Справа № 360/4036/20
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

21 грудня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4036/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М. розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання противоправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - відповідач), в якому позивач просила суд:

-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області в частині відмови у виплаті недоотриманої пенсії громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , його матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області виплатити недоотриману суму пенсії громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період часу з квітня 2015 року по жовтень 2019 року, на користь його матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області подати звіт про виконання рішення суду в строк, який не має перевищувати 30 днів з дати набрання чинності рішення суду (а.с.1-12).

В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт.Комісарівка Перевальського району Луганської області помер син позивача ОСОБА_2 , який перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області та отримував пенсію згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». В січні 2020 року представник позивача подав до приватного нотаріуса Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Короткевич О.Г. заяву позивача про прийняття спадщини після смерті сина, на підставі якої було заведено спадкову справу. Позивачу було відомо, що в період з квітня 2015 року по жовтень 2019 року виплата пенсії її померлому сину відповідачем була призупинена, у зв`язку з чим малась недоотримана за життя пенсія, яка по її приблизним підрахункам становить 100000 грн. При зверненні до нотаріуса представник позивача повідомив про існуючу недоотриману пенсію, у зв`язку з чим нотаріус Короткевич О.Г. направила на адресу відповідача запит про наявність пенсійних коштів, які за життя мав право отримати померлий ОСОБА_2 та не отримав. Нотаріус Короткевич О.Г. повідомила, що на її запит відповідач надав лист №1200-010302-8/4950, в якому зазначив, що згідно ст.61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини. Проте батьки і дружина, а також члени сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум, якщо звернулись за ними протягом 6 місяців з моменту смерті пенсіонера. Разом з цим, відповідач не вказав точну суму пенсії, яка залишилась недоотриманою померлим ОСОБА_2 . Представник позивача вважає, що оскільки відповідач не надав інформації про суму недоотриманої пенсії, яка є безумовною передумовою для виготовлення та видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, вказаний лист-відповідь №1200-010302-8/4950 відповідача слід розглядати як рішення органу Пенсійного фонду України про відмову у виплаті позивачці суми недоотриманої пенсії її померлого сина. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відповідач позов не визнав, до відділу діловодства та обліку звернення громадян 16.11.2020 за вхідним реєстраційним номером 46537/2020 надав відзив на позовну заяву від 11.11.2020 №1200-010702-8/24764 (а.с.25-27), в якому заперечував проти задоволення позову.

В обґрунтування зазначив, що син позивача ОСОБА_2 перебував на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області та отримував пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІ1 від 09.04.1992. ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а тому відповідно до ст. 61 Закону №2262 останній день для звернення за отриманням недоодержаної пенсії є 26.04.2019. Позивач ОСОБА_1 із заявою до головного управління за отриманням недоодержаної пенсії не зверталась, у тому числі документи, які б підтверджували родинні відносини позивача та померлого до головного управлінні не надходили. Оскільки позивач не реалізувала право на отримання недоодержаної пенсії протягом строку викладеного у статті 61 Закону №2262, вона не має право вимагати виплату коштів, бо вони навіть не є спадщиною. На підставі викладеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 23.10.2020 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.16-17).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 18.10.1999 Перевальським РВ УМВС України в Луганській області, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , є матір`ю ОСОБА_2 (а.с.5,9).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_3 від 26.11.2019 (а.с.7).

З матеріалів справи вбачається, ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». За період з 01.11.2014 по 31.10.2018 ОСОБА_2 пенсія виплачена не була. Загальний розмір невиплаченої пенсії за вказаний період становить 62142,50 грн, що підтверджується довідкою відповідача №367 від 05.11.2020 (а.с.34).

На запит приватного нотаріуса Короткевич О.Г. відповідачем було надано відповідь від 12.03.2020 №1200-010302-8/4950, в якій зазначив, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Також відповідач зазначив, що суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (а.с.6).

Позивач вважає, що вказану відповідь відповідача рішенням про відмову в виплаті недоотриманої пенсії померлого сина, а тому звернулася до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначаються Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992 (далі - Закон № 2262).

Статтею 61 Закону №2262 визначено, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

За приписами частини 3 цієї статті зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

З аналізу статті 61 Закону № 2262 суд робить висновок, що законодавець чітко розмежує осіб, які мають право на отримання суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю. До вказаних осіб законодавцем віднесено, по-перше, членів сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника (стаття 30 Закону № 2262), по-друге, члени сім`ї, які не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника: 1) батьки і дружина (чоловік); 2) члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті.

При цьому вказана норма чітко визначає заявочний принцип, який реалізується шляхом подання відповідної заяви.

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Порядок № 3-1).

Згідно з пунктом 4 Порядку № 3-1 заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначають пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.

Отже, згідно з наведеними приписами чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суми недоодержаної пенсії виплачуються членам сім`ї лише при зверненні до пенсійного органу з відповідною заявою.

Таким чином, для отримання недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , позивач повинна була звернутися до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із відповідною заявою про виплату недоодержаної пенсії.

Доказів того, що ОСОБА_1 зверталась до відповідача із такою заявою, позивач суду не надала.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку про те, що за відсутності заяви позивача про виплату недоодержаної пенсії у відповідача відсутній обов`язок наразі щодо виплати недоодержаної пенсії, а тому позов заявлено передчасно.

Що стосується відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 12.03.2020 №1200-010302-8/4950, наданої на запит приватного нотаріуса, то її неможливо розцінювати як рішення про відмову у виплаті позивачу сум недоотриманої пенсії її померлого сина.

В розумінні адміністративного судочинства рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Як вже зазначив суд раніше, відповідь від 12.03.2020 №1200-010302-8/4950 була надана відповідачем на запит приватного нотаріуса в межах спадкової справи. При цьому у вказаній відповіді відповідач лише процитував норму статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Таким чином відповідь не містить в собі ознак ані нормативно-правового акту, ані індивідуального акту і жодних правових наслідків для позивача не несе.

Отже, системно проаналізувавши вказані вище норми права у сукупності з обставинами справи, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності відповідача в частині відмови у виплаті недоотриманої пенсії громадянина України ОСОБА_2 та зобов`язання відповідача виплатити недоотриману суму пенсії померлого ОСОБА_2 , за період часу з квітня 2015 року по жовтень 2019 року, на користь його матері ОСОБА_1 слід відмовити.

Оскільки суд відмовив у задоволенні вищевказаних позовних вимог, то і вимога про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області подати звіт задоволенню також не підлягає.

Надаючи оцінку доводам відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення, своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи відповідь відповідача від 12.03.2020 №1200-010302-8/4950 отримано приватним нотаріусом Короткевич О.Г. 20.03.2020 (а.с.6).

З вказаною відповіддю представник позивача ознайомився після особистого звернення 22.09.2020 до приватного нотаріуса Короткевич О.Г. за видачею свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 , що підтверджується відміткою на штампі приватного нотаріуса (а.с.6). З позовною заявою представник позивача звернувся засобами поштового зв`язку 19.10.2020. Таким чином, оскільки позивач вважає вказану відповідь як рішення суб`єкта владних повноважень про відмову у виплаті недоодержаної пенсії, про існування якого дізналася лише у вересні 2020 року, тому строки звернення до суду позивачем не пропущені.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж та підстав заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Ухвалою суду від 23.10.2020 відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання адміністративного позову до ухвалення судового рішення у справі у розмірі 840,80 грн (а.с.16-17).

Враховуючи, те що ухвалою від 23.10.2020 позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі та відмову у задоволенні позову, сума передбаченого законом судового збору підлягає стягненню з позивача на користь Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295, п.15.5 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання противоправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) за наступними реквізитами: Отримувач коштів - ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783, Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), Код банку отримувача (МФО) - 899998, Рахунок отримувача - UА0026001, Код класифікації доходів бюджету - 22030106) суму судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Басова