Справа № 420/12057/20
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2020-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державного реєстратора Ізмаїльської районної державної адміністрації Кравченко Наталії Семенівни (пр.-кт Суворова,62, м.Ізмаїл, Одеська область,68601) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державного реєстратора Ізмаїльської районної державної адміністрації Кравченко Наталії Семенівни, в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Ізмаїльської районної держадміністрації Кравченко Наталі Семенівгіи № 52762049 від 22.06.2020 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень;

зобов`язати державного реєстратора Кравченко Наталю Семенівну, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.06.2020 року за реєстраційним номером 40009231 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0077, розташовану на території Утконосівської сільської ради.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, що на виконання розпорядження голови Ізмаїльської районної державної адміністрації від 28.05.2003 року за №417/А-2003, ОСОБА_1 затверджено проект відведення земельної ділянки площею 1,00 га ріллі для ведення особистого селянського господарства з земель резервного фонду на території Утконосівської сільської ради та передано зазначену земельну ділянку в приватну власність шляхом видачі позивачу Державного акту на право приватної власності на землю серія ОД №029750 від 18.06.2004 року. Зазначений Державний акт позивачем було втрачено. Проте, наявність факту видачі Державного акту позивачу підтверджується витягом НВ-019 з Державного земельного кадастру, отриманого 05.11.2019р. Згідно вказаного витягу кадастровий номер земельної ділянки -:01:002:0077; місце розташування земельної ділянки - Утконосівська сільська рада; цільове призначення - для ведення підсобного сільського господарства; форма власності - приватна власність; площа земельної ділянки - 0,9999 га; орган, яюій зареєстрував земельну ділянку - Ізмаїльський районний відділ ОРФ ДП «Центр ДЗК»; дата реєстрації - 18.06.2004 р.; документ, який є підставою для виникнення права власності - розпорядження голови Ізмаїльської районної державної адміністрації від 28.05.2003 року за №417/А-2003; документ, що посвідчує право - Державний акт від 18.06.2004 р. серії ОД №029750. До витягу з Державного земельного кадастру долучено кадастровий план земельної ділянки :01:002:0077.

Для отримання дублікату Державного акту представник позивача звернувся до Ізмаїльської районної державної адміністрації з адвокатським запитом від 04.05.2020 р. Листом голови Ізмаїльської районної державної адміністрації №01101 -18/81919/889 від 08.05.2020 р. отримана відповідь про те, що чинним законодавством не передбачена видача дублікатів державних актів на право власності на земельну ділянку та рекомендовано звернутися до Міськрайонного управління в Ізмаїльському районі та м.Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області. 12.05.2020 р. представник позивача звернувся до Міськрайонного управління в Ізмаїльському районі та м.Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області з метою отримання інформації щодо реєстрації Державного акту на право приватної власності на землю серії ОД №029750 від 18.06.2004 року, долучивши копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Листом № 558/126-20 від 13.05.2020 р. орган Держгеокадастру повідомив, що згідно наявних книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою та других примірників державних актів станом, на 31.12.2012 р. в Управлінні відсутня інформація щодо реєстрації правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності позивача на землю, другий примірник державного акту відсутній. 16.06.2020 р. представник позивача звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Ізмаїльської районної держадміністрації (відповідач) з заявою про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, копією паспорту, копією реєстраційного номера облікової картки платника податку та квитанцією про сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав. Документ, що підтверджує виникнення права власності на земельну ділянку не надано у зв`язку з його втратою. Але до перелічених документів надано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, де зазначено, що право власності позивача на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0077 підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ОД № 029750 від 18.06.2004 року. Проте, 22.06.2020 р. позивачем отримано рішення державного реєстратора № 52762049 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень у зв`язку з тим, що документи, подані представником позивача для проведення державної реєстрації прав не відповідають вимогам та не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. У відмові про вчинення реєстраційної дії державний реєстратор не вказав обставини, на підставі яких він дійшов таких висновків. Позивач вважає дії відповідача протиправними.

