до статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності (пункт 4 частини 1 ст. 171 КАС України).

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для відкриття провадження в адміністративній справі за даним позовом, суддя виходить з наступних обставин.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно правових спорах , зокрема фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін '' суб`єкт владних повноважень'' позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг ( п. 7 ч.1 ст.4 КАС)

Так, участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справи адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати у зв`язку з чим виник спір та на захист яких прав особа звернулася до суду.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. ч. 1 ,2 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір -спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішенням, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного правачи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звертаючись до адміністративного суду з позовом про визнання дозволу на виконання будівельних робіт від 03 липня 2020 року № ЗК 66 з реконструкції адміністративної будівлі під офісно-житловий комплекс , що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , незаконним, обґрунтовують свої вимоги тим, що ОСОБА_5 здійснює реконструкцію адміністративної будівлі під офісно-житловий комплекс з істотними порушеннями будівельних норм і правил, а тому є самочинним будівництвом, а дозвіл на виконання будівельних робіт від 03 липня 2020 року № ЗК 66 є таким, що виданий незаконно. Оскільки відповідач та третя особа порушують основні права та свободи сусідів, використовуючи своє майно на шкоду останніх, ставлять під загрозу життя та здоров`я людей, не дотримуються правил добросусідства , позивачі змушені звернутися до суду з позовом про захист порушених прав.

Таким чином, позивачі, звертаючись до суду з позовом, вказували на порушення будівельними роботами, які здійснює ОСОБА_5 , їх прав та свободи сусідів, ставлять під загрозу життя та здоров`я людей, не дотримуються правил добросусідства .

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.08.2018 року у справі № 815/1568/16 звернула увагу, що захист порушених, невизнаних або оспорюванихправ, свобод чи інтересів, які виникають із цивільних, житлових відносин, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Враховуючи наведені вище нормативні положення, не є публічно-правовим спір між суб`єктом владних повноважень та суб`єктом приватного права - фізичною чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані навиникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку - це спір про пра-во цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи - суб`єкти правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі № 815/1568/16 .

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 фактично оспорюють дозвіл на виконання будівельних робіт від 03 липня 2020 року № ЗК 66, який є правовим актом індивідуальної дії. Такий правовий акт породжує права й обов`язки тільки для тих суб`єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб`єктів), яким його адресовано.

Отже, предметом оскарження в даній справі є рішення органу місцевого самоврядування, яке є актом індивідуальної дії та вичерпало свою дію.

Таким чином, відсутність у будь-кого (крім власника нерухомого майна), у тому числі і позивача, прав чи обов`язків у зв`язку із оскаржуваним рішенням (дією) не породжує для остан-нього права на звернення із цим позовом у порядку адміністративного судочинства.

Спірні правовідносини між учасниками справи виникли внаслідок проведення ОСОБА_5 , на їх думку, незаконної реконструкції адміністративної будівлі , яка заподіяла шкоду правам та свободам сусідів , а тому у позивачів виникла необхідність захисту їх цивільних (майнових) прав, у зв`язку із чим вони звернулися до суду.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Ураховуючи суть спірних правовідносин, Суд дійшов висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки ця справа має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 802/233/16-а та від 27 червня 2018 року у справі № 814/104/17, від 22.08.2018 року у справі № 815/1568/16 .

При цьому визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Так, органи місцевого самоврядування можуть бути як суб`єктами приватних правовідносин, так і суб`єктами публічних правовідносин. Причому статус державних чи місцевих органів влади визначається виключно нормами публічного права, незалежно від того, які права - цивільні чи публічні вони мають намір реалізувати.

Суд зазначає, що права за захистом яких звернулися до суду позивачі, виникають із цивільних правовідносин.

Таким чином даний спір є приватноправовим, спірне рішення відповідача вичерпало свою дію, а відтак спір повинен розглядатися в порядку передбаченому ЦПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 170 КАС України , суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України, передбачено , що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

На підставі наведеного, вважаю, що у відкритті провадження в даній адміністративній справі слід відмовити.

Роз`яснити позивачам , що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції суду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 19, 170 , 171, 243,248 КАС України, суддя,

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача : ОСОБА_5 про визнання дозволу на виконання будівельних робіт від 03 липня 2020 року № ЗК 66 з реконструкції адміністративної будівлі під офісно-житловий комплекс незаконним відмовити.

Роз`яснити позивачам, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Попередити позивачів, що матеріали позову будуть їм повернуті супровідним листом рекомендованим поштовим відправленням із зворотною розпискою про їх одержання після спливу терміну для оскарження ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі.

У випадку оскарження ухвали матеріли будуть скеровані до апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції ( ст. 297 КАС України).

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца