Справа № 580/5838/20
Суддя: П.Г. Паламар
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

м. Черкаси
21 грудня 2020 року справа № 580/5838/20
Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Паламар П.Г., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; польова пошта НОМЕР_2 ), в якій просить:

-визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 пов`язану з невиплатою сум індексації середнього заробітку за період з 04.11.2016 по 02.04.2020;

-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити суму індексації середнього заробітку за період з 04.11.2016 по 02.04.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КАС України після одержання позовної заяви суд з`ясовує, серед іншого, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом. (п. 6 ч.1 цієї статті).

Судом з ЄДРСР у справі № 580/5838/20 з`ясовано, що ОСОБА_1 звертався до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини польова пошта НОМЕР_2 (в/ч НОМЕР_1 ), в якому просив:

-бездіяльність військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (в/ч НОМЕР_1 ) щодо невиплати йому середнього заробітку з проведенням його індексації за весь час затримки розрахунку при звільнені визнати протиправною;

-бездіяльність військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (в/ч НОМЕР_1 ) щодо невиплати йому грошової компенсації втрати частини доходів від порушення встановлених термінів їх виплати визнати протиправною;

-стягнути з військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (в/ч НОМЕР_1 ) його середній заробіток з урахуванням сум його індексації за весь час затримки розрахунку при звільнені по день пред`явлення позову у розмірі 886605,91 грн.;

-стягнути з військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (в/ч НОМЕР_1 ) його середній заробіток з урахуванням сум його індексації за час затримки розрахунку при звільнені з дня, наступного за днем пред`явлення позову по день постановлення рішення з розрахунку середньоденного заробітку у розмірі 746,93 грн.;

-стягнути з військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (в/ч НОМЕР_1 ) грошову компенсацію втрати частини доходів від порушення встановлених термінів їх виплати у розмірі 31659,55 грн.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2020 у адміністративній справі №300/235/20 скасовано рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.04.2020:

-визнано протиправною бездіяльність Військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (в/ч НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку з проведенням його індексації за весь час затримки розрахунку при звільнені.

-визнано протиправною бездіяльність Військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (в/ч НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації втрати частини доходів від порушення встановлених термінів їх виплати.

-зобов`язано Військову частину - польова пошта НОМЕР_2 (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток з урахуванням сум його індексації за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 04.11.2016 по 02.04.2020 та грошову компенсацію втрати частини доходів від порушення встановлених термінів їх виплати.

-в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

22.07.2020 на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2020 Івано-Франківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист, а постановою державного виконавця від 18.08.2020 у ВП №62846659 відкрито виконавче провадження щодо зобов`язання Військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток з урахуванням сум його індексації за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 04.11.2016 по 02.04.2020 та грошову компенсацію втрати частини доходів від порушення встановлених термінів їх виплати.

При чому, згідно відомостей єдиного державного реєстру виконавчих проваджень ВП №62846659 не закрито.

Відповідно до вимог частин другої, четвертої статті 372 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Згідно статті 382 КАС України, визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог частини дев`ятої статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Суд звертає увагу, що вище зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищенаведене та враховуючи те, що позовні вимоги сформульовані саме як забезпечення виконання рішення суду, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а, від 06 лютого 2019 року у справі №816/2016/17.

З аналізу предмету спору та позовних вимог у цій справі, суд дійшов висновку, що він фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, а саме постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2020 у адміністративній справі №300/235/20.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Суддя наголошує, що однією з засад адміністративного процесу є положення про те, що конкретний позов суд розглядає лише один раз. Позивач не вправі одночасно порушити одну й ту ж справу у декількох судах. Розгляд і вирішення тотожних справ одночасно у різних судах суперечить загальним принципам правосуддя.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі Горнсбі проти Греції, Суд зазначив, що, право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. (Hornsby v. Greece № 07/1995/613/701).

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від в справі Антонюк проти України зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

У пункті 54 даного Висновку йдеться про те, що згідно з тлумаченням Європейського суду з прав людини право на справедливий суд, зафіксоване в статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, означає не лише те, що судове рішення повинно бути ухвалено в розумні строки, а й те, що воно повинно бути - коли це доречно - таким, яке можна ефективно виконати на користь сторони, яка виграла справу. Справді, Конвенція не передбачає теоретичного захисту прав людини, а має на меті гарантувати максимальну ефективність такого захисту.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Керуючись ст.ст. 170, 171, 248, 256, 294, 295 КАС України, суддя,

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набрала законної сили у відповідності до вимог ст. 256 КАС України, проте може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статями 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя П.Г. Паламар