Справа № 344/4061/20
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 344/4061/20 пров. № А/857/12291/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Святецького В.В.,

за участі секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 вересня 2020 року (головуючого судді Татарінової О.А., ухвалене у відкритому судовому засіданні о 14 год. 20 хв. в м. Івано-Франківськ повний текст рішення складено 23.09.2020) у справі №344/4061/20 провадження №2-а/344/274/20 за позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 19.03.2020 звернулася в суд з позовом до Галицької митниці Держмитслужби в якому просить скасувати постанову в справі про порушення митних правил №144/20600/19 від 24 вересня 2019 року, винесеної заступником начальника начальником УПМП та МВ Івано-Франківської митниці ДФС Сучак С.В. про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за статтею 485 Митного кодексу України, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 вересня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Галицька митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник позивача направив до апеляційного суду на електронну адресу додаткові пояснення в яких вказує, що фактура №190027 від 03.01.2018 від «AUTO WIENTJES B.V.» є не на ім`я позивача, а на ОСОБА_3 , а на ім`я позивача є фактура від 03.01.2018 від «AUTOMARKT», також відповідачем не надано суду жодної експертизи, яка б вказувала на те, що якась з цих фактур є підробкою. Вказує, що оскільки фактури у встановленому порядку недійсними, фіктивними не визнані, таким чином у відповідача безпідставні твердження, що фактура на ім`я позивача від 03.01.2018 неправильна, а раз так, то у відповідача не було і немає підстав стверджувати, що позивач не в повному обсязі сплатила митні платежі.

Також до суду на електронну адресу надійшли додаткові пояснення від представника позивача, що згідно частини 3 статті 126 КАС України повістка вручається за 5 днів до судового засідання.

Однак апеляційний суд вказує, що відповідно до частин 1 та 2 статті 268 КАС України визначені особливості у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Сторони в судове засідання 16.12.2020 не з`явилися, належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку, визначеному статтею 268 КАС України.

Згідно з частиною 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 24 вересня 2019 року заступником начальника начальника УПМП та МВ Івано-Франківської митниці ДС Сучак С.В. винесено Постанову в справі про порушення митних правил №144/20600/19, якою громадянку ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України (далі МК України) та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі трьохсот відсотків несплаченої суми митних платежів, а саме 43 579,05 грн.

В постанові зазначено, що 09 січня 2018 року громадянкою України ОСОБА_1 через пункт пропуску «Шегині Медика», митного поста «Мостиська» Львівські митниці ДФС, було ввезено на митну територію України товар автомобіль марки «VW», модель «PASSAT», рік виготовлення 2011, номер кузова НОМЕР_1 .

15 січня 2018 року Івано-Франківській митниці ДФС, з метою проведення митного оформлення даного товару із сплатою належних митних платежів та випуску його у вільний обіг на території України було подано митну декларацію та документи на товар.

Дана митна декларація була прийнята Івано-Франківською митницею ДФС та зареєстрована за №UA206060/2018/400101 від 15.01.2018.

У якості документу, який містить відомості щодо вартості придбаного товару, одночасно з митною декларацією, громадянкою ОСОБА_1 було подано Івано- Франківській митниці ДФС документ - фактуру № б/н від 03.01.2018, в якій зазначено, що продавцем та відправником даного товару являється нідерландська компанія «AUTOMARKT» (BEVERWIJK HOLLAND), покупцем та одержувачем ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), а вартість товару складає: 4 500 євро.

У графах № 8 та 9 митної декларації № UA206060/2018/400101 від 15.01.2018, поданої Івано-Франківській митниці ДФС для митного оформлення товару - автомобіля марки «VW», модель «PASSAT», рік виготовлення 2011, номер кузова НОМЕР_1 , було зазначено одержувача товару та особу відповідальну за фінансове регулювання - ОСОБА_1 .

У графах № 22 та 42 митної декларації № UA206060/2018/440010 від 15.01.2018 заявлена вартість товару: 4 500 євро.

З заявленої вартості товару, у графі № 47 митної декларації були розраховані митні платежі в розмірі: 76 368, 55 грн., які були сплачені громадянкою ОСОБА_1 за митне оформлення товару.

10.06.2019 Івано-Франківською митницею ДФС, листом Державної фіскальної служби України № 17628/7/99-99-20-02-01-17 від 04.06.2019, отримана відповідь митних органів Королівства Нідерландів № NL19DZA00119297WZ від 16.04.2019 на запит стосовно перевірки автентичності документів, на підставі яких було здійснено митне оформлення автомобіля марки «VW», модель «PASSAT», рік виготовлення 2011, номер кузова НОМЕР_1 .

У відповідності до листа митних органів Королівства Нідерландів № NL19DZA00119297WZ від 16.04.2019, та наданих завірених копій документів: фактури № 190027 від 03.01.2018. митної декларації митних органів Королівства Нідерландів № 8NLJBZ1NLATH7WD54 від 03.01.2018 та підтвердження про вивезення товару за межі ЄС від 09.01.2018 № б/н, товар - автомобіль марки «VW», модель «PASSAT», рік виготовлення 2011, номер кузова НОМЕР_1 , був проданий нідерландською компанією «AUTO WIENTJES B.V.» громадянину KOSTIUK IHOR (KLEPARIVSKA, 35, LVOV OEKRAINE) за ціною 6 350 євро, та на підставі митної декларації №18NLJBZ1NLATH7WD54 від 03.01.2018, був вивезений, 09.01.2018, за межі ЄС, через пункт пропуску «Medyka» (РL401030) на польсько-українському кордоні.

Згідно службової записки спеціалізованого підрозділу - відділу адміністрування митних платежів Івано-Франківської митниці ДФС від 07.08.2019 № 409/09-70-19-24, різниця митних платежів між сплаченими за митною декларацією № UА206060/2018/400101 від 15.10.2018, та тими, які мали бути сплачені за умови подання до митного оформлення фактури № 190027 від 03.01.20188, згідно якої вартість товару складає 6 350 євро, становить: 14 526, 50 грн.

ОСОБА_1 , вважаючи постанову про накладення адміністративного стягнення протиправною, звернувся до суду з вимогою про її скасування.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та посилався на відсутність в діях позивача ознак порушення митних правил.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 458 МК України визначено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно статті 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Склад правопорушення, передбаченого статтею 485 МК України, передбачає, з-поміж іншого, те що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути від сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі). Об`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке встановлено статтею 485 МК України, полягає у поданні неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості.

Отже, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння (передбаченого статтею 485 МК) обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (встановлений законом порядок сплати податків та зборів).

Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм Митного кодексу України (частина 1 статті 51 МК України).

Відповідно до положень статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до частини 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документи, які підтверджують митну вартість, визначені частиною другою статті 53 Митного кодексу України.

Згідно із частиною 1 статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Відповідно до частини 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Частиною 2 статті 264 МК України встановлено, що митна декларація та інші документи подаються органу доходів і зборів в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, - декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати органу доходів і зборів оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

Згідно частини 6 статті 264 МК України, митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою органу доходів і зборів, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

Відповідно до частини 1 статті 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Стаття 489 МК України встановлює, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави ля звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків; поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта; іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України. Посадова особа органу доходів і зборів, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до вимог статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Статтею 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо існування невідповідності між документами, поданими позивачем та експортними митними деклараціями, наданими митним органом Королівства Нідерландів, оскільки така невідповідність, без належних доказів умисного подання ОСОБА_1 недостовірних документів та відомостей не може бути підставою для прийняття рішення щодо визнання її винною у вчиненні порушення митних правил.

В свою чергу відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не перевірив обставин завершення експорту транспортного засобу, не направив запиту компанії, яка фігурує відправником товару згідно з документами, поданими до митного оформлення Позивачем, в ході здійснення провадження та розгляду протоколу не опитано декларанта, який здійснював митне оформлення транспортного засобу та його декларування, про обставини декларування і надання йому відповідних документів.

Таким чином апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що відсутні обґрунтовані докази, які свідчили б саме про умисел декларанта на заниження митних платежів, шляхом повідомлення недостовірної інформації для визначення митної вартості товару з метою зменшення розміру митних платежів та надання з цією метою органу доходів і зборів документів, не є достатньою підставою для кваліфікації дій позивача як порушення митних правил за ст.485 МК України.

Згідно частини 4 статті 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

До апеляційної скарги апелянт долучив лист митних органів Королівства Нідерландів № NL19DZA00119297WZ від 16.04.2019, завірені копії документів: фактури № 190027 від 03.01.2018, митної декларації митних органів Королівства Нідерландів № 8NLJBZ1NLATH7WD54 від 03.01.2018 року, однак, копії даних документів відповідачем до суду першої інстанції не надано, відповідно відповідач не надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів вважає, що матеріали справи про порушення митних правил не містять доказів умислу позивача на вчинення дій передбачених диспозицією статті 485 МК України.

Доводи апелянта що саме позивач заявив у митній декларації неправдиві відомості, необхідні для визначення митної вартості товару з метою зменшення розміру митних платежів та надав з цією метою органу доходів і зборів документи, що містив недостовірні відомості, необхідні для визначення митної вартості товару, що призвело до ухилення від сплати митних платежів є припущеннями.

Колегія суддів вважає, що оскільки достовірність поданих особою документів до митного оформлення не спростована належними доказами у справі, а відтак всі сумніви тлумачиться на користь особи, яку звинувачують у вчиненні неправомірних дій.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 62 Конституції України визначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановою Верховного Суду від 15.05.2018 по справі №607/2400/17, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Щодо доводів апелянта про наявність рішення суду про перегляд постанови про порушення митних правил від 24.09.2019 №144/20600/19 у справі №344/18034/19, то такі на думку колегії суддів не дають підстав для закриття провадження на підставі пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України, адже дана норма вказує, що суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, однак у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2020 відповідач заступник начальника начальником УПМП та МВ Івано-Франківської митниці ДФС Сучак С.В.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги є підставними, оскільки суб`єктом владних повноважень не наведено належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого статтею 485 МК України, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно частини 3 статті 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 268, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 вересня 2020 року у справі №344/4061/20 провадження №2-а/344/274/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не оскаржується.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

В.В. Святецький