Справа № 520/5940/2020
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 р. Справа № 520/5940/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Білова О.В., м. Харків, по справі № 520/5940/2020

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради, в якому просив суд:

- визнати дії Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у встановленні статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни неправомірними;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , статус інваліда війни та видати посвідчення інваліда війни.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, з рішенням суду першої інстанції не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить суд рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2020 року по справі № 520/5940/2020 - скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що в силу п.9 ч.2 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до інвалідів війни належать інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської кастастрофи. Пояснив, що згідно з вимогами нормативно-правових актів, які були чинними на момент аварії на Чорнобильській АЕС, цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об`єктах народного господарства, а до складу невоєнізованих формувань цивільної оборони зараховувались в обов`язковому порядку всі працездатні громадяни СРСР, за винятком інвалідів, осіб, що мали мобілізаційні приписи, вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей. Отже, формування Цивільної оборони, в т.ч. невоєнізованої, створювалися саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварії, катастроф і стихійних лих, а громадяни, які виконували роботи по ліквідації наслідків аварїі на ЧАЕС та її наслідків залучалися до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони. Зазначив, що жоден нормативний документ з питань цивільної оборони не містить однозначної вимоги щодо обов`язковості видання розпорядчого документу про залучення кожної конкретної особи до дій у складі формувань цивільної оборони. Тому вважає, що факт залучення громадян до складу формувань Цивільної оборони не потрібно встановлювати, а надані позивачем документи повністю підтверджують наявність у нього права на встановлення статусу інваліда війни на підставі п.9 ч.2 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідач не скористався своїм правом та не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААА № 969917 позивачу встановлено інвалідність ІІ групи унаслідок захворювання, пов`язаного із роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Група інвалідності встановлена безстроково.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про надання йому статусу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачу відповідного посвідчення на підставі Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Листом від 15.11.2019 №Л-1-887/0/309-19.02-39 відповідач відмовив позивачу в наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, у зв`язку із відсутністю підтверджуючих документів, що доводять факт участі у роботах по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони.

Позивач, не погодившись з зазначеною відмовою звернувся з адміністративним позовом до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі №520/12997/19 від 15.01.2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено, рішення набрало законної сили, в апеляційному порядку не оскаржено та набрало законної сили.

05.03.2020 року позивач повторно звернувся до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради з приводу отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, посилаючись на те, що відповідно до довідки 08/8, яка видана Харківським АТП № 16328, позивач направлявся на роботу водія, приймав участь у перевезенні осіб, яких відряджено для виконання роботи з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи терміном з 23.07.1986 по 19.08.1986, з 20.03.1987 по 18.04.1987, з 23.07.1987 по 19.08.1987 року в зону ЧАЕС, знаходився в м. Чорнобилі Київської області в зоні відчуження з приводу перевезення відряджених, що приймали участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Листом від 30.03.2020 року відповідач відмовив позивачу в наданні статусу у зв`язку з відсутністю документів, що доводять факт участі у роботах по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони.

В обґрунтування такої позиції відповідач у вказаному листі послався на те, відповідно до статті 4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни. Згідно пункту 9 статті 7 вказаного Закону до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Згідно з пунктом 10 цього Положення "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності. Отже, для набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, з підстав, встановлених пунктом 9 статті 7 Закону, окрім факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, Закон містить умову, щоб особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі формувань Цивільної оборони. Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони, та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженнями керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств. Відповідачем зазначено, що надані позивачем копії документів щодо набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що він брав участь у таких заходах. Копія довідки 08/8, яка видана Харківським АТП № 16328, не свідчить про участь позивача ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формування Цивільної оборони. Належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони ОСОБА_1 не надано. З огляду на це, відсутні докази, які б свідчили про залучення заявника до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, отже, відсутні і підстави для набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни з підстав, встановлених пунктом 9 статті 7 Закону, та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

Позивач з вказаним рішенням відповідача не погодився та звернувся до суду з позовом

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для набуття позивачем статусу інваліда війни, встановлених п. 9 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту визначаються Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Згідно з пунктом 9 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Отже, умовами для набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ, є: 1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ЦО СРСР від 6 червня 1975 року № 90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Матеріалами справи підтверджено факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також настання інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з участю у ліквідації цих наслідків. Ці обставини свідчать про те, що на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом № 796-ХІІ. Водночас, для набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни (з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), окрім факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, необхідно виконання ще умови в частині прийняття такою особою участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

З огляду на наведене вище, колегія суддів зазначає, що за відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС достатніх підстав для набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" немає.

Так, довідкою номер 08/8, яка видана Харківським АТП № 16328 підтверджується, що ОСОБА_1 направлявся на роботу водія, приймав участь у перевезенні осіб, яких відряджено для виконання роботи ліквідації наслідків ЧАЕС, терміном із 23.07.1986р. по 19.08.1986р., та з 20.03.1987р. по 18.04.1987 р., з 23.07.1987 р. по 19.08.1987 р. в зону ЧАЕС (а.с. 8), та внаслідок чого отримав захворювання пов`язані з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, про що свідчить довідка Міжрайонної радіологічної медико-соціальної експертної комісії №2, серія 12 ААА№466133 (а.с. 10).

З вказаних вище документів, копії яких наявні в матеріалах справи, не вбачається, що позивач був відряджений до м. Чорнобиль для участі у складі формування Цивільної оборони.

Доводи позивача щодо відсутності однозначної вимоги про обов`язковість видання розпорядчого документу по підприємству про залучення конкретної особи до дій у складі формувань Цивільної оборони, є хибними, оскільки в межах спірних відносин має бути підтверджена належними та допустимими доказами участь саме ОСОБА_1 у ліквідації наслідків аварії у складі формувань Цивільної оборони.

Крім того, з наданих позивачем документів не вбачається, що Харківське АТП № 16328, де працював позивач, було віднесене до складу формувань Цивільної оборони.

Отже, документи, які позивач долучив до своєї заяви від 05.03.2020, адресованої УПСЗН адміністрації Шевченківського району ХМР, належним чином підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що він брав участь у таких заходах. Однак, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивач не надав.

Верховний Суд у постанові від 7 червня 2018 року у справі № 377/797/17 висловив правову позицію стосовно того, що при вирішенні подібних спорів обставина щодо безпосередньої участі особи у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони є істотною, позаяк в протилежному випадку статус інваліда війни на підставі пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків, і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно пункту 1 частини 1 статті 9 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З огляду на наведене, за відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, у останнього немає достатніх підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.06.2018 у справі № 377/797/17, від 21.08.2018 у справі № 279/2285/16-а, від 15.05.2019 у справі 816/851/18, від 18.09.2019 у справі № 674/450/17, від 19.09.2019 у справі №756/8323/16-а, від 20.12.2019 року у справі №315/594/15-а.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів відхиляє посилання позивача на Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 № 1111, оскільки цим нормативним актом встановлено загальні положення функціонування системи цивільної оборони в СРСР (на всій його території), однак, сам по собі він не є доказом включення позивача у формування Цивільної оборони та участь його, у складі цих формувань, у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Також, колегія суддів зазначає, що не усі особи, які виконували роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підпадають під дію наведеної статті.

Статус інвалідів війни розповсюджено на осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 1770-IV від 15.06.2004.

З пояснювальної записки до проекту цього Закону вбачається, що до категорії осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, законодавець запропонував відносити вузьку категорію осіб (1300 чоловік), які з перших днів аварії разом з військовослужбовцями виконували роботи у 30-тикілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення у складі мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, діяли за його статутом та підпорядковувалися військовому командуванню.

Разом з тим, позивач не брав участь у загонах спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, тому не може бути визнаний особою з інвалідністю внаслідок війни саме на підставі п.9 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 10.05.2018 по справі № 279/12162/15-а.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції, що відповідачем правомірно відмовлено ОСОБА_1 у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі п.9 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2020 року по справі №520/5940/2020 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2020 по справі № 520/5940/2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді Я.М. Макаренко З.О. Кононенко