Справа № 160/13300/20
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періоду роботи з 15.09.1987р. по 15.07.1988р. в учбово-дослідному господарстві «Шевченківський» ХЗВІ, з дати призначення пенсії;
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що дії відповідача щодо не зарахування періоду його роботи з 15.09.1987 р. по 15.07.1988 р. в учбово-дослідному господарстві «Шевченківський» ХЗВІ є протиправними та такими що суперечать нормам матеріального права. Зауважив, що довідкою ТОВ «Деметра» від 30.07.2020 року № 02 підтверджується, що в період з 15.09.1987р. по 15.07.1988р. позивач працював в учбово-дослідному господарстві «Шевченківський» ХЗВІ. Довідка видана на підставі наказів за 1987р., 1988р., відомостей на заробітну плату. Крім того, в довідці наведено інформацію про правонаступництво та зазначено, що документи працівників ТОВ «Деметра», на даний час, передаються до архіву Малоданилівської об`єднаної громади. Довідка підписана інспектором ВК ТОВ «Деметра», підпис якого посвідчений головою Малоданилівської об`єднаної громади. Наголошував на тому, що відомості зазначені в довідці від 30.07.2020 № 02 є аналогічними відомостям зазначеним у трудовій книжці НОМЕР_2 , та у своїй сукупності підтверджують спірний період роботи позивача. При цьому, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком. Використавши всі можливості для пошуку архівних документів та підтвердження своєї роботи в зазначений період, позивач вважає, що єдиним способом захисту порушеного права є звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
13.11.2020 року від відповідача шляхом електронного зв`язку та 23.11.2020 року шляхом поштового надійшов відзив на позовну заяву, в якому він не визнає позов та просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначив, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", його страховий стаж складає 42 роки 00 місяців 02 днів. Позивач звернувся із заявою про перерахунок пенсії та надав довідку ТОВ "Деметра" від 30.07.2020 року № 2 про період роботи з 15.09.1987 року по 15.07.1988 року в учбово-дослідному господарстві "Шевченківський" ХЗВІ. Позивачу було відмовлено у здійсненні перерахунку, так як вищезазначена довідка оформлена не належним чином, а саме: на довідці відсутній підпис керівника ТОВ "Деметра". Будь-яких інших документів про період роботи з 15.09.1987 року по 15.07.1988 року в учбово-дослідному господарстві "Шевченківський" ХЗВІ ОСОБА_1 не надав.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі, з огляду на наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та з 22.06.2020 року отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зазначена розписка, містить повідомлення про перелік документів, яких недостатньо для призначення пенсії, а саме: довідку про навчання, довідку про заробітну плату за період до 01.07.2000 року.
Загальний стаж, врахований органом Пенсійного фонду при призначенні пенсії, складав 37 років 00 місяців 24 дні, в тому числі стаж набутий позивачем: 31 рік 10 місяців 29 днів та додатковий стаж 5 років 1 місяць 25 днів, передбачений абз.2 ч.1 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
06.08.2020 року позивач звернувся з заявою про перерахунок пенсії, до якої надав архівну довідку Харківської державної зооветеринарної академії від 29.07.2020 р. №50-11/91 про період навчання та довідку ТОВ «Деметра» від 30.07.2020 р. № 02 про період роботи з 15.09.1987р. по 15.07.1988р. в учбово-дослідному господарстві «Шевченківський» ХЗВІ.
Розглянувши заяву про перерахунок пенсії від 06.08.2020 р., відповідачем було враховано періоди навчання позивача, зазначені в довідці Харківської державної зооветеринарної академії від 29.07.2020 р. №50-11/91.
За результатами перерахунку, загальний страховий стаж становить: 42 роки 00 місяців 02 дні, з них стаж набутий позивачем складає 36 років 10 місяців 7 днів, додатковий стаж 5 років 1 місяць 25 днів.
Вважаючи дії відповідача щодо не зарахування періоду його роботи з 15.09.1987 р. по 15.07.1988 р. в учбово-дослідному господарстві «Шевченківський» ХЗВІ протиправними та такими, що суперечать нормам матеріального права, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно з п.1 ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон України № 1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Абзацом першим ч. 1 ст. 24 Закону України № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до абзацу першого ч. 2 ст. 24 Закону України № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Частиною 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон України № 1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується -робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
У відповідності до ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондують зі ст.62 Закону України № 1788-ХІІ, пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом про трудову діяльність працівника, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Приписами пункту 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Судом встановлено, що відомості трудової книжки позивача НОМЕР_2 , містять записи №№ 1-2 про роботу позивача в учбово-дослідному господарстві «Шевченківський» ХЗВІ, а саме: 15.09.1987 року прийнятий скотарем (наказ № 301-к від 15.09.1987 р.); 15.07.1988 року звільнений у зв`язку з відновленням в ХЗВІ (наказ № 177-к від 15.07.1988 р.).
Записи завірені підписом уповноваженої особи та печаткою підприємства «Учбово-дослідне господарство «Шевченківський» Харківський зооветеринарний інститут ім. М.М. Борисенка».
