Справа № 160/10183/20
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого суддіЦарікової О.В.,
секретаря судового засіданняБогатинської К.В.,
представника позивача: Циба С.В.,
представника позивача: Костенко О.М.,
представника відповідача: Суріної О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Едванс Рітейл» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-
В обґрунтування заявленого адміністративного позову позивач зазначив, що чинним законодавством визначено, що договори з громадянами на використання їхньої праці можуть укладатися відповідно до трудового або цивільно-правового законодавства, чим фактично і скористався позивач, оскільки між позивачем та фізичною особою ОСОБА_1 укладено цивільно-правовий договір від 01.02.2020 № б/н. Доказами цивільно-правового характеру відносин між позивачем та ОСОБА_1 є податкові звіти, де зазначена оплата за договором цивільно-правового характеру та акт від 27.07.2020 прийому наданих послуг до цивільно-правового договору від 01.02.2020 №б/н. Окрім того, ОСОБА_1 самостійно організовувала свою працю, не підлягала правилам внутрішнього трудового розпорядку та не ознайомлювалася з будь-якими посадовими інструкціями, не надавала замовнику трудову книжку та не входила до штату підприємства, що характеризує означені правовідносини як цивільно-правові. Згідно з оскарженою постановою від 06.08.2020 на позивача накладено штраф за порушення законодавства про працю, а саме: вимог ч. 1, ч. 3 ст. 24 Кодексу Законів про працю України (далі КЗпП України), згідно яких працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору. В означеній постанові відповідач дійшов висновку, що між позивачем та фізичною особою склалися трудові правовідносини, які врегульовані нормами трудового права. Позивач не погоджується із оскарженою постановою, оскільки наведені у ній твердження не можуть бути підставою для висновків контролюючого органу, що правовідносини між позивачем та фізичною особою не є відносинами цивільно - правового характеру, а дії позивача щодо укладення даного договору не можуть бути розцінені як фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору, що свідчить про відсутність в діях позивача ознак порушення трудового законодавства. За таких обставин, позивач вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача у справі, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову, з огляду на таке.
Як встановлено судо та підтверджується наявними матеріалами справи, 19 травня 2020 року громадянка ОСОБА_1 подала до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області заяву про порушення правил оформлення трудових відносин щодо неї ТОВ «Едванс Рітейл», яка була зареєстрована відповідачем 20.05.2020 вх. № Х-738. Згідно змісту заяви, остання працювала у ТОВ «Едванс Рітейл» (магазин «Наш Край», розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Північнодонецька, 2) на посаді продавця-касира у період з вересня 2019 року по травень 2020 року. У зв`язку з поганим самопочуттям та неможливістю вийти на роботу 01 травня 2020 року ОСОБА_1 зателефонувала директору ОСОБА_2 , щоб її попередити про зазначені обставини. Під час телефонної розмови ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_1 , що за таких підстав остання звільнена з роботи, а оскільки офіційно її не приймали на роботу, то і звільняти немає потреби. Через декілька днів ОСОБА_1 приїхала до магазину та вимагала виплатити їй зароблені кошти та повернути трудову книжку. На вимогу ОСОБА_1 показати трудову книжку вона побачила, що запис про працевлаштування у ТОВ «Едванс Рітейл» відсутній. Також, директор магазину повідомила, що через декілька днів з`явиться бухгалтер для проведення розрахунку по заробітній платі та визначиться, чи була ОСОБА_1 офіційно оформлена, у зв`язку із чим трудову книжку не повернуто. На дату подачі заяви, розрахунку по заробітній платі із ОСОБА_1 проведено не було і трудову книжку не повернуто. Оскільки з вини керівництва магазину заявниця не була офіційно оформлена на посаду продавця-касира, не змогла отримати допомогу по вагітності та пологам, проведено її незаконне звільнення та відмовлено у поверненні трудової книжки, вона звернулася до ГУ Держпраці у Дніпропетровській області з вимогою застосувати заходи щодо відновлення її прав та притягнення до відповідальності винних осіб.
На підставі означеного наказу складено направлення на проведення інспекційного відвідування від 25.06.2020 № 410-Н у ТОВ «Едванс Рітейл» головним державним інспекторам відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Дніпровському регіоні управління з питань праці ГУ Держпраці у Дніпропетровській області ОСОБА_3 та Мельничук С.В. у період з 25.06.2020 по 09.07.2020.
Згідно акту виявлено порушення ТОВ «Едванс Рітейл» вимог ч. 1 ст. 21 та ч.ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України та Порядку повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівників на роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413, що полягало у фактичному допуску до роботи робітника, а саме: ОСОБА_1 без укладання трудового договору та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначено Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 5 квітня 2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V).
Абзацом 2 статті 1 Закону № 877-V визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Згідно абзацу 3 вищенаведеної статті, заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 877-V дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Частиною 1 статті 259 КЗпП України визначено, що Державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.
Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 було затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі Порядок № 823), який набув чинність 30.08.2019 року.
Відповідно до абз. 1 п. 2 Порядку № 823 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Згідно п.п. 3 п. 5 вищенаведеного Порядку інспекційні відвідування проводяться за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 7 Закону № 877-V для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.
На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.
Згідно п. 16 Порядку № 823 за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.
Пунктом 24 Порядку № 823 визначено, що у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом, після розгляду зауважень об`єкта відвідування до нього (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування, за результатами якого вносить припис та вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.
Відповідно до п. 25 вказаного Порядку заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування.
Отже, підстави для проведення ГУ Держпраці у Дніпропетровській області інспекційного відвідування зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю у ТОВ «Едванс Рітейл» та процедура його проведення, виходячи із встановлених судом матеріалів справи, були здійснені відповідно до вимог чинного законодавства України.
Зміст виявленого порушення полягав у фактичному допуску ТОВ «Едванс Рітейл» до роботи робітника, а саме: ОСОБА_1 без укладення трудового договору та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.
Як зазначено в акті, перевірка проведена шляхом аналізу наданих документів за період з січня 2020 року по травень 2020 року. Перевіркою питання оформлення трудових відносин між ТОВ «Едванс Рітейл» та громадянкою ОСОБА_1 інспектором відповідача досліджено цивільно-правовий договір від 01.02.2020 № б/н, який укладено між ТОВ «Едванс Рітейл» (замовником) та ОСОБА_1 (виконавцем).
Так, відповідно до п. 1.1 означеного договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надати наступні послуги: - послуги з обслуговування покупців (відпуск продовольчих товарів, пробиття чеків на касовому апараті) в маг. «Наш Край», за адресою: вул. Північнодонецька, 2; - послуги викладки товарів.
Пунктом 1.3 означеного договору визначено, що замовник забезпечує виконавця всім необхідним для якісного виконання послуг.
Згідно з п. 3.1 договору, замовник зобов`язується попереджати до 18:00 години поточного дня про необхідність виконання робіт на наступний день.
Порядок оплати визначений розділом 4 договору, відповідно до п.4.1 якого, за виконані послуги замовник сплачує виконавцю грошову винагороду в національній валюті за фактично виконаний обсяг послуг: 29,00 грн. за 1 годину.
Згідно з п. 4.2 договору нарахування винагороди здійснюється згідно акту прийому передачі наданих виконавцем послуг.
Відповідно до п. 6.1 договору він набирає чинності 01.02.2020 і діє до 30.04.2020р.
Пунктами 7.1 та 7.2 договору визначено, що обсяг виконаних робіт визначається в актах прийому передачі наданих послуг. Акти прийому передачі наданих послуг підписуються після виконання виконавцем послуг, але не рідше ніж 1 раз на місяць.
Виходячи з предмету договору та обов`язків виконавця, визначених вказаним вище договором, інспектором відповідача встановлено, що ОСОБА_1 фактично виконувала обов`язки продавця непродовольчих товарів.
Окрім того, 17.04.2020 директором ТОВ «Едванс Рітейл» надана довідка, відповідно до якої підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на посаді касира торгівельного залу та забезпечує діяльність магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
В акті прийому наданих послуг до цивільно-правового договору від 01.02.2020 № б/н складеного 30.04.2020, який також було надано для перевірки, зазначено, що виконавцем робота надавалася з лютого 2020 року по 30 квітня 2020 року з графіком надання послуг три дні через три по 4-6 годин. Однак, у вказаному акті не зазначена кількість виконаної роботи та відсутній підпис виконавця.
Відповідачем також надані до матеріалів справи копії фіскальних чеків про відпуск товарів працівником ОСОБА_1 , копію видаткового касового ордеру від 08.05.2020, витяг з журналу графіку роботи працівників ТОВ "Едванс Рітейл" та відеозапис щодо здійснення трудової діяльності ОСОБА_1 у ТОВ «Едванс Рітейл», які були надані до перевірки.
З урахуванням перевірених документів, інспектор ГУ Держпраці у Дніпропетровській області дійшов висновку, що робота, яку ОСОБА_1 виконувала за цивільно-правовим договором має ознаки притаманні трудовим правовідносинам, а тому з нею повинен був бути укладений саме трудовий договір, а не договір цивільно-правового характеру.
Із такими висновками не погодився позивач, що і стало підставою для звернення до суду з означеним позовом.
Визначення трудового договору міститься у частині першій статті 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
За приписами статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною 1 статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядчик) зобов`язується на свій ризик, виконати певну роботу за завданням іншої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Обов`язок підрядника виконати роботу або виконавця надати послугу на свій ризик говорить про те, що він не може відмовитися від прийняття на себе певних негативних наслідків, що виникають при виконанні підрядних робіт.
За приписами статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання кінцевих результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється.
Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли угоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є - предмет договору, умови, визначені законом як істотні чи необхідні для договору даного виду, а також всі ті умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода.
Згідно зі статтею 6 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента і визначенні умов договору з врахуванням законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За положеннями частини першої статті 854 ЦК України замовник виплачує належну підрядчику суму за результатами виконаної роботи. Щодо наданих послуг винагорода за виконану роботу (надані послуги) виплачується виконавцю в розмірі, в терміни і в порядку, який встановлений в договорі (частина перша статті 903 ЦК України).
Отже, основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності, гарантії та компенсації передбачені для працівника, а також обов`язки роботодавця залишаються за його межами.
Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, виконавець не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.
З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт з настанням певного кінцевого результату.
З укладеного між позивачем та ОСОБА_1 цивільно-правового договору від 01.02.2020 № б/н, копія якого міститься в матеріалах справи, встановлено, що предметом договору є надання послуги з обслуговування покупців (відпуск продовольчих товарів, пробиття чеків на касовому апараті) в маг. «Наш Край» за адресою: вул. Північнодонецька, 2 та послуги викладки товарів, тобто предметом цього договору є процес праці, а не її кінцевий результат.
Суд зазначає, що жодним пунктом договору не встановлено обсяг виконуваної роботи у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню. Не містяться у договорі і відомості щодо того, який саме конкретний результат роботи повинен передати виконавець замовникові, не визначено переліку завдань роботи, її видів, кількісних і якісних характеристик.
Тобто, зі змісту договору неможливо встановити, що саме повинен зробити виконавець та в якій кількості, тощо.
Окрім того, судом встановлено, що акт прийому наданих послуг до цивільно -правового договору від 01.02.2020 №б/н, складений 30.04.2020, хоч і не підписаний виконавцем, але наданий для ознайомлення під час проведення перевірки, містить лише інформацію про надання виконавцем певних послуг (робіт) та винагороду за обсяг наданих послуг (робіт). Також вказаний вище акт містить відомості щодо періоду роботи з лютого 2020 року по 30 квітня 2020 року з графіком надання послуг три дні через три по 4-6 годин, такі ж відомості ОСОБА_1 вказала у своїй заяві від 19.05.2020, що в свою чергу підтверджує її підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку, що є одним з критеріїв трудового договору.
Доказів протилежного ні в позовній заяві, ні у відповіді на відзив позивач не навів. Доводи позивача щодо відсутності у правовідносинах, які склалися між ТОВ «Едванс Рітейл» та ОСОБА_1 , ознак трудового характеру спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме: заявою ОСОБА_4 від 19.05.2020 (вх. 20.05.2020 №Х-738), оригінал якої оглянуто судом, належним чином засвідчена копія якої міститься в матеріалах справи, в якій повідомлені обставини щодо фактичного виконання фізичною особою ОСОБА_1 обов`язків продавця непродовольчих товарів, цивільно-правовим договором від 01.02.2020 б/н, укладеним між позивачем та ОСОБА_1 , за змістом якого праця за таким договором здійснювалася в межах виробничої діяльності суб`єкта господарювання, виконання роботи не потребували від працівника власних засобів виробництва, ТОВ «Едванс Рітейл» забезпечувало умовами праці, необхідними для виконання роботи, фактичне підпорядкування працівника ОСОБА_1 правилам трудового розпорядку підприємства, що підтверджується витягом з журналу графіка роботи, наданого до перевірки, копія якого міститься в матеріалах справи, виконання робіт здійснювалося відповідно до поставлених завдань ТОВ «Едванс Рітейл».
Суд вважає за необхідне зазначити, що особа має право реалізовувати свої здібності до праці шляхом укладення трудового договору або цивільно-правового, водночас зазначене залежить від характеру праці, про що було зазначено вище.
І якщо ці відносини мають ознаки трудових, то відповідно до імперативних положень частини третьої статті 24 КЗпП України роботодавцю забороняється залучати працівника до роботи без укладення трудового договору в усній або письмовій формі.
Положення частини третьої статті 24 КЗпП України повинні застосовуватися роботодавцями, які бажають використовувати найману оплачувану працю незалежно від того, чи наполягає на такому оформленні працівник чи ні.
Така правова позиції викладена в постанові Верховного Суду від 04.09.2020 у справі № 160/8039/18.
Суд звертає увагу на те, що відповідальність за неналежне оформлення працівника, відповідно до статті 265 КЗпП України, покладається саме на юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю.
Так, зокрема, відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення.
Суд критично оцінює доводи позивача про те, що оскільки законодавство не містить обов`язкових приписів, у яких випадках сторони зобов`язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори, то сторони договору на свій розсуд вправі визначити вид такого договору, у зв`язку із таким.
Так, юридичні та фізичні особи-підприємці, залучаючи працівників до найманої оплачуваної праці та укладаючи з такими особами цивільно-правові договори, замість трудових, позбавляють останніх основних прав та гарантій, встановлених Конституцією (стаття 43-46) та законами України, а саме: на оплату праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, права на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня, на щорічні і додаткові оплачувані відпустки, права на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади тощо.
Вищенаведені правові висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 04.09.2020 у справі № 160/8039/18.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.
У зв`язку із тим, що у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст.139 КАС України позивачу не відшкодовуються.
Керуючись статтями 139, 242 - 246, 247, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 10 грудня 2020 року.

Суддя О.В. Царікова