Справа № 240/15049/20
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/15049/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черняхович Ірина Едуардівна

Суддя-доповідач - Мацький Є.М.

17 грудня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Прокуратури Житомирської області про визнання протиправним та скасування пункту наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. В вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Офісу Генерального прокурора та Прокуратури Житомирської області , в якому просив:

1) поновити строки звернення до суду з даною позовною заявою;

2) витребувати з офісу Генерального прокурора належним чином засвідченні копії матеріалів ОСОБА_1 та всіх матеріалів, які стали підставою для прийняття наказу Генерального прокурора України від 22.03.2002 № 300к про його звільнення;

3) витребувати з Прокуратури Житомирської області:

- належним чином засвідчену копію наказу Генерального прокурора України від 22.03.2020 № 300к про звільнення ОСОБА_1 з посади та з органів прокуратури з позбавленням класного чина;

- довідку про розмір заробітної плати за два місяці, що передували даті звільнення з урахуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, а саме з врахуванням інфляційних та коефіцієнту коригування;

- інформацію з приводу всіх змін посадових окладів за посадою старшого прокурора відділу нагляду за виконанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією прокуратури Житомирської області;

4) визнати протиправним та скасувати п. 2 наказу Генерального прокурора України від 22.03.2002 № 300к про звільнення ОСОБА_1 з посади та органів прокуратури з позбавленням класного чина;

5) поновити ОСОБА_1 в органах прокуратури на посаді старшого прокурора відділу нагляду за виконанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією прокуратури Житомирської області або на рівнозначній посаді з 16 березня 2002 року. Внести зміни до трудової книжки відповідно до вимог чинного законодавства;

6) стягнути з Прокуратури Житомирської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 3000000,00 гривень;

7) допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 в органах прокуратури на посаді старшого прокурора відділу нагляду за виконанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією прокуратури Житомирської області;

8) допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Прокуратури Житомирської області на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати в межах одного місяця.

2. Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року вказана позовна заява була залишена без руху, а позивачу було надано строк на усунення зазначених в ухвалі недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали

3. 08 жовтня 2020 року до суду від ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали від 16.09.2020 надійшли уточнена позовна заява, клопотання про витребування доказів, заява про поновлення строків звернення до суду.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

4. Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року - позовну заяву повернуто позивачу на підставі п.9 ч.4 ст.169 КАС України, у зв`язку із тим, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

5. ОСОБА_1 /надалі- апелянт/, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив її скасувати та прийняти нове судове рішення, яким направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

4.1. Апелянт зазначив, що наказом прокурора Житомирської області від 15.03.2002 № 43 його було звільнено з посади та органів прокуратури за вчинення проступку, який порочить його як працівника прокуратури. В подальшому, оскаржуваним у даній справі наказом Генерального прокурора України від 22.03.2002 № 300к наказ прокурора Житомирської області від 15.03.2002 № 43 був скасований, а ОСОБА_1 за вчинення ним проступку, який порочить працівника прокуратури, було звільнено з посади та органів прокуратури з позбавленням класного чину.

4.2. Разом з тим, апелянт зазначає, що із зазначеним наказом його не ознайомлювали та копію оскаржуваного наказу йому не надавав. Крім того, апелянт зазначив, що згідно з мотивувальною частиною наказу від 22.03.2002 № 300к підставою його звільнення була причетність до скоєння злочину. Оскільки в період з 15 березня 2002 року по 17 березня 2020 року здійснювалось досудове слідство та судовий розгляд кримінальної справи за фактом його причетності до скоєння злочину в межах якого він декілька разів був заарештований, то позивач вказав, що він не міг протягом вказаного строку звернутися до суду. З огляду на вказане, апелянт вважає, що строки звернення з позовом до суду ним пропущено з поважних причин.