Ухвалою суду від 12.11.2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

До суду 07.12.2020 року (вхід. №52061/20) від відповідача надійшов відзив на позову заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що 16 червня 2020 року ОСОБА_2 , адміністратор Відділу з питань надання адміністративних послуг та державної реєстрації Ізмаїльської районної державної адміністрації, прийняла у ОСОБА_3 комплект документів для реєстрації за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку за кадастровим № :01:002:0077, а саме: заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), сформовану адміністратором за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - ДРРП); витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05.11.2019 (далі - витяг з ДЗК); копію свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю серія ОД № 003894 від 21.08.2019 р.; ордер серія ОД № 613516 від 01.06.2020; квитанцію про сплату адміністративного збору. Заявника при прийомі документів було проінформовано, що ордер не є належним документом, що посвідчує повноваження для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Подані документи були розглянуті державним реєстратором у порядку та строки передбачені діючим законодавством. За результатом розгляду державним реєстратором 22 червня 2020 року за допомогою програмних засобів ведення ДРРП було прийнято рішення № 52762049 про відмову у державній реєстрації права власності на земельну ділянку за кадастровим № :01:002:0077 на підставі ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Як зазначає позивач, на виконання розпорядження голови Ізмаїльської районної державної адміністрації від 28.05.2003 року за №4І7/А-2003, ОСОБА_1 (далі - позивач) було затверджено проект відведення земельної ділянки площею 1,00 га ріллі для ведення особистого селянського господарства з земель резервного фонду на території Утконосівської сільської ради та передано зазначену земельну ділянку в приватну власність шляхом видачі позивачу Державного акту на право приватної власності на землю серія ОД №029750 від 18.06.2004 року (далі - Державний акт). Зазначений Державний акт позивачем було втрачено.

Наявність факту видачі Державного акту позивачу підтверджується витягом НВ-019 з Державного земельного кадастру, отриманого 05.11.2019р. Згідно вказаного витягу кадастровий номер земельної ділянки -:01:002:0077; місце розташування земельної ділянки - Утконосівська сільська рада; цільове призначення - для ведення підсобного сільського господарства; форма власності - приватна власність; площа земельної ділянки - 0,9999 га; орган, якій зареєстрував земельну ділянку - Ізмаїльський районний відділ ОРФ ДП «Центр ДЗК»; дата реєстрації - 18.06.2004 р.; документ, який є підставою для виникнення права власності - розпорядження голови Ізмаїльської районної державної адміністрації від 28.05.2003 року за №417/А-2003; документ, що посвідчує право - Державний акт від 18.06.2004 р. серії ОД №029750. До витягу з Державного земельного кадастру долучено кадастровий план земельної ділянки :01:002:0077.

16 червня 2020 року ОСОБА_3 подав до Відділу з питань надання адміністративних послуг та державної реєстрації Ізмаїльської районної державної адміністрації, комплект документів для реєстрації за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку за кадастровим № :01:002:0077, а саме:

- заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), сформовану адміністратором за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - ДРРП);

- витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05.11.2019 (далі - витяг з ДЗК);

- копію свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю серія ОД №003894 від 21.08.2019 р.;

- ордер серія ОД № 613516 від 01.06.2020;

- квитанцію про сплату адміністративного збору.

За результатом розгляду державним реєстратором 22 червня 2020 року за допомогою програмних засобів ведення ДРРП було прийнято рішення № 52762049 про відмову у державній реєстрації права власності на земельну ділянку за кадастровим № :01:002:0077 на підставі ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктами 18 та 23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМ України від 25.12.2015р. №1127.

Позивач вважає вказану відмову протиправною та звернувся до суду.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст. 41 Конституції України Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» цей Закон регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За приписами п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Згідно з п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.

У разі якщо оригінали документів, необхідних для проведення реєстраційних дій, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства.

У разі подання заяви уповноваженою на те особою державним реєстратором встановлюється обсяг повноважень такої особи на підставі документа, що підтверджує її повноваження діяти від імені іншої особи.

Для цілей проведення реєстраційних дій документом, що підтверджує повноваження діяти від імені іншої особи, є документ, що підтверджує повноваження законного представника особи, нотаріально посвідчена довіреність або відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про особу, яка уповноважена діяти від імені юридичної особи.

Дійсність довіреності, нотаріально посвідченої відповідно до законодавства України, перевіряється за допомогою Єдиного реєстру довіреностей.

Про подання/отримання заяви на проведення реєстраційних дій державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав невідкладно повідомляє власника об`єкта нерухомого майна, щодо якого подано заяву, а також відповідного користувача, обтяжувача.

Порядок подання заяв у сфері державної реєстрації прав та повідомлення власника об`єкта нерухомого майна, а також відповідного користувача, обтяжувача про подані заяви визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Суд зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач керувався тим, що Ордер серія ОД № 613516 від 01.06.2020, який було подано для проведення державної реєстрація було видано ОСОБА_3 для посвідчення його повноважень на надання правової допомоги ОСОБА_1 , замість ОСОБА_1 .

З огляду на що, суд зазначає, наступне За приписами ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Згідно з підпунктом 15.4 пункту 15 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року № 36 (чинному на час виникнення спірних відносин), ордер має містити назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом, із зазначенням за необхідності виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI.

Як встановлено судом у Ордері серія ОД № 613516 від 01.06.2020, який було надано представником позивача до відповідача, крім зазначення прізвища особи інтереси якої представляє адвокат з помилками, адвокатом не вказано назви органу, у якому надається правова допомога адвокатом.

Положення наведених норм процесуального права дають підстави для висновку, що повноваження адвоката як представника сторони мають бути підтверджені оригіналом ордера або довіреністю (оригіналом) цієї сторони, що посвідчує такі повноваження, або її копією, засвідченою у визначеному законом порядку, зокрема, особою, яка має повноваження на засвідчення копії довіреності.

Виходячи зі змісту ч.1,3 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (ст. 400-1 Кримінального кодексу України).

Ордер, який видано відповідно до статті 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.

Надання договору про правничу допомогу, його копії або витягу разом із ордером чинна редакція КАС України не вимагає.

Крім того, системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавець чітко відокремив судові органи як такі, що повинні бути окремо зазначені в ордері на надання правової допомоги, зокрема в графі "Назва органу, в якому надається правова допомога".

Отже, в ордері на надання правової допомоги має бути зазначено не абстрактний орган державної влади, а конкретна назва такого органу, зокрема суду.

Зазначений правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 9901/847/18 (провадження № 11-44заі19).

З огляду на викладене, Державним реєстратором Ізмаїльської районної державної адміністрації Кравченко Наталією Семенівною правомірно прийнято рішення № 52762049 про відмову у державній реєстрації права власності на земельну ділянку за кадастровим № :01:002:0077 на підставі ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктами 18 та 23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМ України від 25.12.2015р. №1127, оскільки представником позивача не надано до Ізмаїльської районної державної адміністрації належного є документу, що підтверджує повноваження законного представника особи.

Окремо суд зазначає, що відповідно до пункту 37 порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868 встановлено, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є:

1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат;

2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

4) видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати;

5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону;

6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат;

7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 р. органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією;

8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

9) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею;

10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

12) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

13) закон, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації;

15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Таким чином суд зазначає, що позивачем не подано всіх необхідних документів для здійснення відповідної реєстрації, оскільки як зазначено позивачем Державний акт ним було втрачено, а дублікат не отримано.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що регулюють спірні правовідносини між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що поданий позов позивача задоволенню не підлягає, оскільки відповідач довів правомірність прийнятого ним рішення.

Правові підстави для відшкодування позивачу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 12, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державного реєстратора Ізмаїльської районної державної адміністрації Кравченко Наталії Семенівни (пр.-кт Суворова,62, м.Ізмаїл, Одеська область,68601) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293,295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.С. Єфіменко

.