Справа № 420/7869/20
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7869/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінбізнесгруп» до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа - Приватне підприємство «Південьдортех», про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарських штрафу № 208495 від 13.07.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13.07.2020 Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постанову про застосування адміністративно-господарських штрафу № 208495 від 13.07.2020 в розмірі 34 000 грн за порушення, передбачене ч. 1 абз. 16 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Підставою для прийняття даної постанови слугував акт перевірки від 12.06.2020 № 183866, згідно якого предметом перевірки був тз Мерседес д/н НОМЕР_1 , що належить ТОВ «Фінбізнесгруп». Однак власником транспортного засобу та автомобільним перевізником можуть бути різні особи і в даному випадку перевізником було ПП «Південьдортех», з яким у позивача укладено договір оренди транспортних засобів. Відтак, позивача притягнуто до відповідальності неправомірно, оскільки санкція норми ч. 1 абз. 16 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачає відповідальність саме для перевізників, а не для власників транспортних засобів.

Ухвалою судді від 21.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 17.09.2020 заяву представника Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, Державної служби України з безпеки на транспорті із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження залишено без задоволення.

28.10.2020 до суду від представника відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідачі позовні вимоги не визнали у повному обсязі, в задоволенні позову просили відмовити, зважаючи на виявлені в ході рейдової перевірки порушення вагових параметрів. Також представником відповідачів поставлено під сумнів дійсність укладеного позивачем із третьою особою договору оренди транспортних засобів, у зв`язку із чим він просив суд не брати до уваги цей доказ та надати перевагу складеним в ході перевірки матеріалам.

Ухвалою суду від 30.10.2020 Приватне підприємство «Південьдортех» залучено до участі в справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

06.11.2020 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

24.11.2020 до суду від третьої особи Приватного підприємства «Південьдортех» надійшли пояснення щодо позову та відзиву.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 12.06.2020 інспекторами Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області здійснено перевірку т/з марки Мерседес, д/н НОМЕР_1 , який належить ТОВ «Фінбізнесгруп».

В результаті проведених вимірювань виявлено перевищення габаритних параметрів, на підставі чого складено акт № 183866 від 12.06.2020, акт перевищення транспортним засобом вагових параметрів № 0006876 від 12.06.2020; довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 035791 від 12.06.2020; розрахунок плати за проїзд № 401 від 12.06.2020.

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області винесено постанову про застосування адміністративно-господарських санкцій № 208495 від 13.07.2020 відповідно до ч. 1 абз. 16 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», якою на ТОВ «Фінбізнесгруп» накладено штраф в сумі 34000 грн.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає зазначену постанову необґрунтованою, а позовні вимоги підлягаючими задоволенню.

В основу адміністративного позову покладено твердження позивача про неналежну особу, яку притягнуто до відповідальності, з огляду на те, що 01.06.2020 між ТОВ «Фінбізнесгруп» та ПП «Південтдортех» укладено договір оренди транспортних засобів № 02/27-О/01, відповідно до якого орендареві - ПП «Південтдортех» передаються у платне користування транспортні засоби, в т.ч. й перевірений 12.06.2020 т/з марки Мерседес, д/н НОМЕР_1 .

Так, згідно акту приймання-передачі транспортних засобів від 02.06.2020, складеного на виконання вищезазначеного договору № 02/27-О/01 від 01.06.2020, ТОВ «Фінбізнесгруп» (Орендодавець) передав, а ПП «Південтдортех» (Орендар) - прийняв у платне користування автомобіль Mersedes-Benz Actros 4141, д/н НОМЕР_1 .

Таким чином, на момент перевірки 12.06.2020 транспортним перевізником був орендар ПП «Південтдортех», а не власник транспортного засобу ТОВ «Фінбізнесгруп», а тому відповідачем притягнуто до відповідальності неналежну особу.

Згідно наданих до суду письмових пояснень ПП «Південтдортех» автомобіль Mersedes-Benz Actros 4141, д/н НОМЕР_1 станом на 12.06.2020 використовувався підприємством у своїй діяльності, а тому позивача безпідставно притягнуто до відповідальності.

Законом України «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон N 2344-III) визначено засади організації та діяльності автомобільного транспорту. Ним врегульовано відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Відповідно до частини 11 статті 6 Закону N 2344-III державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

Згідно пункту 15 Порядку N 1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Пунктом 31 Порядку N 1567 передбачено, що за результатами розгляду справи про порушення керівник органу державного контролю або його заступник за наявності підстав виносить припис щодо усунення порушень законодавства про автомобільний транспорт.

