Справа № 488/4095/19
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2020 р.м.ОдесаСправа № 488/4095/19

Головуючий в 1 інстанції: Лазарева Г.М.

рішення суду першої інстанції прийнято у

м. Миколаїв, 10 серпня 2020 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Єщенка О.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10.08.2020 року у справі № 488/4095/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, інспектора Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта патрульної поліції Ковальова Олега Олеговича про визнання протиправною та скасування постанови від 26.09.2019 року серії ЕАК № 1559924,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовом до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, інспектора Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта патрульної поліції Ковальова Олега Олеговича, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 26 вересня 2019 року серії ЕАК № 1559924.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, щоспірна постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП за керування транспортним засобом без полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є незаконною та підлягає скасування, так як прийнята без урахування того, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій та звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України на підставі п. 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV. Вказані обставини повідомлялись поліцейським під час прийняття спірної постанови. Однак відповідач не звернув увагу на усні пояснення позивача, в яких він посилався на дані підстави звільнення від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та виніс оскаржувану постанову. За таких обставин, позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10 серпня 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково; звільнено ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП за постановою серії ЕАК № 1559924 від 26.09.2019 року на підстав ст.22 КУпАП та обмежившись відносно ОСОБА_1 усним зауваженням.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подано до суду апеляційну скаргу, у якій апелянт зазначив про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим просить скасувати судове рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування скарги апелянт вказує, що судом першої інстанції всупереч вимогам ст.. 77 КАС України зазначено, що саме позивач, оспорюючи факт наявності складу адміністративного правопорушення, не надав суду жодного належного і допустимого доказу, який би доводив його позовні вимоги, а наведені доводи начебто не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи. На думку апелянта, судом першої інстанції взагалі не було наведено доводів та законних підстав притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Також, апелянт вказує на порушення відповідачем процедури прийняття спірної постанови.

08.12.2020 року та від 11.12.2020 року за вхід.№ 24367/20 від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач у справі наголосив на необґрунтованості доводів скарги та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції з підстав його законності. Також, відповідач вказав, що факт скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП підтверджується відеозаписом з нагрудного відеореєстратора патрульного.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно постанови серії ЕАК № 1559924 від 26.09.2019 року, винесеної інспектором поліції Ковальовим О.О. УПП в Миколаївській області, 26.09.2019 року о 13:46:21 в м. Миколаїв по вул. Одеське шосе, 75, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом FORD MONDEO, номерний знак НОМЕР_1 без чинного страхового поліса, чим порушив п. 2.1 г ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, у зв`язку із чим нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною, посилаючись на порушення норм процесуального права, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходи з того, що оспорюючи факт наявності складу адміністративного правопорушення, позивач не надав суду жодного належного і допустимого доказу, який би доводив його позовні вимоги, а наведені ним доводи не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з врахуванням встановленого КАС України обов`язку доведення, суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення.

При цьому, посилаючись на приписи ст. 22 КУпАП, враховуючи обставини вчинення адміністративного правопорушення та особу порушника, суд першої інстанції вважав за можливе звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх хибними, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, судова колегія зазначає, що порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху України, що затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі Правила дорожнього руху України) встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності регламентовано нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 2.1 ґ) ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до ст.9 КУпАП України, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

У відповідності до ст.222 КУпАП, до компетенції органів Національної поліції віднесено розгляд справ про адміністративні правопорушення, щодо порушень правил дорожнього руху.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в частині порушення процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності є хибними.

Статтею 268 КУпАП визначає права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно до положень ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 283 КУпАП визначено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Зідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно п. 21.3 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону № 1961-IV учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 23.12.2014 року у справі № 7-рп/2014 надано офіційне тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону № 1961-IV та зазначено, що вказаний пункт Закону необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють, як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі (договір підряду, оренди тощо).

Судом встановлено, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1559924 від 26.09.2019 року, винесеної інспектором УПП в Миколаївській області старшим лейтенантом поліції Ковальовим Олегом Олеговичем:26.09.2019 року о 13:46:21 в м. Миколаїв по вул. Одеське шосе, 75, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом FORD MONDEO, номерний знак НОМЕР_1 без чинного страхового поліса, чим порушив п. 2.1 г ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, у зв`язку із чим нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с. 4).

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 від 06.06.2019 року (а.с. 5).

Разом з тим, з дослідженого апеляційним судом відеозапису з нагрудного відео реєстратора патрульного , вбачається, що водій транспортного засобу FORD MONDEO, номерний знак НОМЕР_1 не надав полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він є учасником бойових дій та звільнений від обов`язку страхування. На підтвердження даної обставини позивач має відповідне посвідчення, на що поліцейські зазначили йому, що позивач як учасник бойових дій може бути звільненим від обов`язку страхування цивільно-правової відповідальності лише якщо автомобіль, яким він особисто керує, зареєстрований за ним, про що повинно бути вказано у відповідному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу.

Колегія суддів відхиляє такі доводи відповідача про те, що дія пункту 13.1 статті 13 Закону № 1961-IV поширюється на учасників бойових дій лише у випадку керування транспортним засобом, власниками якого вони є, оскільки згідно наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу FORD MONDEO, номерний знак НОМЕР_1 , НОМЕР_3 ОСОБА_1 має право користуватися цим транспортним засобом (а.с.9).

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що позивач ОСОБА_1 , як учасник бойових дій, особисто керував та володів (мав право користуватись) транспортним засобом FORD MONDEO, номерний знак НОМЕР_1 , на законній підставі, а тому він звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України на підставі п. 13.1 ст. 13 Закону № 1961-IV, з урахуванням офіційного тлумачення даної норми, викладеного у Рішенні Конституційного Суду України від 23.12.2014 року у справі № 7-рп/2014.

Вказаним, судова колегія знаходить обґрунтованими доводи апеляційної скарги в частині відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 126 КУпАП.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, відповідачем як суб`єктом владних повноважень в порушення зазначених вище вимог закону щодо обов`язку доказування правомірності своїх дій з приводу складання постанови по справі про адміністративне правопорушення не доведено факту наявності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена з порушенням вимог щодо її змісту, без доказової бази, яка б підтверджувала факт порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України.

За наведених обставин, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, у зв`язку з чим, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1559924 від 26.09.2019 року підлягає скасуванню.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП за постановою серії ЕАК № 1559924 від 26.09.2019 року на підстав ст.22 КУпАП та обмежитись відносно ОСОБА_1 усним зауваженням.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10 серпня 2020 року у справі № 488/4095/19 скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 26 вересня 2019 року серії ЕАК № 1559924.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Єщенко О.В. Шляхтицький О.І.