Справа № 640/21256/20
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2020-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Єгорової Н.М.,

Коротких А.Ю.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області - ліквідаційної комісії про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 22.06.2020 № 14 о/с, яким ОСОБА_1 звільнено зі служби з органів внутрішніх справ з посади старшого слідчого відділення Авдіївського міського відділу поліції Донецької області у запас Збройних Сил України за п.64 «г» через скорочення штатів;

- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого Авдіївського MB Донецької області з 22.06.2020;

- визнати період вимушеного прогулу з 06.11.2015 по дату ухвалення судом рішення;

- зобов`язати запропонувати ОСОБА_1 посади в ГУНП Донецької області.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.09.2020 позов залишено без руху.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.10.2020 позовну заяву повернуто.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для повернення позовної заяви відсутні.

Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні посилаючись на необгрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої-другої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Частинами п`ятою-дев`ятою статті 160 КАС встановлені вимоги до змісту позовної заяви, а статтею 161 КАС перелік та вимоги документів, що додаються до неї.

Так, відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини п`ятої статті 160 КАС в позовній заяві зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти; зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Частиною першою статті 169 КАС визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху, суд першої інстанції вказав про те, що:

- позовна заява не містить позовних вимог щодо кожного з відповідачів, зокрема, відсутні позовні вимоги та виклад обставин щодо їх обґрунтування в частині до Міністерства внутрішніх справ України, з огляду на що позивачу слід або уточнити зміст позовних вимог або уточнити визначити належного відповідача (відповідачів) до якого (яких) позивачу слід звернути позовні вимоги;

- позивач не конкретизує, кого саме він просить суд зобов`язати запропонувати йому посаду в ГУНП Донецької області;

- не є зрозумілим, хто саме має визнати період вимушеного прогулу позивача з 06.11.2015 та чому саме з 06.11.2015, зважаючи на те, що позивач оскаржує наказ про звільнення від 22.06.2020; період вимушеного прогулу є більшим від періоду звільнення позивача зі служби, з огляду на що позивачу або слід уточнити зміст позовних вимог в цій частині або надати обґрунтування позовних вимог в частині визнання періоду вимушеного прогулу саме з 06.11.2015 із зазначення хто саме має визнати такий період вимушеного прогулу;

- вимога позивача про визнання періоду вимушеного прогулу з 06.11.2015 по дату ухвалення судом рішення, не узгоджується з вимогами, передбаченими частиною першою статті 5 КАС, а відтак таку вимогу позивачу слід привести у відповідність до вказаної норми;

- з доданих до позовної заяви документів, останні не засвідчені належним чином у визначеному законодавством порядку, оскільки містять лише підпис та складається зі слів: «З ориг... згідно»;

- позивачем у позовній заяві визначено Головне управління Національної поліції України в якості зацікавленої особи; в той же час КАС не передбачає залучення до участі у справі зацікавлених осіб та взагалі КАС не містить визначення поняття зацікавленої особи; позивачу у позовній заяві слід визначитись із належним статутом Головного управління Національної поліції України, як учасника справи.

- позивачем у позовній заяві визначено код ЄДРПОУ зацікавленої особи Головного управління Національної поліції України - 40108578, проте вказаний код належить Національній поліції України та не містить згадки про належність даного коду саме Головному управлінню Національної поліції України;

- позивач звернувся до суду поза межами місячного строку звернення до суду; заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду позовна заява не містить, а також доказів на підтвердження поважності причин такого пропуску суду також не надано.

Вказану ухвалу отримано позивачем 05.10.2020, на виконання якої останній подав уточнену позовну заяву.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції вказав про те, що:

- в уточненій позовній заяві, якості відповідачів позивачем визначено: Міністерство внутрішніх справ України та Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області - ліквідаційну комісію; в уточненій позовній вимоги зміст позовних вимог звернутий у тому числі до особи - Національної поліції України, яка позивачем в якості відповідача у позовній заяві не визначена; позовні вимоги позивача звернуті, у тому числі до Національної поліції України, яка не має статусу відповідача у даній справі, з огляду на що позивачем, при поданні уточненої позовної заяви, знову недотримано вимоги пунктів 4, 5 частини п`ятої статті 160 КАС;

- позивачем не надано доказів сплати судового збору, у розмірах, передбачених пунктом 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», оскільки вимога зобов`язального характеру, не підпадає під дію норми пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір»;

- в уточненій позовній заяві заявлено також вимогу щодо зобов`язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області звільнити капітана міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «з» (за переведенням у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи організації); вказана вимога не містить викладу обставин щодо її обґрунтування, оскільки не є зрозумілим, яким чином позивач просить суд зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області звільнити позивача з органів внутрішніх справ <...> натомість в уточненій позовній заяві позивач не просить суд поновити його в органах внутрішніх справі;

- в уточненій позовній заяві позивачем разом з вимогами щодо оскарження наказу про звільнення одночасно заявлено вимогу щодо стягнення з Міністерства внутрішніх справ України одноразової грошової допомоги при звільненні; заявлені вимоги є взаємовиключними, оскільки одні вимоги стосуються щодо оскарження звільнення позивача, а інша стосуються стягнення одноразової грошової допомоги, яка не була позивачу виплачена під час його звільнення; позивач у позовній заяві, не обґрунтовує, чому саме з Міністерства внутрішніх справ України позивач просить суд стягнути одноразову допомогу при звільненні, зважаючи на те, що позивача звільнено з органів внутрішніх справ саме з юридичної особи - Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області;

- позивач не уточнює, кого саме просить визнати період вимушеного прогулу з 06.11.2015 по дату ухвалення судом рішення; вимога позивача щодо визнання періоду вимушеного прогулу з 06.11.2015 по дату ухвалення судом рішення не узгоджується з вимогами, передбаченими частини першої статті 5 КАС;

Надаючи оцінку наведеним підставам повернення позову, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Згідно частин першої, другої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 173 КАС підготовку справи до судового розгляду здійснює суддя адміністративного суду, який відкрив провадження в адміністративній справі.

Завданням підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.

Згідно пунктів 3, 4 частини другої статті 180 КАС у підготовчому засіданні суд у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви, вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, заміну позивача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Частиною третьою статті 48 КАС передбачено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Відповідно до частини третьої статті 180 КАС якщо доданий до справи або наданий суду учасником справи для ознайомлення документ або інший доказ викликає обґрунтований сумнів у його достовірності, учасник справи може просити суд виключити його з числа доказів і вирішувати справу на підставі інших доказів або вимагати проведення експертизи.

За змістом пунктів 1-4 частини першої статті 244 КАС під час ухвалення рішення суд вирішує: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно частини другої статті 9 КАС суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що вибір способу захисту та формування вимог позовної заяви є виключним правом позивача, у реалізацію якого суд не вправі втручатися. При цьому, позивач не обмежений формулюванням способів захисту, визначених у частині першій статті 5 КАС, оскільки частина друга цієї статті встановлює можливість захисту в інший спосіб.

Норми статті 160 КАС дійсно передбачають визначення у позовній заяві найменування відповідача та обґрунтування позовних вимог, заявлених до нього. Проте, визначення належного кола учасників справи, вирішення питання належності та допустимості доказів, обґрунтованості позовних вимог, наявності підстав для їх задоволення й ефективного способу захисту прав вирішується саме судом у ході розгляду справи, а не позивачем на стадії вирішення питання відкриття провадження у справі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на наявність недоліків позовної заяви в частині визначення кола учасників справи, виборі способу захисту та обґрунтування окремих позовних вимог.

Необґрунтованим є також посилання суду першої інстанції на ненадання позивачем документа про сплату судового збору як підстава повернення позовної заяви, оскільки з цих підстав позов без руху не залишався, строк на усунення цього недоліку судом не надавався.

У свою чергу, на переконання колегії суддів, правильним є висновок суду першої інстанції про недотримання позивачем місячного строку звернення до адміністративного суду.

Так, залишаючи апеляційну скаргу без руху, суд першої інстанції вказав про те, що позивач звернувся до суду поза межами місячного строку звернення до суду; заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду позовна заява не містить, а також доказів на підтвердження поважності причин такого пропуску суду також не надано.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції вказав про те, що:

- на виконання вимоги ухвали суду від 16.09.2020 позивачем надано лист паперу із назвою «заява про поновлення строку звернення до суду»; вказаний лист паперу із текстом не підписаний заявником;

- перебіг місячного строку звернення до суду закінчився 14.08.2020, тобто до 18.08.2020 - перебування позивача на самоізоляції у зв`язку із обов`язковою обсервацією; позивачем не надано жодних доказів перебування позивача на самоізоляції та не надано жодних доказів, які б зобов`язували позивача перебувати на обов`язковій обсервації саме у період з 18.08.2020;

- не надано жодних доказів які б надали суду можливість визнати причини пропуску такого строку на звернення до суду поважними і такими що були зумовлені обтяженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Щодо посилань суду першої інстанції на подання позивачем непідписаної заяви про поновлення строку (а.с. 22-23), то суд апеляційної інстанції звертає увагу, що матеріали справи містять копію підписаної заяви позивача про поновлення строку, яка подавалася разом із позовною заявою (а.с. 10-11).

Так, у вказаній заяві позивач просив поновити строк звернення до адміністративного суду із посиланням на те, що копію трудової книжки отримано ним 15.07.2020, з 18.08.2020 він перебував на самоізоляції, а процесуальні строки звернення до адміністративного суду були продовжені на час дії карантину.

Надаючи оцінку наведеним обставинам, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У пункті 13 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» від 06.03.2008 №2 зазначено, що при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються строки звернення до суду, встановлені спеціальними законами. У разі коли ці закони зазначені питання не врегульовують, то з врахуванням необхідності субсидіарного застосування законів про працю суди повинні виходити із строків звернення до суду, визначених частиною 1 статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП). Тому громадянин може звернутися із заявою про вирішення спору в тримісячний строк із дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення з публічної служби - у місячний строк із дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Так, згідно частини першої статті 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Ураховуючи те, що перебування особи на публічній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю, то у справах про звільнення з публічної служби слід застосувати положення статті 233 КЗпП в частині початку перебігу строку звернення до адміністративного суду.

На необхідності застосування статті 233 КЗпП у відносинах звільнення з публічної служби наголошував також і Верховний Суд України у постанові від 06.11.2013 № 21-389а13.

Як зазначалося, позивач у поданій заяві вказував на те, що трудову книжку отримав 15.07.2020, а тому останнім днем строку оскарження його звільнення є 15.08.2020, однак, позовну заяву подано лише 02.09.2020.

Колегією суддів враховується, що строк звернення до суду у даній справі було продовжено на 1 день (16.07.2020) у зв`язку із дією пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС у редакції Закону України № 540-IX від 30.03.2020, який 17.07.2020 викладено у новій редакції Законом України № 731-IX від 18.06.2020.

При цьому, вказаним Законом України № 731-IX від 18.06.2020, який набрав чинності 17.07.2020, передбачено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Таким чином, оскільки позивач звернувся до суду лише 02.09.2020, то він втратив право на застосування продовження строків відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС у редакції Закону України № 540-IX від 30.03.2020.

Позивач також вказував на те, що з 18.08.2020 він перебував на самоізоляції, що на його думку, є підставою для поновлення строку звернення до адміністративного суду. Проте, як зазначалося, місячний строк звернення до адміністративного суду скінчився ще 15.08.2020, а тому обставини, що виникли та мали місце після його закінчення не можуть слугувати підставою для його поновлення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 73 КАС передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно частин першої, другої статті 72 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Проте, позивач не надав на підтвердження своїх доводів про перебування на самоізоляції будь-яких доказів. Саме ж лише посилання на існування певних обставин, не дає суду можливості вважати такі обставини об`єктивно існуючими.

Таким чином, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про недотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, а також висновок про те, що вказані позивачем причини пропуску цього строку не є поважними.

Відповідно до частин першої, другої статті 123 КАС у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про повернення позову, проте з помилкових мотивів.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, то оскаржуване судове рішення підлягає зміні в мотивувальній частині.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 312, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2020 року в мотивувальній частині, а в іншій частині - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Єгорова

Суддя А.Ю. Коротких