Справа № 520/8696/2020
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

08 грудня 2020 р. рокуСправа № 520/8696/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. , Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Губарєвої В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду заяву ОСОБА_1 про розподіл судових витрат у справі за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.08.2020 року по справі № 520/8696/2020
за позовом ОСОБА_1
до Міністерства юстиції України
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (далі по тексту відповідач), в якому просить суд:
- визнати дії Міністерства юстиції України щодо відмови у задоволенні запиту № 2 на отримання публічної інформації ОСОБА_1 (відмову у наданні інформації) від 11.06.2020 незаконною;
- зобов`язати Міністерство юстиції України надати відповідь на запит № 2 ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 11.06.2020, а саме: надіслати ОСОБА_1 поштою та електронною поштою копії рішень, оформлених протоколом Дисциплінарної комісії приватних виконавців за 2020 рік;
стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 судові витрати.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.08.2020 року по справі № 520/8696/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Міністерства юстиції України щодо відмови у наданні інформації на запит ОСОБА_1 № 2 від 11.06.2020 року на отримання публічної інформації у порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Зобов`язано Міністерство юстиції України надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) за його запит № 2 від 11.06.2020 року публічну інформацію щодо рішень, оформлених протоколом Дисциплінарної комісії приватних виконавців за 2020 рік, доступ до якої необмежений, у відповідності до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації».

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Частково не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття в частині задоволених позовних вимог з порушенням норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.08.2020 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що відповідно до частини 4 статті 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» № 1403-VIII забороняється проведення огляду, розголошення, витребування чи вилучення документів виконавчого провадження, крім випадків, передбачених законом. Під час засідань Дисциплінарної комісії розглядаються дії або бездіяльність приватних виконавців у ході здійсненням ними функцій та повноважень, покладених законом - тобто виконання судових рішень. Таким чином, у протоколах Дисциплінарної комісії міститься інформація про здійснення виконавчих проваджень, які здійснювались державними або приватними виконавцями. Відповідач вказує, що інформація про певне виконавче провадження може бути надана лише стороні виконавчого провадження або її представникові. Отже, запитувані документи (протоколи, якими оформлювалися рішення Дисциплінарної комісії) включали в собі відомості про хід та перевірку виконавчих проваджень, яка здійснювалась свого часу. З цих підстав відповідач вважає. що Міністерство юстиції України діяло відповідно до наданих повноважень і в межах компетенції та це спосіб, передбачений чинним законодавством.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2020 по справі № 520/8696/2020 апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - залишено без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.08.2020 по справі № 520/8696/2020 - залишено без змін.

18 листопада 2020 року до Другого апеляційного адміністративного суду надійшла заява позивача про ухвалення додаткового судового рішення в якій, ОСОБА_1 просить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

У надісланій заяві позивач просив розгляд справи провести без його участі.

Відповідач, у надісланому запереченні на заяву про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на положення ст. ст. 132, 134, ч.ч, 7, 9 ст. 139 КАС України, ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», постанову Великої палати Верховного суду від 27.06.2018 по справі № 826/1216/16, постанови Верховного Суду від 21.03.2018 по справі №815/4300/17, від 11.04.2018 по справі № 814/698/16, рішення Європейського суду з прав людини від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», просить суд апеляційної інстанції заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі №520/8696/2020 залишити без задоволення.

У надісланій заяві просив розгляд заяви провести без участі представника Міністерства юстиції України.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи заяви, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що така заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Частинами 1, 3, 5 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини 1 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частинами 3, 5 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, слід враховувати, що за змістом статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу підлягають усі здійснені документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частинами 1, 2, 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частинами 4, 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з п. 4 ч. 1ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із ч. 1ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Таким чином, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона довести неспівмірність розміру таких витрат.

Матеріали справи свідчать, що 16.11.2020 між Адвокатським бюро «Сергія Нелюби» та фізичною особою ОСОБА_1 укладено додатковий договір до договору про надання правової (правничої) допомоги від 03.07.2020.

Відповідно до п. 1.1, на виконання умов договору про надання правової (правничої) допомоги від 03.07.2020 сторони погодили розмір та порядок сплати гонорару Виконавця за надання правової (правничої) допомоги, пов`язаної із розглядом справи №520/8696/2020 Другим апеляційним адміністративним судом, який складає 3000,00 (три тисячі) гривень.

Відповідно до п.1.2, за домовленістю сторін мінімальна одиниця часу, витрачена виконавцем під час надання правової (правничої) допомоги замовнику 1 година. Сторони погодили підготовлений виконавцем у Калькуляції-рахунку № 2 від 16.11.2020 розрахунок вартості гонорару виконавця (назва і вид робіт використаний час вартість):

Складання тексту відзиву на апеляційну скаргу (справа №520/8696/2020) 3 год 3000,00 (три тисячі) гривень.

На підтвердження позивачем понесених витрат на правничу допомогу останнім також надано: копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №2247 від 03.07.2018; копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 03.07.2020; ордер серії ВІ №1020190 від 18.09.2020; копію калькуляції-рахунку №2 від 16.11.2020; копію акту виконаних робіт від 16.11.2020; копію квитанції від 16.11.2020; копію меморіального ордера від 16.11.2020; копію додаткового договору від 16.11.2020.

Колегія суддів, оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи, дійшла висновку, що визначена вартість за підготовку, погодження з Клієнтом та оформлення відзиву на апеляційну скаргу відповідача у загальному розмірі 3000 грн., не є співмірною із складністю справи та з виконаною адвокатом роботою (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, оскільки підготовка цієї справи до розгляду в суді апеляційної інстанції не потребувала настільки значного часу для надання адвокатом послуг та виконання робіт з правової (правничої) допомоги позивачу у співвідношенні до гонорару адвоката, а суми, які заявлені до відшкодування позивачу за надання послуг та виконання робіт з правової (правничої) допомоги, не є належним чином обґрунтовані на предмет їх розміру, який визначений в поданій заяві.

Відповідно до частини 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У постанові від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постанові від 04.02.2020 у справі № 280/1765/19 Верховний Суд зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що заява позивача про ухвалення додаткового судового рішення підлягає частковому задоволенню, з прийняттям додаткової постанови про стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (ідентифікаційний код - 00015622, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) 00 коп..

Керуючись ст. 229, 134, 139, 143, 243, 250, 252, 310, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Прийняти додаткову постанову, якою стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (ідентифікаційний код - 00015622, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) 00 коп.

В задоволенні решти вимог заяви - відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Жигилій С.П.
Судді(підпис) (підпис) Перцова Т.С. Спаскін О.А.

Повний текст додаткової постанови виготовлений 17.12.2020 року