Довідкою ТОВ «Деметра» від 30.07.2020 року № 02, яка надавалась позивачем разом із заявою про перерахунок пенсії, підтверджується, що в період з 15.09.1987 р. по 15.07.1988 р. позивач працював в учбово-дослідному господарстві «Шевченківський» ХЗВІ. Довідка видана на підставі наказів за 1987 р., 1988р., відомостей на заробітну плату.
Крім того, в довідці наведено інформацію про те, що Учбово-дослідне «Шевченківський» ХЗВІ перейменовано в радгосп «Шевченківський» 07.04.1997 року, який переменовано 19.07.1997 року в КСП «Шевченківське». ТОВ «Деметра» є правонаступником КСП «Шевченківське» з 29.04.2000 року, архів із трудового стажу працівників ТОВ «Деметра», на даний час, передається до архіву Малоданилівської об`єднаної громади, на території якої розташоване ТОВ «Деметра». Довідка підписана інспектором ВК ТОВ «Деметра», підпис якого посвідчений головою Малоданилівської об`єднаної громади.
Отже, відомості зазначені в довідці від 30.07.2020 року № 02 є аналогічними відомостям зазначеним у трудовій книжці НОМЕР_2 та у своїй сукупності підтверджують спірний період роботи позивача.
За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періоду роботи з 15.09.1987 р. по 15.07.1988р. в учбово-дослідному господарстві «Шевченківський» ХЗВІ є протиправними.
В період роботи позивача в учбово-дослідному господарстві «Шевченківський» ХЗВІ діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати від 20 червня 1974 р. № 162 (далі - Інструкція № 162).
Пунктом 2.13. Інструкції № 162 передбачено, що у графі 3 розділу "Відомості про роботу" у вигляді заголовка пишеться повне найменування підприємства.
Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.
У графі 3 пишеться: "Прийнято або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво" із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнято працівника, виробляються: для робітників - відповідно до найменуваннями професій, вказаних у Єдиному тарифно-кваліфікаційному довіднику робіт і професій робітників; для службовців - відповідно до найменуваннями посад, зазначених в Єдиної номенклатурі посад службовців, або відповідно до штатного розкладу.
Переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийом на роботу.
Згідно пункту 2.25. Інструкції № 162, записи про причини звільнення повинні вироблятися в трудовій книжці в точній відповідності з формулюваннями чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Наприклад, "Звільнений за угодою сторін, п. 1 ст. 29 КЗпП РРФСР". (Тут і далі в Інструкції наводяться посилання на КЗпП РРФСР, при цьому маються на увазі також відповідні статті КЗпП інших союзних республік.)
При розірванні трудового договору з ініціативи працівника або службовця з причин, з якими законодавство пов`язує надання певних пільг і переваг, запис про звільнення вноситься до трудової книжки із зазначенням цих причин. Наприклад, "Звільнений за власним бажанням у зв`язку з зарахуванням до вищого навчального закладу, ст. 31 КЗпП РРФСР" або "Звільнений за власним бажанням у зв`язку з направленням за комсомольською путівкою на будівництво (вказується назва ударної комсомольської будови), ст. 31 КЗпП РРФСР".
Згідно з пунктом 18 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС № 656 від 06.09.1973 року «Про трудові книжки робітників та службовців» відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.
Суд вважає, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження його трудового стажу, а та обставина, що в записі про звільнення відсутнє посилання на статтю, пункт закону, не робить відомості про роботу, неправдивими.
З огляду викладене, суд дійшов висновку, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Відповідно до частини першої статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Згідно з частиною третьою статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
З вищевикладених норм випливає, що відповідач, у разі незгоди з відомостями зазначеними в документах позивача, має право на реалізацію повноважень наданих йому частиною третьою статті 44 Закону № 1058-IV, а саме: вимагати відповідні документи від підприємства, перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню тощо, проте таким правом суб`єкт владних повноважень не скористався.
Пунктом 1.7 Порядку №22-1 визначено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.
Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.
Враховуючи те, що довідка від 30.07.2020 року № 02 була надана до заяви про перерахунок пенсії від 06.08.2020 р, тобто, в межах трьох місяців із дня первинного звернення за призначенням пенсії, суд погоджується з доводами позивача про те, що перерахунок пенсії з урахуванням періоду з 15.09.1987 р. по 15.07.1988р. має бути проведений з дати призначення пенсії.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з положеннями ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні «Ґайгузус проти Австрії» від 16 вересня 1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Згідно ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам, виключати подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Отже, з метою повного та всебічного захисту порушених прав позивача виникає необхідність зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 15.09.1987р. по 15.07.1988 р. в учбово-дослідному господарстві «Шевченківський» ХЗВІ, зробити перерахунок розміру та виплату пенсії з дати призначення пенсії, а саме з 22.06.2020року, з урахуванням фактично виплачених сум.
Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст. 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно з ч. 2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень дії якого оскаржуються, не виконано покладеного на нього обов`язку доказування правомірності таких дій.
За наведених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періоду роботи з 15.09.1987 р. по 15.07.1988 р. в учбово-дослідному господарстві «Шевченківський» ХЗВІ, з дати призначення пенсії.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 21.12.2020 р.

Суддя О.М. Неклеса