Справа № 480/2262/20
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2020-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 листопада 2020 року Справа № 480/2262/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Осіпової О.О.,
за участю секретаря судового засідання - Мікулінцевої А.П.,
представника позивача - Тимченко С.Л.,
представника відповідача - Кошеленко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/2262/20 за позовом Державного підприємства "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М.Ремесла Національної Академії аграрних наук України до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В С Т А Н О В И В:
Державне підприємство "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М.Ремесла Національної академії аграрних наук України звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Сумській області, в якій просить:
Ухвалою від 13.04.2020р. провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою від 08.07.2020р. підготовче провадження закрито та справа призначена до судового розгляду.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
Як вбачається з акту, під час проведення перевірки встановлено, що ДП «ДГ «Правдинське» МІП НААН не проводило поточний ремонт критого току та свинарнику в с. Василівка, а фактично провело поліпшення основних засобів (роботи, які збільшують термін корисного використання об`єкту). В результаті, встановлені порушення (завищення витрат) в ході проведення перевірки ДП «ДГ «Правдинське» МІП НААН за період з 01.01.2017 року до 30.09.2019 року вплинули на збільшення чистого прибутку підприємства за 2017 рік та відповідно на збільшення частини чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету за 2017 рік.
Вирішуючи спір, в частині проведення позивачем ремонту критого току та свинарнику та його відображення в бухгалтерському та податковому обліках підприємства суд виходить із змісту первинних документів, в яких відображено склад та характер проведених робіт. Таке дослідження надасть можливість віднести проведені роботи до поточного ремонту чи до капітальних поліпшень основних засобів, що, в свою чергу, впливатиме на порядок їх відображення в обліку.
Зокрема, згідно з договором підряду №43 від 07.08.2017 року ТОВ «Дамиріс» (Підрядник) виконував роботи по капітальному ремонту приміщення свинарнику в с. Василівка.
Відповідно до акту №1 прийнято виконані будівельні роботи за 15.11.2017 року - капітальний ремонт приміщення свинарнику в с. Василівка на суму 200 104,80 грн. (утеплення перекриттів, покриттів, плити теплоізоляційні, улаштування лат, мурування окремих ділянок простих зовнішніх стін із цегли, улаштування з листової сталі коньків, готування важких кладкових цементних розчинів і т.д.)
Згідно з договором підряду №210717 від 21.07.2017 року ТОВ «Дамиріс» (Підрядник) виконує ДП «ДГ «Правдинське» (Замовник) капітальний ремонт критого току в с. Василівка.
Наведені відносини регулюються приписами пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, згідно з якими прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Відповідно до ст.4 Закону України № 998-XIV від 16.07.1999р. «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються, зокрема, на принципі відповідності доходів і витрат. Для визначення фінансового результату звітного періоду необхідно порівняти доходи звітного періоду з витратами, що були здійснені для отримання цих доходів. При цьому, доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення незалежно від дати надходження або сплати коштів.
Положення (стандарт) бухгалтерського обліку /П(С)БО/ 16 «Витрати», затверджене наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31.12.1999р., визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності.
Згідно із п.6 П(С)БО 16 витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.
Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені (п.7 П(С)БО 16).
Відповідно до пп.15.4 п.15 П(С)БО 16 до складу загальновиробничих витрат включаються витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, операційну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення.
Пунктом 15 П(С)БО 7 «Основні засоби», затверджених наказом Міністерства фінансів України № 92 від 27.04.2000р., передбачено, що витрати, які здійснюються для підтримання об`єкта в робочому стані (проведення технічного огляду, нагляду, обслуговування, ремонту тощо) та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, включаються до складу витрат.
Згідно з п.29 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України № 561 від 30.09.2003р., рішення про характер і ознаки здійснюваних підприємством робіт, тобто, чи спрямовані вони на підвищення техніко-економічних можливостей (модернізація, модифікація, добудова, реконструкція) об`єкта, що приведе у майбутньому до збільшення економічних вигод, чи здійснюються вони для підтримання об`єкта в придатному для використання стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, приймається керівником підприємства з урахуванням результатів аналізу існуючої ситуації та суттєвості таких витрат. Зокрема, заміна окремих важливих компонентів (частин) основних засобів може бути відображена як заміна об`єкта основних засобів, якщо термін корисного використання такої частини відрізняється від терміну корисного використання основних засобів, до яких належить цей компонент. У цьому випадку заміна такого компонента відображається капітальними інвестиціями у придбання нового об`єкта основних засобів і списанням заміненого об`єкта. Витрати на поліпшення основних засобів для відновлення майбутніх економічних вигод, очікуваних від їх використання, визнаються капітальними інвестиціями за умови, що балансова вартість активу не перевищує суми його очікуваного відшкодування.
Відповідно до п.32 цих Рекомендацій витрати, що здійснюються для підтримання об`єкта в робочому стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання (технічний огляд, технічне обслуговування, ремонт тощо), включаються до складу витрат звітного періоду.
Згідно з п.4 П(С)БО 7 капітальні інвестиції в необоротні матеріальні активи - це витрати на будівництво, реконструкцію, модернізацію (інші поліпшення, що збільшують первісну (переоцінену) вартість), виготовлення, придбання об`єктів матеріальних необоротних активів (у тому числі необоротних матеріальних активів, призначених для заміни діючих, і устаткування для монтажу), що здійснюються підприємством.
Пунктом 14 П(С)БО 7 визначено, що первісна вартість основних засобів збільшується на суму витрат, пов`язаних з поліпшенням об`єкта (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об`єкта.
Згідно з п.п.30, 31 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України № 561 від 30.09.2003р., витрати на капітальний ремонт об`єктів основних засобів визнаються витратами звітного періоду. Такі витрати можуть бути визнані капітальними інвестиціями, якщо витрати на значний огляд і капітальний ремонт можуть бути ідентифіковані з окремою замортизованою частиною (компонентом) основних засобів. Вартість робіт, що приводять до збільшення очікуваних майбутніх вигод від об`єкта основних засобів, включається до капітальних інвестицій з майбутнім збільшенням первісної вартості основних засобів. Підставою для визнання капітальними інвестиціями витрат, пов`язаних з поліпшенням основних засобів, є зростання внаслідок цих витрат очікуваного терміну корисного використання об`єкта, кількості та/або якості продукції (робіт, послуг), яка виробляється (надається) цим об`єктом. Первісна (переоцінена) вартість основних засобів може бути збільшена на суму витрат, пов`язаних з поліпшенням та ремонтом об`єкта, визначену у порядку, встановленому податковим законодавством.
Відповідно до п.8 П(С)БО 14 «Оренда», затверджених наказом Міністерства фінансів України № 181 від 28.07.2000р., затрати орендаря на поліпшення об`єкта операційної оренди (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що приводять до збільшення майбутніх економічних вигод, які первісно очікувалися від його використання, відображаються орендарем як капітальні інвестиції у створення (будівництво) інших необоротних матеріальних активів.
Міністерством регіонального розвитку та будівництва України у листі від 15 липня 2009 р. № 9/9-1056 було роз`яснено, що капітальний ремонт будівлі це комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає заміну, відновлювання та модернізацію конструкцій і обладнання будівель у зв`язку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшення експлуатаційних показників, а також поліпшення планування будівлі і благоустрою території без зміни будівельних габаритів об`єкта. Капітальний ремонт передбачає призупинення на час виконання робіт експлуатації будівлі в цілому або її частин (за умови їх автономності).
Поточний ремонт це комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає систематичне та своєчасне підтримання експлуатаційних якостей та попередження передчасного зносу конструкцій та інженерного обладнання.
Водночас у листі зазначено, що коли будівля в цілому не підлягає капітальному ремонту, комплекс робіт поточного ремонту може враховувати окремі роботи, які класифікуються як такі, що належать до капітального ремонту (крім робіт, які передбачають заміну та модернізацію конструктивних елементів будівлі).
Тобто поточний ремонт це підтримання об`єкта в робочому стані, капітальний відновлення експлуатаційних характеристик об`єкта та їх поліпшення.
Аналіз представлених позивачем первинних документів не підтверджує висновки контролюючого органу про те, що в перевірений період ДП ДГ «Правдинське» МІП НААН здійснено такі поліпшення критого току та свинарнику, як модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція. В матеріалах справи відсутні докази призупинення на час виконання робіт експлуатації будівель в цілому або їх частин.