ІІ. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

5. Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

6. Частинами 1, 2 статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

7. Згідно з ч. 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

8. Строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

9. Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

10. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

11. Встановлений ст. 122 КАС України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

12. Процесуальне законодавство пов`язує початок перебігу строку на звернення до адміністративного суду з моментом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

13. Згідно з ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

14. При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

15. Суд також зазначає, що доказами того, що особа знала про порушення своїх прав є не тільки її дії, спрямовані на захист порушених прав, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

16. Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено встановлений ч.5 ст.122 КАС України місячний строк для звернення до суду з цим позовом без поважних причин.

17. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

18. Відповідно до ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

19. Згідно з ч. 1, 2 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

20. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

21. Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

22. У постанові від 24.09.2019 по справі №420/6389/18 Верховний Суд зауважив, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

23. Апелянт серед доводів поважності причин пропуску звернення до суду зазначає, що він був затриманий, а потім декілька разів був заарештований, однак такі доводи не свідчать про те, що з моменту прийняття оскаржуваного наказу до прийняття ухвали Верховного Суду від 17.03.2020 у кримінальній справі №1-26-12 за його обвинуваченням у скоєнні злочину, він перебував під вартою. Крім того суд зазначає, що перебування особи під вартою або під арештом ніяким чином не обмежує її у звернені до адміністративного суду за захистом своїх прав.

24. Доводи позивача про проведення досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи також не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду, оскільки саме по собі кримінальне провадження щодо певної особи, скасування вироків судів першої інстанції відносно цієї особи, не можуть бути об`єктивними причинами, які перешкоджають такій особі звернутися до суду з позовом.

25. Судом встановлено, що позивач оскаржує наказ прокурора Житомирської області від 22.03.2002 №300к про звільнення ОСОБА_1 з посади та органів прокуратури за вчинення проступку, який порочить його як працівника прокуратури з позбавленням класного чину. Отже, кінцевою датою для звернення до суду з даним позовом була 23.04.2002, тоді як, апелянт звернувся до суду лише в вересні 2020 року, з пропуском строку, передбаченого ч.5 ст.122 КАС України.

26. З мотивувальної частини оскаржуваного наказу вбачається, що він прийнятий, з огляду причетності ОСОБА_1 до скоєння злочину, а також, що він своїми діями скомпрометував себе як працівник прокуратури, при наступних обставинах - на квартирі ОСОБА_1 третіми особами вживались спиртні напої і одному з присутніх, в той час як ОСОБА_1 спав в іншій кімнаті перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, а у нього викрадено посвідчення працівника прокуратури області та інші речі.

27. Отже, звільнення позивача пов`язане не лише з причетністю до скоєння злочину, але й із вчиненням ним дій, які компрометують його як працівника прокуратури.

28. Посилання позивача на те, що він не звертався до суду з даним позовом понад 17 років, чекаючи чи буде доведена його вина у вчиненні злочину, суд не може вважати таким, що свідчать про наявність поважним причин пропуску строку звернення до суду.

29. Суд зауважує, що предмети дослідження в кримінальному провадженні та адміністративній справі є різні; в даному випадку підставою звільнення позивача з посади було не скоєння злочину, а порушення ним Дисциплінарного статуту прокуратури України - вчинення проступку, який порочить його як працівника прокуратури. Та обставина, що по кримінальній справі відносно ОСОБА_1 тривалий час не було постановлено вироку, який набрав законної сили, не є об`єктивною непереборною причиною, яка перешкоджала йому своєчасно звернутися до суду, якщо він вважав, що був неправомірно звільнений.

30. Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що апелянтом не наведено поважних причин, за яких він не міг звернутися до адміністративного суду в межах передбаченого законом строку. Будь-яких істотних і вагомих причин пропуску строку на звернення до суду, які б непереборно перешкоджали позивачу звернутись до суду та вважати строк звернення до суду не пропущеним або пропущеним, але з поважних причин, матеріали справи - не містять.

31. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку, що вказані позивачем підстави пропуску строку звернення до суду є неповажними, а тому позовна заява підлягає поверненню позивачеві.

ІІІ. ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТОМ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

32. Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

33. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

34. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

35. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

36. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

37. Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, Апеляційний Суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які б були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.