Справа № 280/2038/20
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

10 грудня 2020 року Справа № 280/2038/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «ЗАПОРІЖКОКС» (69600, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 4, ) до Державної податкової служби України (04053, м. Київ, пл. Львівська, 8, ) про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації та зобов`язання надати нову індивідуальну податкову консультацію, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний Приватного акціонерного товариства «ЗАПОРІЖКОКС» (далі позивач) до Державної податкової служби України (далі відповідач), відповідно до якого просить суд:

- визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію від 15 жовтня 2019 року №771/6/99-00-04-01-01-15/ІПК;

- зобов`язати з урахуванням висновків суду по даній справі надати позивачу нову індивідуальну податкову консультацію на звернення №19/156 від 02 вересня 2019 року.

Позовна заява обґрунтування тим, що на думку позивача Закон № 481 встановлює обов`язок отримання суб`єктом господарювання ліцензії на право оптової торгівлі пальним лише в тому випадку, коли ним здійснюється діяльність із придбання та подальшої реалізації пального, разом з тим, не встановлює обов`язок отримання суб`єктом господарювання ліцензії на право оптової торгівлі пальним у випадку, коли ним здійснюється діяльність з виробництва та реалізації пального. Однак, позивач не здійснює діяльності із придбання та подальшої реалізації пального, не здійснює діяльності із придбання та подальшої реалізації бензолу сирого кам`яновугільного марки БС (за кодом 2707 10 90 00 згідно з УКТ ЗЕД). В процесі своєї діяльності позивач здійснює тільки хімічну переробку кам`яного вугілля методом коксування, результатом якого є виробництво таких видів продукції, як доменний кокс, кам`яновугільна смола, коксовий газ, бензол сирий кам`яновугільний, пек кам`яновугільний електродний, амоній сульфат, масла кам`яновугільні, нафталінова фракція, сировина коксохімічна для виробництва високоструктурного технічного вуглецю та ін. Вказує, що в процесі замкнутого безперервного технологічного циклу, позивач отримує бензол сирий кам`яновугільний марки БС (за кодом 2707 10 90 00 згідно з УКТ ЗЕД), який є підакцизним продуктом згідно підпункту 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 Податкового кодексу. Виробництво бензолу сирого кам`яновугільного марки БС (за кодом 2707 10 90 00 згідно з УКТ ЗЕД) (далі - бензол БС) Позивач здійснює у відповідності до ТУ У 24.1-3-2003, на підставі безстрокової ліцензії на виробництво особливо небезпечних хімічних речовин (за переліком, який визначається Кабінетом Міністрів України), виданої 30 червня 2016 року згідно рішення № 231 Міністерства екології та природних ресурсів України.

30 березня 2020 року провадження у справи відкрито за правилами загального позовного провадження, а підготовче засідання призначено на 30 квітня 2020 року.

30 квітня 2020 року підготовче засідання відкладено на 28 травня 2020 року, про що судом постановлено відповідну ухвалу суду.

Ухвалою суду від 28 травня 2020 року строк проведення підготовчого провадження у справі № 280/2038/20 продовжено на 30 днів, а підготовче засідання відкладено та призначено на 11 червня 2020 року.

Ухвалою суду від 11 червня 2020 року провадження у справі зупинено до 27 серпня 2020 року.

27 серпня 2020 року строк зупинення провадження у справі продовжено до 29 вересня 2020 року.

29 вересня 2020 року строк зупинення провадження у справі продовжено до 10 листопада 2020 року.

10 листопада 2020 року представник Приватного акціонерного товариства «ЗАПОРІЖКОКС» подав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник Державної податкової служби України в судове зсідання не прибув, про день час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяв та клопотань до суду не подано. Відзиву до суду не надано.

10 листопада 2020 року провадження у справі поновлено, про що судом постановлено відповідну ухвалу.

Також, 10 листопада 2020 року ухвалою суду підготовче провадження у справі №280/2038/20 закрито, а справу призначено до розгляду по суті з 10 листопада 2020 року у письмовому провадженні.

Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження, фіксація судового засідання за допомогою технічного пристрою, відповідно до частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснювалась.

Розглядаючи матеріали справи, суд встановив наступне.

Законом України від 23 листопада 2018 року № 2628-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» (далі-Закон № 2628) були внесені зміни до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР, у тому числі про необхідність отримання ліцензій на право оптової торгівлі пальним.

Зокрема, назву останнього закону було змінено на нову назву - Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та пального» від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР.

Вищевказані зміни набрали чинності з 01 липня 2019 року.

Приватне акціонерне товариство «ЗАПОРІЖКОКС» в процесі своєї виробничої діяльності виробляє доменний кокс, а також в процесі замкнутого безперервного технологічного циклу отримує бензол сирий кам`яновугільний марки БС (за кодом 2707 10 90 00 згідно з УКТ ЗЕД).

Відповідно до підпункту 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 Податкового Кодексу України до переліку пального було включено бензол сирий кам`яновугільний марки БС (за кодом 2707 10 90 00 згідно з УКТ ЗЕД), який за своїми хімічними властивостями не може використовуватись як пальне.

Так, відповідно до статті 52 Податкового кодексу України 02 вересня 2019 року Приватне акціонерне товариство «ЗАПОРІЖКОКС» звернулося до Державної податкової служби України звернулося для отримання індивідуальної податкової консультації в письмовій формі № 19/156 з питань практичного застосування статті 15 Закону № 481, щодо наступних питань:

- суб`єкт господарювання не здійснює діяльність з придбання та подальшої реалізації пального. Чи необхідно такому суб`єкту господарювання отримувати ліцензію на право оптової торгівлі пальним;

- суб`єкт господарювання здійснює діяльність з виробництва та подальшої реалізації пального. Чи необхідно такому суб`єкту господарювання отримувати ліцензію на право оптової торгівлі пальним виходячи з визначення оптової торгівлі як діяльності з «придбання та подальшої реалізації» пального;

- суб`єкт господарювання здійснює діяльність, в ході якої з місця зберігання пального, яке розташоване за місцезнаходженням суб`єкта господарювання, завантажує пальне у залізничні цистерни та відправляє їх контрагенту, при цьому, відповідно до умов укладених господарських договорів, відвантаження та перехід права власності на пальне здійснюється в місцях, які не співпадають з місцезнаходженням суб`єкта господарювання.

Чи буде в такому разі така діяльність суб`єкта господарювання діяльністю за відсутності місць оптової торгівлі пальним?

Чи необхідно такому суб`єкту господарювання отримувати одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання?

- суб`єкт господарювання здійснює діяльність, в ході якої з місця зберігання пального, яке розташоване за місцезнаходженням суб`єкта господарювання, завантажує пальне у залізничні цистерни та відправляє їх контрагенту, при цьому, відповідно до умов укладених господарських договорів, відвантаження та перехід права власності на пальне здійснюється в місці яке не співпадає з місцезнаходженням суб`єкта господарювання.

Чи буде в такому разі місце зберігання пального, яке розташоване за місцезнаходженням суб`єкта господарювання, місце відвантаження пального та місце переходу права власності на пальне, які не співпадають з місцезнаходженням суб`єкта господарювання, вважатися окремими місцями оптової торгівлі?

Чи необхідно такому суб`єкту господарювання отримувати ліцензію на право оптової торгівлі пальним на кожне із зазначених місць оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно?

- суб`єкт господарювання здійснює діяльність, в ході якої з місця зберігання пального, яке розташоване за місцезнаходженням суб`єкта господарювання, завантажує пальне у залізничні цистерни та відправляє їх контрагенту, при цьому, відповідно до умов укладених господарських договорів, відвантаження та перехід права власності на пальне здійснюється в місці, яке не співпадає з місцезнаходженням суб`єкта господарювання.

Чи необхідно такому суб`єкту господарювання отримувати і ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання і ліцензії на кожне із зазначених місць оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального?

Так, Державною податковою службою України 15 жовтня 2019 року надано Приватному акціонерному товариству «ЗАПОРІЖКОКС» податкову консультацію зокрема у якій зазначено «… Товариство здійснює реалізацію пальним суб`єктам господарювання роздрібної та/або оптової торгівлі та/або іншим особам, з місцем торгівлі, на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для здійснення оптової торгівлі, у розумінні Закону № 481, йому необхідно отримати ліцензію на право оптової торгівлі пальним, за наявності у ліцензіата місць оптової торгівлі пальним на кожне місце оптової торгівлі пальним.

Відповідно до статті 1 Закону № 481 місце зберігання пального визначено як місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовується для зберігання пального на праві власності або користування.

Зберігання пального - це діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

Відповідно до статті 15 Закону № 481, зберігання пального може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензії на право зберігання пального.

Статтею 15 Закону № 481 визначено, що ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця: зберігання пального, що використовуються:

підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету;

підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву;

суб`єктами господарювання для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Крім цього, відповідно до статті 15 Закону №481 суб`єкт господарювання має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії.

Тобто у разі здійснення суб`єктами господарювання всіх форм власності діяльності із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик на території (місці), де розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користуванні, йому необхідно буде отримувати ліцензію на право зберігання пального, крім випадків, передбачених Законом №481, коли така ліцензія не отримується. …».

Позивач не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, звернувся до суд з позовною заявою.

Розглянувши наявні у справі матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Згідно з частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

Згідно підпункту 19-1.1.28 пункту 19-1.1.статті19-1 ПК України контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею193цьогоКодексунадають індивідуальні податкові консультації, інформаційно-довідкові послуги з питань податкового та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту14.1.172пункту14.1статті14 ПК України податкова консультація - це індивідуальна податкова консультація та узагальнююча податкова консультація, що надаються в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з підпунктом14.1.172-1пункту14.1статтіУкраїни індивідуальна податкова консультація - це роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.

Згідно пункту 52.1 статті Податкового кодексу України за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію (пункту 52.2 статті 52 ПК Кодексу).

У відповідності до пункту 52.3 статті 52 ПК України за вибором платника податків індивідуальна податкова консультація надається в усній або письмовій формі. Індивідуальна податкова консультація, надана в письмовій формі, обов`язково повинна містити назву - податкова консультація, реєстраційний номер в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства.

Індивідуальна податкова консультація, надана в письмовій формі, підлягає реєстрації в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій та розміщенню на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, без зазначення найменування (прізвища, ім`я, по батькові) платника податків, коду згідно з ЄДРПОУ (реєстраційного номера облікової картки) та його податкової адреси.

Згідно пункту 53.2 статті 53 ПК України платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій або електронній формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Податкова консультація надається контролюючими органами у межах їхньої компетенції з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган, виходячи з норм або змісту відповідного податку чи збору.

З контексту наведених норм Податкового вбачається, що кожен платник податків має право звернутись до контролюючого органу для отримання консультації з питань практичного використання норм податкового права. В разі виникнення спору платника податку з контролюючим органом такий платник в підтвердження правомірності своїх дій може спиратися на отриману податкову консультацію.

При цьому, чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством передбачено визнання судом податкової консультації недійсною лише в тому випадку, якщо податкова консультація суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору.

При цьому, дослідженню в справах про визнання протиправною та скасування податкової консультації підлягають обставини щодо: поставлених у зверненні платника про надання податкової консультації питань; викладених у податковій консультації відповідей; відповідність зазначених у податковій консультації висновків нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23 червня 2016 року №К/800/52977/13.

Крім того, з аналізу вище зазначених норм можна зробити висновок про те, що функція податкової консультації полягає у допомозі платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або іншого нормативно-правового акта, який стосується оподаткування, і є фактично відповіддю контролюючого органу платнику податків на його питання, яка повинна містити конкретні роз`яснення такому платнику щодо практичної форми та/або моделі його поведінки у визначеному колі податкових правовідносин.

України передбачені обов`язкові вимоги щодо змісту податкової консультації та встановлено обов`язок контролюючих органів надавати податкові консультації з питань практичного застосування норм податкового законодавства, то відповідно платник податків має право на її отримання. Ненадання такої консультації або надання неякісної та/або незаконної податкової консультації, податковий орган тим самим порушує право платника податків на отримання інформації про практичне застосування норм законодавства та відповідного блага, передбаченого пунктом53.1статті53 ПК України, у вигляді отримання консультації, яка могла б дозволити платнику податків застосовувати норму податкового законодавства певним чином без ризику притягнення до відповідальності. Тобто, надана податкова консультація, яка містить цитати нормативно-правових актів, але ніяких висновків або рекомендацій щодо їх застосування не має, або незаконна податкова консультація, підлягає скасуванню.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року у справі №826/14131/16.

Суд зауважує, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» від 23 листопада 2018 року № 2628-VII визначено, що

виробництво пального - діяльність з переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші, в результаті якої отримується пальне або інші продукти переробки;

зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик;

оптова торгівля пальним - діяльність із придбання та подальшої реалізації пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через своє зареєстроване постійне представництво) роздрібної та/або оптової торгівлі та/або іншим особам;

роздрібна торгівля пальним - діяльність із придбання або отримання та подальшого продажу або відпуску пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик з автозаправної станції/автогазозаправної станції/газонаповнювальної станції/газонаповнювального пункту та інших місць роздрібної торгівлі через паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки та/або реалізація скрапленого вуглеводневого газу в балонах для побутових потреб населення та інших споживачів;

Судом при розгляді справи встановлено, що Товариство позивача здійснює високотемпературну переробку кам`яного вугілля методом коксування, результатом якого є виробництво таких видів продукції, як доменний кокс, кам`яновугільна смола, коксовий газ, бензол сирий кам`яновугільний, пек кам`яновугільний електродний, амонію сульфат, масла кам`яновугільні, нафталінова фракція, сировина коксохімічна для виробництва високоструктурного технічного вуглецю та ін.

В процесі уловлювання ароматичних вуглеводнів з коксового газу, позивач, Приватне акціонерне товариство «ЗАПОРІЖКОКС» отримує бензол сирий кам`яновугільний, який є підакцизним продуктом згідно підпункту 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 Податкового кодексу України.

Судом встановлено, що до переліку видів діяльності позивача не включено добування сирої нафти та природного газу, виробництво продуктів нафтоперероблення та газу, відповідно до Класифікації видів економічної діяльності ДК 009:2010.

У податковій консультації відповідачем зазначено, лише норми права, без конкретизації щодо з кожного поставленого запитання та їх застосування у специфіці господарської діяльності позивача.

Позивач, в своєму зверненні від 02 вересня 2019 року № 19/156 зазначає, що практична необхідність отримання індивідуальної податкової консультації виникає у зв`язку із метою правильного застосування положень статті 15 Закону 481 щодо обов`язковості отримання ліцензії на право оптової торгівлі пальним та визначення правильного виду ліцензії на право оптової торгівлі пальним, яку необхідно отримати.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Водночас Суд враховує Висновок № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Отже, суд не повинен ігнорувати доводи чи докази, на які посилаються сторони у справі, але не зобов`язані надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони.

У відповідності до статті 21 Податкового кодексу України, посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами, забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій.

З огляду на викладене, суд вважає, що податкова консультація від 15 жовтня 2019 року №771/6/99-00-04-01-01-15/ІПК прийнята відповідачем на підставі, у межах, але не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення, для прийняття рішення тобто не відповідає критеріям, визначеним у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки відповідачем не враховано те, що позивач здійснює виробництво бензолу сирого кам`яновугільного на підставі безстрокової ліцензії на виробництво особливо небезпечних хімічних речовин (за переліком, який визначається Кабінетом Міністрів України), виданої 30 червня 2016 року згідно рішення № 231 Міністерства екології та природних ресурсів України та відповідно до Технічних умов «Бензол сирий кам`яновугільний» ТУ У 24.1-3-2003, та положення Закону України № 481/95-ВР, внаслідок чого відповідач прийняв протиправну податкову консультацію від 15 жовтня 2019 року №771/6/99-00-04-01-01-15/ІПК стосовно позивача, яка відповідно підлягає скасуванню.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч цим вимогам КАС України відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, суд вважає за необхідне визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію Державної податкової служби України від 15 жовтня 2019 року №771/6/99-00-04-01-01-15/ІПК

За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими, отже, підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 77, 132, 139, 143, 243-246, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «ЗАПОРІЖКОКС» (69600, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 4, ) до Державної податкової служби України (04053, м. Київ, пл. Львівська, 8, ) про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації та зобов`язання надати нову індивідуальну податкову консультацію задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію від 15 жовтня 2019 року №771/6/99-00-04-01-01-15/ІПК;

Зобов`язати з урахуванням висновків суду по даній справі надати позивачу нову індивідуальну податкову консультацію на звернення №19/156 від 02 вересня 2019 року.

Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «ЗАПОРІЖКОКС» (69600, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 4, ) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України (04053, м. Київ, пл. Львівська, 8, ) судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 4204 (чотири тисячі двісті чотири) гривні 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з урахуваннями доповнень пункту 3 розділу VІ «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Рішення виготовлено та підписано 10 грудня 2020 року.

Суддя О.О. Артоуз