Натомість, характер здійснених ремонтно-будівельних робіт та використаних для їх проведення матеріалів, відсутність будь-якої проектно-кошторисної документації свідчить про проведення поточного, а не капітального ремонту.
Зокрема, при виконанні ремонту критого току виконувалися такі роботи: навантаження сміття вручну, очищення приміщень від сміття, улаштування підстильного шару піщаного, розливання в`яжучих матеріалів, перевезення асфальту, шлакобетону тощо самоскидами на відстань 35км, улаштування вирівнювального шару з асфальтобетонної суміші без застосування укладальників асфальтобетону, фарбування вапняними сумішами раніше пофарбованих простих фасадів по штукатурці з землі та риштувань, розбирання покриттів покрівлі з хвилястих азбестоцементних листів, розбирання лат (решетування) з дощок з прозорами, улаштування кров, бруси, улаштування лат (решетування) з прозорами із дощок, монтаж покрівельного покриття з профільованого листа при висоті будівлі до 25м, профснастил, саморіз з прешайбою, розбирання коньків з листової сталі, улаштування з листової сталі коньків, конькова планка.
Під час ремонту свинарника виконувалися такі роботи: звалювання з кореня дерев твердих порід, розбирання крокв зі стояками та підкосами з дощок, розбирання лат (решетування) з брусів з прозорами, улаштування кров, улаштування лат (решетування) з прозорами із дощок і брусків під покрівлю з листової сталі, дошки обрізні, улаштування з листової сталі коньків, коньки, мурування окремих ділянок простих зовнішніх стін із цегли, готування важких кладкових цементних розчинів, утеплення перекриттів, покриттів, мінеральною ватою, плити теплоізоляційні.
Таким чином, в перевірений період позивачем проведено поточний ремонт вказаних вище приміщень для підтримання експлуатаційних якостей останніх в придатному для їх використання стані, що є необхідним для господарської діяльності платника податків.
Відтак, твердження контролюючого органу про проведення позивачем у розглядуваному випадку саме капітального ремонту, слід вважати недоведеними.
Із урахуванням наведеного, позивач відповідно до п.15 П(С)БО 7 «Основні засоби», затверджених наказом Міністерства фінансів України № 92 від 27.04.2000р., відніс на витрати видатки на ремонт критого току та свинарника для підтримання об`єктів в робочому стані, а тому правомірно зменшив фінансовий результат до оподаткування.
При цьому, з приводу посилань відповідача на те, що доказом того, що підприємством проводився капітальний ремонт є акти приймання робіт, виписані на капітальний ремонт, а не на поточний, суд зазначає, що такі помилки під час заповнення таких документів не впливають на саму суть господарських відносин між позивачем як замовником ремонтних робіт та їх виконавцем, оскільки під час визначення виду ремонту, який здійснювався, первісне значення мають види робіт, перелічені в актах виконаних робіт.
З приводу висновків контролюючого органу про порушення підприємством вимог п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України у зв`язку із заниженням бази оподаткування при здійсненні господарських операцій з постачання власновирощеної сільськогосподарської продукції за цінами меншими за звичайні суд зазначає наступне.
Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Виходячи з п.185.1ст.185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Податкове законодавство для цілей оподаткування податком на додану вартість містить чітко визначені поняття ціни, що застосовуються для такого оподаткування.
У розумінні норм Податкового кодексу України звичайною ціною для здійснення розрахунку бази оподаткування податку на додану вартість операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг є ціна, визначена зацікавленими сторонами у цивільно- правовому договорі, яка у свою чергу повинні відповідати ринковій ціні (ціні, що склалася на ринку товарів/послуг).
Відповідно до п.п.14.1.71 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу.
Підпунктом 14.1.218 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що ринок товарів (робіт, послуг) - сфера обігу товарів (робіт, послуг), що визначається виходячи з можливості покупця (продавця) без значних додаткових витрат придбати (реалізувати) товар (роботи, послуги) на найближчій для покупця (продавця) території.
Отже, якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна визначена сторонами договору, відповідає рівню ринкових цін.
Згідно з п.п.14.1.219 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.
Пунктом 187.1ст.187 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
За приписами п.188.1ст.188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
При цьому, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).
Положеннями п.44.1ст.44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Відповідно до п.200.1ст.200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно з п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Право на використання податкової інформації щодо ринкових цін та результатів її опрацювання (порівняння із ціною постачання, застосованою платником податків), у тому числі у висновках за результатами перевірок, закріплено у п.71.1ст.71, п.74.2ст.74 та пп.83.1.2 п.83.1 ст.83 Податкового кодексу України.
Так, відповідно до п.71.1 ст.71 Податкового кодексу України та ст.16 Закону України «Про інформацію» інформація про ринкові ціни вважається податковою інформацією.
Підпунктом 72.1.6 пункту 72.1статті 72 Податкового кодексу України передбачено використання для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів іншої оприлюдненої відповідно до законодавства інформації та/або добровільно чи за запитом наданої контролюючому органу в установленому законом порядку.
Згідно з п.74.2. ст.74 Податкового кодексу України зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань.
Статтею 83 Податкового кодексу України встановлено, що для посадових осіб і контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.
Матеріалами справи підтверджено, що 19 січня 2017 року між ТОВ «ТД «Інтерагростандарт» (контрактант) та ДП ДГ «Правдинське» МІП НААН (виробник) укладено договір контрактації сільськогосподарської продукції №1/01, предметом якого було вирощування виробником та продавання ним всієї виробленої на земельних ділянках сільськогосподарської продукції в асортименті, якості та кількості, що передбачається специфікацією до даного договору. Вартість однієї тони продукції складає 2985 грн.00коп., в тому числі ПДВ 497грн.50коп.
Зокрема, додатком №1 до договору визначено, що найменування продукції кукурудза 3 класу, якість товару повинна відповідати вимогам ДСТУ-4525:2006 «Кукурудза. Технічні умови», окрім наступних показників: вологість не більше 14%, зернові домішки не більше 10,0% (5% битих,5% пошкоджених), сміттєві домішки не більше 2%, а також якість товару повинна відповідати вимогам ДСТУ-4525:2006 «Кукурудза. Технічні умови», окрім наступних показників: вологість не більше 17%, зернові домішки не більше 10,0% (5% битих,5% пошкоджених), сміттєві домішки не більше 3%. Ціни на кукурудзу на ПДВ становлять 2487грн.50коп. та 2354грн.60коп.
Податковий орган посилається на те, що позивач здійснив реалізацію кукурудзу 3 класу за ціною, нижче звичайних цін.
На підтвердження звичайної ціни за 1 тону, податковий орган надав лист Головного управління статистики у Сумській області від 06.12.2017р. №04.4-82/2734-17 , з якого вбачається, що середня ціна реалізації кукурудзи у Сумській області у січні-жовтні 2017 року становила 3463грн.13коп. При цьому, у листі висловлене застереження про те, що наведені середні ціни призначені для статистичних цілей і не можуть використовуватися для інших цілей.
На підтвердження звичайної ціни за 1 тону, податковий орган надав лист Головного управління статистики у Сумській області від 05.04.2019р. №04.4-82/2633-19, з якого вбачається, що середня ціна реалізації пшениці у Сумській області в 2018 році становила 4540грн.20коп., ячменю 5372,70грн., насіння соняшнику 9027грн.50коп. При цьому, у листі висловлене застереження про те, що наведені середні ціни призначені для статистичних цілей і не можуть використовуватися для інших цілей.
Однак, суд зауважує, що податковим органом середні ціни реалізації сільськогосподарської продукції були застосовані як звичайні ціни до спірних господарських операцій з реалізації продукції позивачем. Отже, відповідач помилково ототожнив зі звичайними цінами інформацію про валові середні ціни реалізації сільськогосподарської продукції сільськогосподарськими підприємствами Сумської області, що надана Головним управлінням статистики у Сумській області.
Отже, Головне управління статистики у Сумській області не наділене повноваженнями для визначення ціни на сільськогосподарську продукцію, його інформація не є звичайною, а є середньою.
Так, відповідно до ст. 1 Закону України "Про державну статистику" статистична інформація - документована інформація, що дає кількісну характеристику масових явиш та процесів, які відбуваються в економічній, соціальній, культурній та інших сферах життя суспільства.
Статистична методологія - сукупність науково обґрунтованих способів, правил і методів статистичного вивчення масових соціально-економічних явиш та процесів, які встановлюють порядок збирання, опрацювання і аналізу статистичної інформації;
Статистичне спостереження - планомірний, науково організований процес збирання даних щодо масових явищ та процесів, які відбуваються в економічній, соціальній та інших сферах життя України та її регіонів, шляхом їх реєстрації за спеціальною програмою, розробленою на основі статистичної методології.
Респондент - особа або сукупність осіб, які підлягають статистичному спостереженню у встановленому законодавством порядку і визначені у статті 4 цього Закону.
Відповідно до ст. 21 Закону України "Про державну статистику" первинні дані, отримані органами державної статистики від респондентів під час проведення статистичних спостережень, а також адміністративні дані щодо респондентів, отримані органами державної статистики від органів, що займаються діяльністю, пов`язаною із збиранням та використанням адміністративних даних, є конфіденційною інформацією, яка охороняється Законом і використовується виключно для статистичних цілей у зведеному знеособленому вигляді.
Поширення статистичної інформації, на підставі якої можна визначити конфіденційну статистичну інформацію щодо конкретного респондента, забороняється.
Статистична інформація, отримана органами державної статистики у процесі статистичних спостережень, не може вимагатися державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими юридичними особами, об`єднаннями громадян, посадовими та іншими особами з метою використання для прийняття рішень до конкретного респондента.
ДП ДГ «Правдинське» МІП НААН є конкретним респондентом у розумінні статті 4 цього Закону.
Визначаючи статистичні ціни на сільськогосподарську продукцію, органи державної статистики України (далі - орган Держстату), керуються Методологічними положеннями з організації державного статистичного спостереження щодо реалізації продукції сільського господарства сільськогосподарськими підприємствами, затвердженими Наказом Держкомстату № 147 від 15.08.2016 року (далі - Методологія № 147).
Відповідно до п. 4.3 розділу 4 Методології № 147 результатами проведення державного статистичного спостереження щодо реалізації продукції сільського господарства сільськогосподарськими підприємствами є первинна й узагальнена статистична інформація, яка використовується для визначення середньої вартості одиниці (тонни, тисячі штук) реалізованої продукції сільського господарства (середньої ціни реалізації) за її видами; відстеження динаміки обсягів і середніх цін реалізації сільськогосподарської продукції та запасів зернових культур, насіння олійних культур та цукру, що зберігаються безпосередньо на потужностях підприємства; розрахунку індексів фізичного обсягу та індексів цін реалізації продукції рослинництва, тваринництва та продукції сільського господарства у цілому; складання балансів основних продуктів рослинництва та тваринництва
Отже, Методологія № 147 визначає, що органи Держстату не можуть надати інформацію щодо ринкових цін, оскільки результатом статистичних спостережень щодо реалізації сільськогосподарської продукції, є розрахунки саме середньої ціни.
Так, у листі Головного управління статистики у Сумській області від 06.12.2017р. №04.4-82/2734-17 та від 05.04.2019р. №04.4-82/2633-19 наведені середньостатистичні ціни, тобто показники розраховані методом середніх цін. Такі показники жодним чином не відображають ціни фактичних операцій з реалізації сільськогосподарської продукції в певний період.
При цьому, органи Держстату, визначаючи середні ціни, керуються лише загальними відомостями, що надаються сільськогосподарськими виробниками, не досліджуючи при цьому жодних чинників, що впливають на ціноутворення продукції зернових, а саме: без поділу на класи; без врахування рівня вологості (ціна для сої, соняшника, кукурудзи залежить від їх вологості); без врахування рівня сміттєвої домішки, зернової домішки (кукурудза, пшениця, соя).
Тобто органи Держстату під час визначення середніх цін не враховують фактори, що суттєво впливають на фактичні (ринкові) ціни реалізації сільськогосподарської продукції.
Таким чином, вбачається, що відсутнє дослідження ринкових цін з урахуванням класу, рівня вологості (ціна для сої, соняшника, кукурудзи залежить від їх вологості); рівня сміттєвої домішки, зернової домішки (кукурудза, пшениця, соя) та інших умов, які безпосередньо впливають на формування ціни контракту.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Головне управління ДПС у Сумській області, як суб`єкт владних повноважень, не довело правомірності спірних податкових повідомлень-рішень, а тому суд вважає за необхідне визнати їх протиправними та скасувати.
Згідно з ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, поданого юридичною особою, встановлюються у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Державного підприємства "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М.Ремесла Національної Академії аграрних наук України до Головне управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18 грудня 2020 року

Суддя О.О. Осіпова