Приписами статті 48 Закону N 2344-III встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до вимог пункту 32 Порядку N 879, перевізник, який має намір використовувати великоваговий та/або великогабаритний транспортний засіб, зобов`язаний не пізніше ніж за три доби звернутися до уповноважених Укравтодором підприємств із заявою про видачу погодження маршруту. Дозвіл на рух великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу видається відповідним підрозділом МВС, що забезпечує безпеку дорожнього руху, після надання погодження маршруту.

У разі коли під час здійснення габаритно-вагового контролю встановлено, що транспортний засіб є великоваговим та/або великогабаритним, до заяви додаються довідка про здійснення габаритно-вагового контролю та документи, на підставі яких встановлюється маршрут проїзду такого транспортного засобу з часу завантаження до часу здійснення габаритно-вагового контролю.

Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону N 2344-III, визначено, що суб`єктом відповідальності за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - є автомобільний перевізник.

В розумінні вимог статті 1 Закону N 2344-III - автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Таким чином, оскільки, автомобіль Mersedes-Benz Actros 4141, д/н НОМЕР_1 у відповідності до вимог чинного законодавства був переданий позивачем у користуванні іншій особі, - позивач у спірних правовідносинах не мав статусу автомобільного перевізника, у зв`язку із чим не може бути суб`єктом відповідальності, передбаченої абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону N2344-III.

Аналогічна правова позиція викладена у низці рішень Верховного Суду за аналогічних спірних правовідносин, наприклад у постанові ВС від 09.08.2019 по справі № 806/1450/16.

При цьому не заслуговують на увагу доводи сторони відповідача про те, що договір оренди укладено з метою уникнення відповідальності, а тому останній судом до уваги братися не може.

Так, недійсність правочину визначено статтею 215 ЦК. Відповідно до частини першої цієї статті підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною другою статті 215 ЦК визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

За правилами частин першої та другої статті 228 ЦК правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до частини третьої статті 228 ЦК у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Так, статтею 228 ЦК встановлено два окремих види недійсності правочинів: ті, що порушують публічний порядок і є нікчемними, і ті, що вчинені з метою, яка суперечить інтересам держави і суспільства, і є оспорюваними, - недійсність їх прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність в судовому порядку на підставах, установлених законом (частина третя статті 215 ЦК).

З огляду на викладене, застосування наслідків недійсного правочину, які були укладені з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, передбачених частиною третьою статті 228 ЦК, мають застосовуватися до правочинів, недійсність яких встановлюється судом.

Тобто, оспорюванні правочини можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи або прокурора, та лише після встановлення недійсності правочину застосовуються правові наслідки недійсного правочину, які передбачені ст. 208 ГК України.

Однак, відповідачем до суду не надано доказів судового оскарження договору № 02/27-О/01 від 01.06.2020, у зв`язку із чим доводи суб`єкта владних повноважень про необхідність застосування наслідків нікчемності цього правочину на увагу не заслуговують.

Встановлений частиною 2 статті 19 Конституції Україні спеціально-дозвільний принцип діяльності органів державної влади покликаний забезпечити ефективне та прогнозоване функціонування всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, оскільки зобов`язує їх діяти виключно у визначених Конституцією та законами України межах і лише у закріплений ними спосіб.

Практичне застосування вказаного принципу є необхідною передумовою забезпечення прав і свобод людини і громадянина, оскільки пов`язує державу та її органи правом, зобов`язуючи їх діяти у правових межах, у правових формах та правовими способами.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії", заява N 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява N 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ("Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Лелас проти Хорватії", п. 74).

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданнями адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінбізнесгруп» (вул. Володимира Висоцького,буд.23,кв.162,Одеса,Одеська область,65123; ) до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Успенська, 4; ), Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, м. Київ, проспект Перемоги, 14; ), третя особа - Приватне підприємство «Південьдортех» (67872, Овідіопольський район, смт. Великодолинське, вул. Радісна, 11), про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки в Одеській області про застосування адміністративно-господарських штрафу № 208495 від 13.07.2020.

Стягнути з бюджетних асигнувань Управління Укртрансбезпеки в Одеській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінбізнесгруп» судові витрати у розмірі 2102 грн (дві тисячі сто дві гривні).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк