Справа № 640/16181/20
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Шурка О.І., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Національного агентства з питань запобігання корупції на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 жовтня 2020 року адміністративну справу позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ Національного агентства з питань запобігання корупції № 357-к/тр від 10.04.2020 р. «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити його на аналогічній посаді (головного спеціаліста) з 10 квітня 2020 р.;

- стягнути на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 10.04.2020 р. по дату винесення рішення у справі;

- стягнути з Національного агентства з питань запобігання корупції 20 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

На обгрунтування своїх вимог позивач зазначав, що його було звільнено із займаної посади у зв`язку із скороченням штату працівників, проте фактично таке скорочення не відбулося, а навпаки внаслідок реорганізації штатна чисельність збільшена на 58 осіб.

Також, ОСОБА_1 стверджував, що в порушення вимог ст.ст. 40, 42 Кодексу законів про працю України (надалі за текстом - «КЗпП України») йому не було запропоновано іншу посаду, хоча він має переважне право на залишення на роботі, як особа яка безперервно працювала у Національному агентстві з питань запобігання корупції з 01.06.2017 р.

Позивач вважав, що таке звільнення має ознаки дискримінації по відношенню до нього.

Позивач звертав увагу на те, що його було звільнено з посади головного спеціаліста відділу проведення спеціальних перевірок Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу житті 10.04.2020 р., хоча станом на день звільнення такого департаменту вже не було, оскільки у новій структурі Національного агентства з питань запобігання корупції, затвердженій наказом № 85 від 06.03.2020 р., він відсутній.

ОСОБА_1 акцентував увагу на тому, що постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 25.03.2020 р. рекомендовано не здійснювати звільнення державних службовців на час встановлення карантину у зв`язку із загостренням ситуації, пов`язаної з поширенням випадків гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Насамкінець, позивач зазначав, що враховуючи тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих відносинах та з огляду на час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, з відповідача підлягає стягненню 20 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 жовтня 2020 р. адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Національного агентства з питань запобігання корупції від 10 квітня 2020 року №357-к/тр «Про звільнення ОСОБА_1 » у частині звільнення 10 квітня 2020 року ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу проведення спеціальних перевірок Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя у зв`язку зі скороченням посади. Поновлено позивача на посаді головного спеціаліста відділу проведення спеціальних перевірок Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя Національного агентства з питань запобігання корупції з 11 квітня 2020 року. Стягнуто з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 квітня 2020 року по 05 жовтня 2020 року в розмірі 233 856 грн. 92 коп. В іншій частині позову відмовлено. Судове рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць - 39 295 грн. 63 коп. допущено до негайного виконання. Встановлено, що належним способом виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді головного спеціаліста відділу проведення спеціальних перевірок Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя Національного агентства з питань запобігання корупції з 11 квітня 2020 року є видання на підставі цього рішення суду посадовою особою Національного агентства з питань запобігання корупції наказу про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу проведення спеціальних перевірок Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя Національного агентства з питань запобігання корупції з 11 квітня 2020 року.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати згадане рішення в частині відмови у стягненні моральної шкоди та ухвалити постанову про задоволення позову у цій частині.

Так, ОСОБА_1 вказує, що ухвалюючи рішення суд не врахував того, що позивач зазнав моральної шкоди у зв`язку з порушенням його трудових прав, втрати нормальних життєвих зв`язків та необхідністю здійснення додаткових зусиль для організації життя.

Вказуючи на допущені, на думку Національного агентства з питань запобігання корупції, судом порушення норм чинного матеріального та процесуального законодавства, що призвело до постановлення неправильного судового рішення, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Зокрема, відповідач зазначав, що Закон України «Про державну службу» є спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходження та припинення, і цей закон закріплює право, а не обов`язок керівника пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду.

Відповідач вважає, що у даному випадку відсутні ознаки, які підпадають під визначення дискримінації, оскільки не можуть вважатись дискримінацією дії державного органу або його посадових осіб, які безпосередньо узгоджуються з вимогами законодавства.

Національне агентство з питань запобігання корупції стверджує, що рекомендації, надані постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 25.03.2020 р., не поширюються на правовідносини, які виникли внаслідок скорочення посади державної служби з підстав визначених Законом України «Про державну службу».

Відповідач наголошує на тому, що відповідно до наказу № 74/20 від 28.02.2020 р. Департамент перевірки декларацій та моніторингу способу життя ліквідовано та утворено Управління проведення обов`язкових повних перевірок.

Також, відповідачем подано доповнення до апеляційної скарги.

Однак, враховуючи що це доповнення подано поза межами строку на апеляційне оскарження, суд не бере його до уваги з огляду на приписи статті 303 КАС України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 наполягає на тому, що Національним агентством з питань запобігання корупції не було дотримано процедури переведення, зокрема не вирішувалось питання про професійну підготовку та компетентність кожного державного службовця.

Позивач наполягає на тому, що на спірні правовідносини поширюється дія статті 42 Кодексу законів про працю України.

Заперечуючи проти апеляційної скарги позивача, Національне агентство з питань запобігання корупції стверджує про не доведення факту заподіяння останньому моральної шкоди.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом попередньої інстанції встановлено, що наказом № 163 к/тр від 29.05.2017 р. ОСОБА_1 призначено на посаду головного спеціаліста третього відділу (Центральний регіон) Департаменту фінансового контролю та моніторингу способу життя Національного агентства з питань запобігання корупції.

Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 722 від 13.04.2018 р. затверджено Положення про Департамент перевірки декларацій та моніторингу способу життя.

Відповідно до Розділу V названого Положення до складу Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя входять: відділ проведення повних перевірок, відділ моніторингу способу життя, відділ проведення спеціальних перевірок, відділ контролю за своєчасністю подання декларацій, відділ аналітичної та роз`яснювальної роботи.

Згідно наказу № 254 к/тр від 02.05.2018 р. позивача переведено на посаду головного спеціаліста відділу проведення спеціальних перевірок Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя Національного агентства з питань запобігання корупції.

02 серпня 2017 р. ОСОБА_1 присвоєно восьмий ранг державного службовця.

28 січня 2020 р. Головою Національного агентства з питань запобігання корупції видано наказ № 17/20 «Про затвердження та введення в дію штатного розпису Національного агентства з питань запобігання корупції».

Згідно цьому штатному розпису штат Національного агентства з питань запобігання корупції становить 323 штатних одиниць.

Також, у складі Національного агентства з питань запобігання корупції передбачено функціонування Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя, зі штатною чисельністю 58 осіб, до складу якого входять: відділ проведення повних перевірок, відділ моніторингу способу життя, відділ проведення спеціальних перевірок, відділ контролю за своєчасністю подання декларацій, відділ аналітичної та роз`яснювальної роботи.

Відповідно до наказу № 74/20 від 28.02.2020 р. «Про упорядкування структури Національного агентства з питань запобігання корупції» в структурі Національного агентства з питань запобігання корупції ліквідовано Департамент перевірки декларацій та моніторингу способу життя та утворено Управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя.

Цим же наказом затверджено структуру Національного агентства з питань запобігання корупції зі штатною чисельністю 354 особи та передбачено, що вона вводиться в дію одночасно із введенням в дію штатного розпису.

02 березня 2020 р. ОСОБА_1 попереджено про наступне звільнення у зв`язку з ліквідацією Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя та скороченням посади, яку обіймав позивач.

Наказом № 85/20 від 06.03.2020 р. затверджено та введено в дію штатний розпис Національного агентства з питань запобігання корупції на 2020 рік, яким передбачено:

- штатну чисельність 354 штатні одиниці;

- створення Управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя, штатною чисельністю 28 осіб, до складу якого входять: відділ контролю за своєчасністю подання декларацій; відділ моніторингу способу життя; відділ проведення спеціальних перевірок у складі - керівника відділу, заступника керівника відділу, головних спеціалістів (6 штатних одиниць); провідного спеціаліста.

Наказом № 357-к/тр від 10.04.2020 р. ОСОБА_1 звільнено 10 квітня 2020 р. з посади головного спеціаліста відділу проведення повних перевірок Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя у зв`язку зі скороченням посади на підставі пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про запобігання корупції», пункту 1 частини першої та частини четвертої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 р. № 1700-VII визначено, що Національне агентство з питань запобігання корупції є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

За змістом абзацу 2 частини 4 статті 4 Закону України «Про запобігання корупції» Закон України «Про центральні органи виконавчої влади» та інші нормативно-правові акти, що регулюють діяльність органів виконавчої влади, а також Закон України «Про державну службу» застосовуються до Національного агентства, службовців та працівників його апарату, а також до його повноважень стосовно уповноважених підрозділів (уповноважених осіб) з питань запобігання та виявлення корупції в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про запобігання корупції» до повноважень Голова Національного агентства віднесено призначення на посади та звільнення з посад працівників Національного агентства.

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про запобігання корупції» організаційне, інформаційно-довідкове та інше забезпечення діяльності Національного агентства здійснює його апарат. Положення про апарат Національного агентства і його структура, а також положення про самостійні структурні підрозділи апарату затверджуються Головою Національного агентства. Гранична чисельність працівників апарату Національного агентства затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням Голови Національного агентства.

Відповідно до частини 2 статті 10 Закону України «Про запобігання корупції» працівниками апарату Національного агентства та його територіальних органів є державні службовці, а також інші працівники, які виконують функції з обслуговування.

Спеціальним Законом, який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях є Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83 Закону України «Про державну службу» державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Згідно пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

За змістом частини 3 названої статті Закону України «Про державну службу» суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення. Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

З огляду на наведені правові норми, колегія суддів, виходячи із своєї власної оцінки обставин справи, погоджується в твердженням відповідача про те, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства.

Помилковим є посилання позивача на те, що в порушення вимог ст.ст. 40, 42 КЗпП України йому не було запропоновано іншу посаду, хоча він має переважне право на залишення на роботі.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 названої статті КЗпП України установлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно частини 1 статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до частини 2 статті 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

В силу приписів частин 2, 3 статті 5 Закону України «Про державну службу» відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Враховуючи наведені вимоги законодавства, судова колегія перш за все звертає увагу позивача на те, що статтею 42 КЗпП України врегульовано питання залишення на роботі працівників при скороченні чисельності чи штату. Водночас, у даній правовій ситуації мала місце ліквідація Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя.

Водночас, стаття 87 Закону України «Про державну службу» пов`язує припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення не лише із скороченням чисельності або штату державних службовців, а й із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

При цьому, вжите у частині 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» слово «може», означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються. Вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.

Таким чином, процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення наразі врегульована положеннями Закону України «Про державну службу».

Колегія суддів також бере до уваги, що згідно пункту 3 частини 3 статті 13 Закону України «Про державну службу» Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби видає у випадках, встановлених законом, нормативно-правові акти з питань державної служби, надає роз`яснення з питань застосування цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби.

За змістом роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби № 86р/з від 20.02.2020 р. при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.

Суд апеляційної інстанції знаходить помилковим і твердження позивача про те, його звільнення має ознаки дискримінації.

Стаття 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» від 06 вересня 2012 р. № 5207-VI визначає, що непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Цією ж статтею Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» визначено, що пряма дискримінація - це ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» дія цього Закону поширюється на відносини між юридичними особами публічного та приватного права, місцезнаходження яких зареєстровано на території України, а також фізичними особами, які перебувають на території України.

Частиною 3 статті 6 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» установлено, що не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме: спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту; здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності окремих груп осіб, якщо такі заходи є необхідними; надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом; встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян; особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб.

Дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб без об`єктивного та розумного обґрунтування у відносно схожих ситуаціях (пункт 48 рішення ЄСПЛ від 7 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України»).

Звертаючись до фактів цієї справи, колегія суддів зазначає, що наказ № 357-к/тр від 10.04.2020 р. не надає необґрунтованих переваг особам за їх певними ознаками та не передбачає поводження з особами у різний спосіб у відносно схожих ситуаціях.

Не можуть бути підставою для поновлення позивача на посаді і норми постанови Кабінету Міністрів України № 256 від 25.03.2020 р. «Деякі питання забезпечення трудових прав державних службовців, працівників державних органів, підприємств, установ та організацій на час встановлення карантину у зв`язку із загостренням ситуації, пов`язаної з поширенням випадків гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Підпунктом 2 пункту 2 цієї постанови рекомендовано підприємствам, установам та організаціям незалежно від форми власності на час встановлення карантину не звільняти працівників, які виконують визначену трудовим договором роботу вдома, та працівників, які перебувають у відпустці без збереження заробітної плати на період карантину, з підстав, установлених пунктами 3, 4 і 5 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

По-перше, ОСОБА_1 було звільнено на підставі Закону України «Про державну службу», а не на підставі статті 40 КЗпП України.

По-друге, названа постанова носить рекомендаційний характер.

Суд попередньої інстанції на наведене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про те, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з порушенням вимог чинного законодавства.

Враховуючи наведене, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Національного агентства з питань запобігання корупції задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 18 грудня 2020 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя О.І.Шурко

суддя О.М.Оксененко