Справа № 640/18838/19
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М., Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління ДПС у Київській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, у якому просив суд:

- стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01 травня 2018 року по 31 січня 2019 року у розмірі 26180,28 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 квітня 2018 року, яке набрало законної сили 06 серпня 2018 року у справі № 826/3799/17 задоволено позов ОСОБА_1 , поновлено ОСОБА_1 на службі в податковій міліції на посаді та присуджено до стягнення суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 40863,40 грн.

Зазначене судове рішення виконано Державною фіскальної службою та Головним управління Державної фіскальної служби у Київській області, позивача поновлено згідно з наказом від 01 лютого 2019 року на службі, виплачено йому середній заробіток за час вимушеного прогулу на загальну суму 40863,40 грн. Однак, на думку позивача, відповідач всупереч частині другій статті 235 Кодексу законів про працю України, протиправно відмовився виплатити середній заробіток за період з 01 травня 2018 року по 01 лютого 2019 року, тобто з моменту ухвалення судового рішення та до моменту фактичного поновлення на службі згідно з наказом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2019 року замінено Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області на Головне управління Державної податкової служби у Київській області. Постановою Шостого апеляційного адміінстративного суду від 08 грудня 2020 року вказану ухвалу скасовано та відмовлено в задоволенні клопотання про заміну відповідача у справі.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено. Стягнуто з Головного управління Державної податкової служби у Київській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01 травня 2018 року по 31 січня 2019 року у розмірі 26180,28 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, сторони подали апеляційні скарги.

Позивач в своїй апеляційній скарзі вказує, що рішення суду першої інстанції винесене з неповним дослідженням доказів і встановленням обставин у справі, неправильним застосуванням норм права.Зазначає, що судом при вирішенні спору правильно визначено період, за який необхідно здійснити виплату, однак суд не врахував збільшення середнього заробітку за цей час відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017.З огляду на це, просить апеляційний суд змінити рішення суду першої інстанції, стягнувши з відповідача на його користь суму середгього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.05.2018 по 31.01.2019 з урахуванням усіх виплат, які йому належать і складають 91153,44 грн.

В обгрунтування апеляційної скарги, поданої Головним управлінням ДПС у Київській області, як відповідачем у справі, зазначено, що ГУ ДПС у Київській області є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки є іншою юридичною особою до структури якої не входчть підрозділи податкової поліції. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нве, яким у задоволенні позову відмовити повінстю.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

У відповідності до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, апеляційна скарга ГУ ДПС у Київській області частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з такого.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 квітня 2018 року, яке набрало законної сили 06 серпня 2018 року у справі № 826/3799/17, задоволено позов ОСОБА_1 .

Вищезазначеним рішенням вирішено:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 23 лютого 2017 року №369-о «Про звільнення ОСОБА_1 » в частині звільнення ОСОБА_1 .

- поновити ОСОБА_1 на службі в податковій міліції на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу внутрішньої безпеки територіальних органів Головного управління ДФС у Київській області.

- стягнути з Головного управління ДФС у Київській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 40 863,40 грн. (сорок тисяч вісімсот шістдесят три гривні сорок копійок).

- допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць.

Проте, у зв`язку з оскарженням рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 квітня 2018 року до Київського апеляційного адміністративного суду, Шостого апеляційного адміністративного суду та Верховного Суду, фактичне поновлення позивача відбулось лише 01 лютого 2019 року відповідно до наказу Державної фіскальної служби України від 01 лютого 2019 року №27-ос «Про скасування наказу та поновлення на посаді ОСОБА_1 ».

В той же час, позивачу виплачено суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 40 863,40 грн., тобто, з дати незаконного звільнення 23 лютого 2017 року по день ухвалення рішення суду 30 квітня 2018 року.

Тобто, з 01 травня 2018 року по 01 лютого 2019 року - час оскарження відповідачами рішення суду до Київського апеляційного адміністративного суду, Шостого апеляційного адміністративного суду, Верховного Суду, позивачу не виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу.

На звернення позивача до Головного управління ДФС у Київській області, останнє повідомило, що виплатило лише суму, зазначену у рішенні суду, тобто до дня ухвалення рішення Окружним адміністративним судом м. Києва, інше у рішенні суду не зазначено.

Позивач вважає, що відмова відповідача у виплаті середнього заробітку за період з 01 травня 2018 року по 01 лютого 2019 року, тобто з моменту ухвалення судового рішення та до моменту фактичного поновлення на службі, є протиправною та суперечить статті 235 Кодексу законів про працю України, у зв`язку з чим, він звернувся до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Правові засади організації та діяльності Державної фіскальної служби України, статус посадових осіб, а також порядок проходження служби в Державній фіскальні службі визначаються Положенням про Державну фіскальну службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2014 року №236 та Податковим кодексом України.

Разом з тим, вказані нормативно правові акти не регулюють питання поновлення незаконно звільнених працівників поліції та виплати їм грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

В той же час, відповідно до пункту 2 Положення про Державну фіскальну службу України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2014 року №236 ДФС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/202 при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначено основні трудові права працівників.

Відтак, у спірних правовідносин, поміж іншого, підлягають застосуванню загальні норми Кодексу законів про працю України.

Відповідно до частин першої, другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Наведені норми вказують, що незаконно звільненому працівникові належить виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за весь час вимушеного прогулу, якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно частини другої статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Статтею 236 КЗпП України визначено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Аналіз зазначених правових норм, дає підстави для висновку, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадянина.

За таких обставин, до предмету доказування у даній справі та вирішення спору, належить визначення того, чи діяв суб`єкт владних повноважень - відповідач, в межах та у спосіб передбачений Конституцією України та законами України, відмовляючи у виплаті позивачу середнього заробітку (грошового забезпечення) за період з 01 травня 2018 року по 01 лютого 2019 року за час вимушеного прогулу, пов`язаного з незаконним звільненням, тобто у період, коли рішення допущене до негайного виконання не було виконано відповідачем.

Встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 квітня 2018 року, яке набрало законної сили 06 серпня 2018 року у справі №826/3799/17 визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 23 лютого 2017 року №369-о «Про звільнення ОСОБА_1 » в частині звільнення ОСОБА_1 ; поновлено ОСОБА_1 на службі в податковій міліції на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу внутрішньої безпеки територіальних органів Головного управління ДФС у Київській області; вирішено стягнути з Головного управління ДФС у Київській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 40863,40 грн. (сорок тисяч вісімсот шістдесят три гривні сорок копійок); допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як слідує з мотивувальної частини судового рішення від 30 квітня 2018 року, судом розглянуто позовні вимоги та визначено конкретний розмір (суму) середнього заробітку (грошового забезпечення), за час вимушеного прогулу позивача, пов`язаного з його незаконним звільненням. Зазначена сума становить 40863,40 грн. та обчислювалася за час вимушеного прогулу з 23 лютого 2017 року по 30 квітня 2018 року, тобто прийняттям у справі вказаного судового рішення.

Вказану суму у справі №826/3799/17 судом визначено, зокрема, на підставі довідки Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 22 грудня 2017 року №10-36-05-20/170, згідно з якою середньоденний розмір заробітної плати позивача складав 138,52 грн. Кількість робочих днів у період вимушеного прогулу позивача складає 295. Відповідно грошове забезпечення ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 23 лютого 2017 року по 30 квітня 2018 року складає 40863,40 грн.

Матеріалами справи підтверджується і не спростовується сторонами повне і фактичне виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 квітня 2018 року, яке набрало законної сили 06 серпня 2018 року у справі №826/3799/17.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові від 27 червня 2019 року у справі №821/1678/16, для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 Кодексу законів про працю України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Не зважаючи на повне фактичне виконання відповідачем судового рішення від 30 квітня 2018 року у справі №826/3799/17, все ж вказане рішення, як підтверджується матеріалами справи і не спростовано відповідачем, було виконано з затримкою в частині поновлення позивача на посаді публічної служби, а саме відповідний наказ про поновлення позивача органом поліції видано 01 лютого 2019 року (а.с.27).

Враховуючи те, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києві від 30 квітня 2018 року у справі №826/3799/17 в частині поновлення позивача на посаді публічної служби не виконувалось у період з 01 травня 2018 року по 01 лютого 2019 року, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідач не виконував вказане судове рішення, що вказує на протиправну бездіяльність та є підставою для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді саме у зазначений період часу.

При обчисленні розміру грошового зобов`язання, що підлягає стягненню на користь позивача, суд керується приписами постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», відповідно до якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Так, відповідно до довідки Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 22 грудня 2017 року №10-36-05-20/170, згідно з якою середньоденний розмір заробітної плати позивача складав 138,52 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення у справі №826/3799/17 від 30 квітня 2018 року, останнім днем, за який на користь позивача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу є 30 квітня 2018 року, з вказаної дати та станом на 01 лютого 2019 року рішення не було виконано, позивача не було поновлено на посаді. Крім того, станом на момент звернення до суду з цим позовом, вказана сума не була виплачена відповідачем у добровільному порядку. Отже, стягненню підлягає середній заробіток за час затримки виконання рішення за період з 01 травня 2018 року по 01 лютого 2019 року включно, що становить 189 робочих днів.

Таким чином, сума середнього заробітку, що підлягає виплаті за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді, становить 26180,28 грн. (138,52 грн. х 189).

Що ж стосується доводів апеляційної скарги позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017, такі не можуть розглядатися судом апеляційної інстанції на підставі частини п`ятої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки відповідні вимоги не були заявлені в суді першої інстанції.

Відповідно доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги Головного управління ДПС у Київській області, колегією суддів встановлено, що Державна фіскальна служба України не перебуває в процесі припинення або ліквідації, відповідно підстав правонаступництва в розумінні частини другої статті 104 Цивільного кодексу України.

Так, абзаці 8 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року №1200 "Про утворення Державної податкової та Державної митної служби України" зазначено, що підрозділи податкової міліції у складі Державної фіскальної служби продовжують здійснювати повноваження та виконувати функції з реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, здійснюючи оперативно-розшукову, кримінальну процесуальну та охоронну функції до завершення здійснення заходів з утворення центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

З аналізу вищезазначених норм права та матеріалів справи, враховуючи постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року, якою скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва у цій справі про заміну сторони правонаступником, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції при вирішенні спору по суті помилково не взято до уваги, що ОСОБА_1 поновлено на роботі в підрозділи податкової міліції у складі Державної фіскальної служби і відповідно цей орган є належним відповідачем у справі про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення.

Відповідно до частини другої ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

А згідно з частиною третьої цієї ж статті, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими; 3) справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Колегія суддів дійшла висновку, що порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині розгляду справи до ГУ ДПС у Київській області, а не ГУ ДФС у Київській області, з позовом до якого звернувся позивач і яке є належним відповідачем у справі, призвело до неправильного вирішення справи по суті, що є обовязковою підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2020 року з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 139, 242-244, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Головного управління ДФС у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, будинок 5а, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01 травня 2018 року по 31 січня 2019 року у розмірі 26180,28 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: