Справа № 826/5140/17
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 826/5140/17

адміністративне провадження № К/9901/44836/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Бучик А.Ю.,

суддів: Мороз Л.Л., Рибачука А.І.

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2017 року (суддя Костенко Л.А.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2017 року (колегія суддів: Желтобрюх І.Л., Горяйнов А.М., Парінов А.Б.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "ІТ Контракт", Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк", про визнання протиправними дій, скасування рішення, -

УСТАНОВИВ:

В квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, де треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ІТ Контракт», Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», та просив:

- визнати протиправними дії виконавчої дирекції Фонду щодо скасування відкритих торгів (аукціону) з продажу прав вимоги за кредитним договором від 26.10.2017№, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 ;

- скасувати рішення виконавчої дирекції Фонду №1035 від 16.03.2017 про скасування відкритих торгів (аукціону) з продажу прав вимоги за кредитним договором від 26.10.2017 №.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.06.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2017, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.09.2017 відкрито касаційне провадження.

Відзиви на касаційну скаргу не надходили.

Справу передано до Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 10.03.2017 відбулися торги (аукціон) з продажу прав вимоги за кредитним договором від 26.10.2007 №0 (лот №Qb3931), проведені організатором торгів - ТОВ «ІТ-Контракт», переможцем яких став ОСОБА_1 , тобто позивач.

Однак, 13.03.2017 ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Фонду з проханням прийняти рішення про скасування результатів вищезазначених відкритих торгів у зв`язку з необхідністю переоцінки активу як забезпеченого іпотекою. В зв`язку з чим, листом від 14.03.2017 №1987 ПАТ «Дельта Банк» повідомило ТБ «Полонекс» та ТОВ «ІТ-Контракт», що не буде підписувати наданий протокол електронних торгів від 10.03.2017 №UA-EA-2017-02-15-000007-с до розгляду Фондом вищезазначеного звернення про скасування результатів торгів.

Рішення виконавчої дирекції Фонду від 16.03.2017 №1035 скасовано результати відкритих торгів (аукціону), проведених 10.03.2017 ТОВ «ІТ-Контракт», з продажу прав вимоги за кредитним договором від 26.10.2007 №0. Підставою до прийняття зазначеного рішення стало скасування заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 12.03.2014 по справі №757/1021/14-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору від 26.10.2007 №0, з огляду на те, що оціночна вартість права вимоги за вказаним кредитним договором значно збільшилась, і це безпосередньо вплинуло на склад ліквідаційної маси ПАТ «Дельта Банк».

В подальшому, на підставі вищевказаного рішення ТОВ «ІТ-Контракт», було змінено статус торгів (аукціону) на «відмінені».

Не погоджуючись з вказаним рішенням фонду, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд виходив з того, що оскаржуване рішення було прийняте відповідачем у відповідності до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому підстави до його скасування відсутні.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає таке.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункти 1, 2 частини першої статті 4 КАС).

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, з наведеними у статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У пункті 7 частини першої статті 4 КАС визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Необхідною та єдиною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним владних управлінських функцій, при цьому ці функції суб`єкт повинен здійснювати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта.

Натомість приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Положення Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI) встановлюють правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, установлених цим Законом. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, зокрема, здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку (положення статей 3, 4 Закону № 4452-VI).

Аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що основні функції Фонду мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і такі, що не містять владної складової, а спрямовані на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків.

Водночас у розумінні Закону № 4452-VI неплатоспроможним є банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення його до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України від 7 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки та банківську діяльність». Ліквідацією банку є процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до законодавства (пункти 6 і 8 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI).

За змістом частин першої, третьої, п`ятої статті 34 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а виконавча дирекція Фонду у цей же строк призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

За змістом статті 36 Закону № 4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, установлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку.

З урахуванням наведеного убачається, що з моменту запровадження у банку тимчасової адміністрації Фонд набуває повноваження органів управління та контролю банку з метою реалізації покладених на нього чинним законодавством функцій. При цьому банк зберігає свою правосуб`єктність юридичної особи та відповідного самостійного суб`єкта господарювання до завершення процедури його ліквідації та внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Такий правовий статус Фонду, визначений Законом № 4452-VI, дає підстави для висновку про те, що Фонд як юридична особа публічного права може бути суб`єктом як публічно-правових, так і приватноправових правовідносин. При цьому в приватноправових відносинах, якими є здійснення функцій органу управління банку, у якому запроваджено тимчасову адміністрацію, чи банку, який ліквідується, Фонд не здійснює функцій суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 4 КАС.

При цьому визначений статтею 3 Закону № 4452-VI правовий статус Фонду, відповідно до якої він є, зокрема, юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні, - не впливає на правовий статус банку, в якому запроваджено тимчасову адміністрацію або щодо якого розпочато процедуру ліквідації, оскільки Фонд розпоряджається майном такого банку від імені останнього й у межах виконання покладених на нього законодавством функцій щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та не здійснює в цій частині жодних владних управлінських функцій.

Таким чином, лише Фонду за законом доручено забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації, а спірні правовідносини випливають із повноважень щодо реалізації майна (активів) банку на відкритих торгах (аукціоні), виконавча дирекція Фонду діє як представник сторони договірних відносин.

Подібний правовий висновок викладено, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справах №№ 826/1781/17, 818/208/18, у яких підсумовано, що позивачем оспорюються дії виконавчої дирекції Фонду не як суб`єкта владних повноважень, а як органу управління банком, який здійснює заходи щодо відчуження активів банку, а отже, такий спір не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

У справі, що розглядається, позивач оскаржує прийняте Фондом рішення про скасування результатів відкритих торгів (аукціону) з продажу прав вимоги за кредитним договором від 26.10.2017 №, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 ;

Тобто, позивач оскаржує рішення Фонду не як суб`єкта владних повноважень, а як органу управління банком, який здійснює заходи щодо реалізації майна ПАТ «Дельта Банк».

Підвідомчість господарських справ установлена ст. 2 ГПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), згідно з п. 1 ч. 1 якої господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів та інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів.

Аналогічна норма закріплена в п. 1, 10, 15 ч. 1 ст. 20 ГПК у редакції, чинній на час розгляду справи Верховним Судом.

Враховуючи правові висновки, а також суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суди помилково розглянули дану справу в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 354 КАС порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

За таких обставин ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а провадження в адміністративній справі - закриттю.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 354, 356, 359 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2017 року скасувати.

Провадження у справі № 826/5140/17 за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "ІТ Контракт", Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк", про визнання протиправними дій, скасування рішення закрити.

Роз`яснити позивачеві, що справу належить розглядати в порядку господарського судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий А. Ю. Бучик

Судді: Л. Л. Мороз

А. І. Рибачук