Справа № 160/11216/20
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Царікової О.В.,
16 вересня 2019 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якій позивач (в т.ч. з урахуванням уточненого позову) просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо відмови виплати компенсації ОСОБА_1 за дні невикористаних додаткових відпусток особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2017, 2018, 2019 роки;
- зобов`язати Головне управління ДФС у Дніпропетровській області провести розрахунок та виплатити грошову компенсацію ОСОБА_1 за невикористані календарні дні додаткової відпустки особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2017, 2018, 2019 роки.
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що 11.08.2020 року він був звільнений з посади заступника начальника управління - начальника першого оперативного відділу оперативного управління Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, у зв`язку з реорганізацією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" та пункту 1 статті 40 Кодексу законів про пращо України. При цьому, позивач зауважив, що він є особою, якій встановлена друга група інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків, та має статус інваліда війни 2 групи безстроково, у зв`язку з чим у відповідності до ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" та пункту 17 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" має право на щорічну додаткову відпустку тривалістю 14 днів. Разом з тим, ОСОБА_1 отримав можливість використати відповідну додаткову відпустку перед звільненням лише за 2020 рік та сподівався отримати грошову компенсацію за дні невикористаної додаткової відпустки особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2017, 2018, 2019 роки. Водночас, відповідач у листі від 19.08.2020 повідомив позивача, що така додаткова відпустка не є щорічною, а, отже, компенсація за неї не передбачена чинним законодавством, у зв`язку з чим, вона не була включена до виплат при його звільненні. ОСОБА_1 вважає такі висновки Головного управління ДФС у Дніпропетровській області помилковими, у зв`язку з чим звернувся до суду із цим позовом.
04 листопада 2020 до суду надійшов від Головного управління ДФС у Дніпропетровській області відзив на позов, в якому відповідач заперечив проти заявлених ОСОБА_1 до суду позовних вимог та зазначив, що при звільненні позивача йому здійснено виплату вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат на підставі частини четвертої статті 87 Закону України «Про державну службу» та статті 44 Кодексу законів про працю України. Відповідач зазначив, що згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 21.06.2019 ОСОБА_1 є інвалідом другої групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. Стосовно виплати спірної компенсації відповідач зазначив, що додаткова відпустка учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається за календарний рік незалежно від наявності стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку. При цьому, відповідач вважає, що така відпустка не є щорічною, то й компенсації при звільненні вона не підлягає. Додатково відповідач зазначив, що вказана додаткова відпустка повинна бути використана працівником протягом календарного року, оскільки у разі якщо працівник не реалізував своє право на таку відпустку в поточному році, перенесення її на наступний рік не допускається, а також не підлягає грошовій компенсації у випадку, якщо ця додаткова відпустка не була використана працівником до дня звільнення.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають часткововму задоволенню, виходячи з такого.
Згідно наявної у матеріалах справи копії посвідчення Серії НОМЕР_1 від 21.06.2019 ОСОБА_1 є інвалідом другої групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.
За змістом Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААБ №222610 позивачу встановлено другу групу інвалідності з 01.07.2019 (безстроково) внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.
У відповідності до наказу в.о. начальника Головного управління ДФС у Дніпропетровській області «Про надання відпустки ОСОБА_1 » за №20-в від 19.05.2020, позивачу були надані такі відпустки, а саме:
- додаткову відпустку з 19 травня по 02 червня 2020 року за період роботи з 17.06.2018 року по 16.06.2019 року та з 03 червня по 18 червня 2020 року за період роботи з 17.06.2019 року по 16.06.2020 року;
- невикористану частину основної щорічної відпустки з 19 червня по 26 червня 2020 року за період роботи з 26.12.2018 року по 25.12.2019 року;
- основну щорічну відпустку з 27 червня по 27 липня 2020 року за період роботи з 26.12.2019 року по 25.12.2020 року.
У відповідності до наказу в.о. начальника Головного управління ДФС у Дніпропетровській області «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 » за №139-0 від 11.08.2020, з 11.08.2020 припинено державну службу та звільнено позивача з посади заступника начальника управління - начальника першого оперативного відділу оперативного управління Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, у зв`язку з реорганізацією ГУ ДФС у Дніпропетровській області відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну-службу» та пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.
Також в означеному наказі передбачено здійснення ОСОБА_1 виплати вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат на підставі частини четвертої статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-/ТІІ «Про державну службу» та статті 44 КЗпП України.
У відповідь на заяву позивача від 10.08.2020 (вх. №1888/20 від 11.08.2020) Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області направлено позивачу лист за вих. №1815/10/04-97-08-10 від 19.08.2020, в якому стосовно питання щодо включення (або не включення) до сум розрахунку при звільненні позивача компенсації за дні невикористаної відпустки особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2017-2019 рр. відповідач зазначив, що додаткова відпустка учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» надається за календарний рік незалежно від наявності стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку.
При цьому, як зазначив у листі відповідач, з огляду на те, що така відпустка не є щорічною, то і компенсації при звільненні вона не підлягає.
Враховуючи викладену у листі за вих. №1815/10/04-97-08-10 від 19.08.2020 інформацію позивач дійшов висновку, що Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області не було включено означено компенсацію до сум, виплачених позивачу при його звільненні, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із означеним позовом.
Надаючи оцінку спірним обставинам суд врахував таке.
Відповідно до ч.1 ст. 4 Закон України «Про відпустки» №504/96-ВР від 05 листопада 1996 року (далі - Закон «Про відпустки») установлюються такі види щорічних відпусток основна відпустка (ст. 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (ст.. 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (ст. 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
У відповідності до статті 16-2 Закону України «Про відпустки», учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Приписами статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII від 22 жовтня 1993 року встановлено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Відповідно до пункту 17 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги, як, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
У відповідності до положень ч. 8 та ч. 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17 березня 2014 року, затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.
В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої п. 17 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», припиняється.
Відповідно до ч. 8 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
Отже, підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Так, відповідно до абзацу 3 ч. 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Суд зазначає, що норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право осіб з інвалідністю внаслідок війни та прирівняних до них осіб на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.
Таким чином, на час прийняття наказу про припинення державної служби та звільнення позивача із займаної посади, Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області протиправно не було проведено та у подальшому протиправно відмовлено у проведенні з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 17 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Суд вважає, що припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Окрім зазначеного, суд враховує також наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 291 Кодексу адміністративного судочинства України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Дана справа відповідає ознакам зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права та порядок застосування таких норм викладених у постанові Верховного Суду по справі №620/4218/18 (Пз/9901/4/19), яка набрала законної сили 21 серпня 2019 року.
Суд враховує при ухваленні рішення у цій справі правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи №620/4218/18 (Пз/9901/4/19).
Зі змісту наказів відповідача №20-в від 19.05.2020 та №139-0 від 11.08.2020 слідує та не заперечується відповідачем, що на момент звільнення позивача відповідач не провів з позивачем розрахунку щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 17 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за період з 2017 по 2019 рік. Докази виплати такої компенсації на момент розгляду цієї справи відповідачем до суду також не подано.
В обґрунтування заявлених до суду позовних вимог ОСОБА_1 посилається на п. 17 ч. 1 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яким передбачено, що особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надається така пільга, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Разом з тим судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, позивач отримав статус інваліда війни згідно посвідчення Серії НОМЕР_1 від 21.06.2019, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови виплати позивачу компенсації за дні невикористаних додаткових відпусток особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2017, 2018 роки, а також похідні від означених вимог позивача зобов`язального характеру.
Зважаючи на викладене, суд зазначає, що відповідачем вчинено протиправні дії щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2019 рік.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
При цьому в силу положень ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та ним не були понесені судові витрати, судовий збір стягненню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 77, 132, 139, 242-246, 247, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо відмови виплати компенсації ОСОБА_1 за дні невикористаної додаткової відпустки особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2019 рік.
Зобов`язати Головне управління ДФС у Дніпропетровській області провести розрахунок та виплатити грошову компенсацію ОСОБА_1 за невикористані календарні дні додаткової відпустки особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2019 рік.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст судового рішення складений 30 листопада 2020 року.

Суддя О.В. Царікова