Справа № 340/1777/20
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2020-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 листопада 2020 року м. Дніпросправа № 340/1777/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 липня 2020 року

у справі №340/1777/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Кіровоградській області

третя особа: Знам`янський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)

про скасування вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

02 червня 2020 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області в якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-97867-53 від 06.11.2019 р. про стягнення недоїмки у розмірі 21327,90 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувана вимога є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки з 2004 р. позивач підприємницькою діяльністю не займається, з 06.10.2015 р. працює на посаді молодшої медичної сестри КНП "Знам`янська міська лікарня імені А.В. Лисенка" Знам`янської міської ради Кіровоградської області. У період з 09.08.2018 р. по 10.12.2019 р. на вказаному підприємстві не працювала. Відповідно до наказу від 09.12.2019 №01/171-ос її знову прийнято в той самий заклад на посаду молодшої медичної сестри. З урахуванням реального місця роботи, на якому за позивачку роботодавцем сплачуються відповідні збори, сплата позивачкою єдиного внеску ще й як фізичною особою-підприємцем буде надмірним тягарем та фактично подвійним обкладенням ЄСВ, про що вона зазначає у позові, з посиланням на судову практику Верховного суду.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 липня 2020 р. у справі № 340/1777/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області Знам`янський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про скасування вимоги - задоволено.

Судом встановлено, що спірною вимогою, позивачці нараховано борг зі сплати єдиного внеску, разом з тим, враховуючи що позивачка є працевлаштованою особою, та факт сплати за неї єдиного внеску роботодавцем знайшов своє підтвердження в межах судового розгляду справи, судом визнано протиправною та скасовано спірну вимогу. Крім того, судом встановлено, що в Єдиному державному реєстрі відсутні відомості щодо реєстрації ОСОБА_1 як фізичної особи підприємця. Наведене обумовило прийняття рішення про задоволення позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду, Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 липня 2020 р. у справі № 340/1777/20, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не врахував, що позивачка перебуває на обліку податкового органу як суб`єкт господарської діяльності та платник єдиного внеску. Обов`язок зі сплати якого передбачений чинним законодавством та не залежить від отримання доходу чи безпосереднім здійсненням підприємницької діяльності платником податків.

Сторони по справі про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

До судового засідання не з`явились представники сторін. Жодних клопотань, повідомлень про причини неявки до суду не надходило, підстави відсутності представників суду не повідомлені.

З урахуванням наявних в справі матеріалів, та нез`явлення в судове засідання представників , суд, з урахуванням приписів ст. 311 КАС України здійснив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, та зазначає:

Матеріалами справи підтверджується, що згідно з даними податкового обліку позивачка перебуває на обліку як фізична особа-підприємець. Дата державної реєстрації ОСОБА_1 як ФОП - 14.03.2003 року. Дата взяття її на облік - 18.03.2003 року, відомості стосовно припинення підприємницької діяльності - відсутні.

Зі змісту інтегрованої картки платника податку позивачки встановлено, що за платежем 71040000 "Єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування, осіб та які проводять незалежну професійну діяльність" за нею обліковується заборгованість з єдиного соціального внеску, яка виникла за період 2018-2019 та, станом на 31.10.2019, становить 26539,26 грн.

На підставі вказаної вище обставини, відповідачем 06.11.2019 р. винесено вимогу № Ф-97867-53 про сплату позивачем боргу (недоїмки) в загальній сумі 26539,26 грн.

Встановлюючи обставини справи, суд першої інстанції надав оцінку поясненням представника позивачки, про те, що у 2004 році позивачка подала заяву про припинення діяльності як фізична особа-підприємець, а тому вважала, що державна реєстрація припинення такої підприємницької діяльності відбулася за її рішенням.

Слід зазначити, що у 2004 р. порядок державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за її рішенням був визначений ст.47 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" від 15.05.2003 року №755-IV (далі - Закон №755-IV). Тобто, саме відповідач повинен володіти інформацією щодо дати реєстрації позивача у якості фізичної особи-підприємця, дати припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, дати взяття її на облік, як платника єдиного внеску. Після припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця саме органи доходів і зборів повинні провести перевірку та остаточні розрахунку та зняти з обліку особу, підприємницьку діяльність якої припинено.

Зваживши на встановлені обставини справи, а саме той факт, що позивачка у 2004 році прийняла рішення про припинення діяльності як фізична особа-підприємець, в подальшому перереєстрацію як ФОП не здійснювала і доказів зворотного відповідач не надає, з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки та індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 судом встановлено, що за період , зокрема з 01.01.2016 р. по 09.08.2018 р. та з 10.12.2019 р по 31.12.2019 р. позивачка перебувала у трудових відносинах з КНП « Знам`янська міська лікарня ім. А.В. Лисенка», яке сплачувало відповідні страхові внески, та прийнявши до уваги що період з вересня 2018 по листопад 2019 року, коли відносно позивачки відомості про працевлаштування відсутні, також відсутні відомості в Єдиному реєстрі юридичних осіб , фізичних осіб підприємців щодо ОСОБА_1 як підприємця, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги.

З посиланням на судову практику по даній категорії справ, зазначив що відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі-ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дає визначення поняттю «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону;

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктами 3 і 10 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI надано визначення поняттям:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можна зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, на якому наполягає відповідач, щодо необхідності сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2020р. (справа №480/4656/18), у постанові від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19), у постанові від 4 грудня 2019 року (справа №440/2149/19).

Таким чином аргументи відповідача, які наведені в апеляційній скарзі, про те, що сам факт реєстрації особи фізичною особою-підприємцем є безумовним обов`язком сплати єдиного внеску, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів заявника апеляційної скарги щодо обов`язку суду з`ясовувати чи працювала позивачка в період з 09 серпня 2018 року по 09 грудня 2019 року , оскільки зазначений період , з урахуванням мотивації, застосованої судом, не впливає на суть справи, та не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Факт перебування особи на обліку в органах податкової служби не змінює висновків суду, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, оскільки судом першої інстанції враховано доводи відповідача з цього приводу, складність справи, яка розглядалася за правилами спрощеного провадження, тому суд обґрунтовано з огляду на обсяг виконаної адвокатом роботи щодо підготовки позовної заяви , призначив пропорційний виконаній роботі розмір винагороди і підстав зменшувати його, з огляду на доводи апеляційної скарги, немає.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення, з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги відповідача, не існує.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 липня 2020 р. у справі № 340/1777/20 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 липня 2020 р. у справі № 340/1777/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко