Справа № 420/3511/20
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2020-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/3511/20
Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Косцової І.П.,

суддів Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати п.3 наказу начальника Департаменту патрульної поліції № 216 від 08.04.2020 року «Про застосування до працівників УПП в Одеській області ДПП дисциплінарних стягнень», в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності інспектора взводу №1 роти №2 батальйону №1 полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 та застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

визнати протиправним та скасувати наказ начальника Департаменту патрульної поліції № 275 о/с від 15.04.2020 року в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 , поновити його на посаді інспектора взводу №1 роти №2 батальйону №1 полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції;

стягнути з Департаменту патрульної поліції на його користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 15.04.2020 року по день поновлення на посаді.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що наказом №41 від 11.01.2020 року призначено проведення службового розслідування відносно «окремих працівників УПП в Одеській області ДПП», без зазначення конкретних осіб, і в подальшому, за цим же ж наказом проведено службове розслідування стосовно позивача. Таким чином, таке розслідування є безпідставним, адже наказ №41 від 11.01.2020 року не передбачав проведення розслідування відносно позивача і був виданий з інших підстав.

Позивач зазначає, що його не було ознайомлено з відповідним наказом, адже окремого наказу щодо проведення відносно нього особисто службового розслідування не приймалось.

З урахуванням наведеного позивач зазначає, що він не знав про проведення відносно нього службового розслідування і таким чином був обмежений в реалізації права на захист, можливості надати письмові пояснення щодо обставин та доказів правомірності своїх дій, отже він фактично був позбавлений прав, наданих особі, відносно якої проводиться службове розслідування. Також, на думку позивача, описова частина наказу №216 від 08.04.2020 року, винесеного за результатом проведення службового розслідування, не містить будь-яких обґрунтувань щодо вчинених порушень саме позивачем, відсутня наявність причинного зв`язку між неправомірними діяннями позивача та їх наслідками, що, в свою чергу, свідчить про безпідставність доцільності застосування дисциплінарного стягнення, тим паче такого суворого, як звільнення з посади та зі служби в органах поліції.

Позивач вважає, що жодних обґрунтованих доказів того, що ним вчинено дисциплінарний проступок, в оскаржуваному наказі не зазначено. Водночас відповідальність особи наступає виключно за вчинення протиправного діяння, для чого необхідно встановити, в чому конкретно полягали незаконні дії особи, до яких негативних наслідків це призвело, встановити причинний зв`язок між такими негативними наслідками та протиправними діями особи.

Зазначені обставини, на думку позивача, свідчать про незаконність його звільнення та наявність підстав для його поновлення на займаній посаді та стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року, ухваленим за правилами загального позовного провадження, у задоволенні позову відмовлено.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що за наслідком проведеного службового розслідування встановлено, що позивачем систематично не вносились відповідні відомості до електронних рапортів після їх опрацювання та допускалась бездіяльність у перевірці належаного функціонування планшетного пристрою в частині відображення пересувань нарядів поліції.

Крім того судом встановлено, що позивач реагував не на всі повідомлення про правопорушення або події, інформація про які надходила за скороченим номером екстреного виклику поліції « 102» та не здійснював прибуття на місце події для вжиття відповідних заходів реагування.

Також судом встановлено що позивачем на порушення Графіку видачі/прийому табельної вогнепальної зброї та спецзасобів, самовільно здійснювалось здавання зброї поза визначений час до закінчення часу несення служби.

З огляду на встановлені порушення при проведенні службового розслідування, тяжкість проступку, наслідки проступку, які фактично підривають довіру та авторитет до органів Національної поліції, відповідач правомірно застосував до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на невірне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 просить скасувати його та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування наведених в апеляційної скарги апелянт зазначив доводи, ідентичні заявленим в позовній заяві.

Окремо апелянт наголошував, що службове розслідування було призначено 11.01.2020 року, з наказом про його проведення позивача ознайомлено 18.02.2020 року, а безпосередньо опитаний щодо обставин проведення службового розслідування 22.01.2020 року, тобто до моменту його підписання обізнаності, що він є особою відносно якої проводиться службове розслідування у позивача не було.

Також апелянт зазначив, що судом першої інстанції проігноровано факт того, що він не перебував в ніяких групах месенджера «Telegramm» та його мобільний телефон технічно не може приймати нічого окрім дзвінків та смс-повідомлень.

Крім того, апелянт зазначив, що у складі екіпажу з 2-ох осіб він завжди знаходився за кермом, а тому не мав змоги вносити відомості до електронних рапортів та перевіряти належне функціонування планшетного пристрою в частині відображення пересувань нарядів поліції.

Апелянт звертає увагу, що висновком службового розслідування не наведено фактів вчинення дій, які підривають авторитет поліції, а тому застосоване у відношенні нього стягнення звільнення зі служби в поліції з порушенням порядку накладення такого стягнення.

Департамент патрульної поліції своїм правом на подання відзиву не скористався.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 проходив службу в органах національної поліції на посаді інспектора взводу №1 роти №2 батальйону №1 полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції.

11.01.2020 року т.в.о. начальника управління моніторингу та аналітичного забезпечення ДПП підполковник поліції ОСОБА_2 доповідною запискою доповів керівництву Департаменту про виявлену 10.01.2020 року під час моніторингу мережі Інтернет за посиланням https://www.facebook.com/28797/posts/ 130567/?d=n критичну публікацію щодо порушення службової дисципліни окремими співробітниками управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, що викликало суспільний резонанс (а.с.100-101 т. 1).

Вказана публікація містила фотозображення листування в групі, створеної в месенджері «Telegram», під назвою «Косса», учасниками якої були 12 осіб. Публікація містила інформацію щодо можливих корупційних дій співробітників патрульної поліції Одеської області та їх фотознімки.

На підставі зазначеної доповідної записки наказом Департаменту патрульної поліції від 11.01.2020 року №41 «Про призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії та відсторонення від виконання службових обов`язків окремих працівників УПП в Одеській області ДПП» призначено службове розслідування та створено дисциплінарну комісію. На час проведення службового розслідування позивача було відсторонено від виконання службових обов`язків, вилучено службове посвідчення, спеціальний нагрудний знак та картку-замісник, та наказано знаходитись на робочому місці у відділі чергової служби УПП у Одеській області ДПП на період відсторонення від виконання службових обов`язків (а.а.102-105 т.1).

З зазначеним наказам позивач ознайомився 22.01.2020 року, про що свідчить його особистий підпис та від нього було відібрано пояснення з приводу встановлених обставин (а.с.106, 208-210 т.1).

За результатом проведення службового розслідування складено висновок від 10 березня 2020 року, відповідно якого дисциплінарна комісія вважала за необхідне застосувати до інспектора взводу №1 роти №2 батальйону №1 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог ч.2 ст.8, ч.3 ст.11, п.1, 2 ч.1 ст.18 ЗУ «Про Національну поліцію», ст.44 ЗУ «Про запобігання корупції», п.1, 2, 4, 5, 6, 9, 11, 13 ч.3 ст.1, ч.4, 5, 6 ст.5 Дисциплінарного статуту НПУ, абзацу 3 п.3 розділу 3, п.7 розділу 4 Порядку проведення службових розслідувань у НПУ, затвердженого наказом МВС від 07.11.2018 року №893, абзаців 1,2,5 п. 1 розділу 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 року №1179, абзаців 4, 5 п.3 розділу 3 Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему «Інформаційний портал НПУ», затвердженого наказом МВС від 03.08.2017 року №676, пп.1 п.1 розділу 2, пп.1, 8 п.1 розділу 9, п.1 розділу 12 Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення, про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) НПУ, затвердженої наказом МВС від 16.02.2018 року №111, пп. 1, 10, 11 п.3, 1 розділу 3 Посадової інструкції інспектора патрульної поліції, затвердженої наказом ДПП від 13.11.2018 року №5112, Присяги працівника поліції, а також у вчинені дій, що підривають авторитет поліції, відповідно до п.7 ч.3 ст.13 Дисциплінарного статуту НПУ (а.с.1-159 т.2).

Наказом №216 від 08.04.2020 року, на підставі висновку службового розслідування, до інспектора взводу №1 роти №2 батальйону №1 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції, з яким позивач був ознайомлений 15.04.2020 року (а.с.160-185 т.2).

Наказом Департаменту патрульної поліції «По особовому складу» від 15.04.2020 року № 275о/с відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції по управлінню патрульної поліції в Одеській області (а.с.186 т.2).

Законність вказаних наказів є предметом спору у справі, що розглядається.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляційної скарги і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно із статтею 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Частиною другою статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Законом України від 15.03.2018 року № 2337-VIII, затверджений Дисциплінарний статут Національної поліції (далі Статут), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження. Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Відповідно до ч.1. ст.1 Статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно з п.п. 1, 2, 4 ч. 3. ст. 1 Статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, зокрема, бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону.

Згідно зі статтею 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до частини 1 статті 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Частиною третьою статті 13 Дисциплінарного статуту встановлено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до вимог статті 14 Дисциплінарного статуту, з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Як вже зазначалося вище, службове розслідування було ініційовано відповідачем у зв`язку з отриманням інформації щодо можливого порушення дисципліни окремими поліцейськими УПП в Одеській області ДПП, які входили до групи в меседжері «Telegram» під назвою «Косса». Одним із завдань розслідування було встановлення цих осіб і перевірка дотримання ними чинного законодавства під час несення служби.

З матеріалів службового розслідування вбачається, що позивач начебто в меседжері «Telegram» здійснював переписку з іншими учасниками групи на теми, зміст яких суттєво підриває авторитет та довіру до органів Національної поліції з боку суспільства та дискредитують звання поліцейського. Зазначена переписка була опублікована в групі під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка в подальшому перейменована у « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Такий висновок зроблено на підставі фотозображень переписок у меседжері «Telegram», скопійованих з облікового запису ОСОБА_3 , до якого останній надав доступ членам комісії.

Внаслідок отриманого доступу члени комісії виявили у електронному записнику ОСОБА_3 контакт під записом « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що дало їм підстави вважати, що позивач був учасником групи в меседжері «Telegram» під назвою «Косса».

Аналіз вказаної переписки дав підстави членам комісії для висновку, що учасники вказаної групи під час несення служби зловживали службовим становищем та вчиняли дії, які мають ознаки корупційних діянь.

Як пояснив суді апеляційної інстанції представник відповідача, сам факт перебування позивача у вказаних групах дискредитують звання поліцейського й негативно впливають на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства, а тому застосоване до нього дисциплінарне стягнення відповідає тяжкості вчиненого проступку.

З наявних в матеріалах справи пояснень позивача, які він підтвердив під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, вбачається, що він заперечував факт перебування у вказаних групах в меседжері «Telegram», що також відображено у висновку службового розслідування (т. 2 а.с. 34).

Між тим, сам висновок службового розслідування не містить жодних доказів, які можуть ідентифікувати та тим самим підтвердити перебування позивача у вказаних групах. Дії дисциплінарної комісії щодо співставлення номерів у телефонній книзі ОСОБА_3 та контактів у меседжері «Telegram» жодним чином не запротокольовані та не відображені у висновку.

Висновок службового розслідування містить зазначення, що для ідентифікації контактів використані дані з фотозображення (а.с. 3, т. 2), однак в матеріалах справи відсутні зображення, на яких міститься інформація про ПІБ, номер жетону та номер телефону позивача.

Відповідач визначає, що нібито позивачем самостійно на вимогу ОСОБА_3 повідомлено ПІБ, номер жетону та номер телефону у вказаній групі.

Проте, наявність інформації про ПІБ, номер жетону та номер телефону ОСОБА_1 у повідомленні в меседжері «Telegram» не може беззаперечно свідчити, що ця інформація надана особисто ОСОБА_1 та підтверджувати факт перебування позивача у вказаних групах, адже наведені відомості є доступними широкому колу осіб.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали службового розслідування не містять доказів перебування позивача у вказаних групах у меседжері «Telegram», що викликає обґрунтовані сумніви у правомірності висновку службового розслідування у вказаній частині.

Крім того, відповідачем у висновку службового розслідування вказано, що 12 працівників поліції, серед яких й позивач, не утримались від виконання злочинних та явно незаконних розпоряджень та наказів ОСОБА_3 та не повідомили про них керівництву поліції.

Разом з цим, матеріали службового розслідування не містять конкретизації, які саме розпорядження та накази виконував особисто ОСОБА_1 за дорученням ОСОБА_3 , або про які йому було відомо. Не надано таких доказів представником відповідача й під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Отже висновок службового розслідування в частині виконання ОСОБА_1 злочинних та явно незаконних розпоряджень та наказів ОСОБА_3 є необґрунтованим та таким, що не підтверджений належними та допустимими доказами.

Як вбачається з висновку службового розслідування, за результатами дослідження відомостей системи ІПНП встановлено, що у період з 03.11.2019 року по 10.11.2019 року, автопатруль «Океан - 0901», н.з 3504, (логістичний пристрій НОМЕР_1 ) у складі ОСОБА_4 , Попов, відповідно до розстановки сил та засобів ВБДР, затверджених керівництвом УПП, заступали для несення служби, на початку чергування за допомогою службового планшету створювали в системі ІПНП «Інше службове завдання» щодо регулювання дорожнього руху, проте відмітку про виконання встановлювали в кінці зміни, або не встановлювали взагалі, в електронному рапорті відсутня будь-яка інформація щодо результату опрацювання завдання та не зазначені адреси, де здійснювалося регулювання, а 12.11.2019 року та 16.11.2019 року вказаний автопатруль взагалі не створював в ІПНП службових завдань, повідомлень по спецлінії « 102» не отримував.

Також у висновку службового розслідування зазначено, що ОСОБА_5 систематично порушувались вимоги абзаців 4, 5 пункту 3 розділу ІІІ Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 03 серпня 2017року № 676, шляхом не внесення відповідних відомостей до електронних рапортів після їх опрацювання та бездіяльності у перевірці належаного функціонування планшетного пристрою в частині відображення пересувань нарядів поліції.

З вказаного відповідач дійшов висновку про неналежне виконання позивачем службових обов`язків, що також стало підставою для висновку про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Поряд з тим, як вбачається з висновку службового розслідування, під час відбирання пояснень у позивача членами дисциплінарної комісії, останньому ставилось питання щодо несення служби та виконання службових обов`язків лише 03.11.2019 року. Стосовно інших дат у позивача пояснення не відбирались, обставини не встановлювались, а тому висновок службового розслідування про порушення службової дисципліни позивачем в період з 04.11.2019 року по 10.11.2019 року, 12.11.2019 року та 16.11.2019 року є необґрунтованим.

Крім цього, позивачем у судовому засіданні та під час надання пояснень на запитання членів дисциплінарної комісії зазначено, що у складі екіпажу він переважно перебував за кермом службового автомобіля, а тому службові завдання створювались та електронні рапорти заповнювались його напарником. Відповідно до функціональних обов`язків він входив до спеціальної мобільної групи регулювальників, що створена за дорученням УПП в Одеській області ДПП від 06.08.2019 №14771 (т.1 а.с.129-131) та з ранку здійснював регулювання дорожнім рухом в ручному режимі. Після закінчення регулювання дорожнім рухом виконував розпорядження з боку керівництва.

Водночас, як встановлено судом апеляційної інстанції, напарник позивача ОСОБА_6 не допитувався з приводу зазначених обставин, що свідчить про поверхневість проведеного службового розслідування з даного питання та недоведеність вини позивача щодо невнесення відповідних відомостей до електронних рапортів після їх опрацювання та бездіяльності у перевірці належного функціонування планшетного пристрою в частині відображення пересувань нарядів поліції.

Також у висновку службового розслідування містяться відомості, що ОСОБА_1 реагував не на всі повідомлення про правопорушення або події, інформація про які надходила за скороченим номером екстреного виклику поліції « 102» та не здійснював прибуття на місце події для вжиття відповідних заходів реагування, однак жодних доказів вчинення такого порушення висновки службового розслідування не містять, позивач з цього приводу не опитувався.

До того ж висновком службового розслідування встановлено, що позивачем на порушення Графіку видачі/прийому табельної вогнепальної зброї та спецзасобів підрозділами УПП в Одеській області ДПП, затвердженому т.в.о. начальника УПП в Одеській області ДПП Кисличенко Д.М. від 27.07.2019 року, самовільно здійснювалось здавання зброї поза визначений час до закінчення часу несення служби.

Як пояснив у суді апеляційної інстанції позивач, здача зброї раніше визначеного режимом служби часу була обумовлена специфікою служби та вчинялась виключно за наслідком інформування безпосереднього керівництва, коли позивач залучався до охорони порядку під час проведення масових заходів.

Матеріали справи не містять жодного доказу, що зазначені порушення службової дисципліни, навіть якщо вони й мали місце, призвели до тяжких наслідків та є несумісними з проходженням служби у поліції та дискредитують звання поліцейського.

Судова колегія наголошує, що, визначаючи підстави для застосування негативних наслідків для позивача у вигляді звільнення зі служби, необхідно виходити з того, що поняття «дискредитація» перебуває у тісному зв`язку із поняттям «дотримання морально-етичних норм» та передбачає дії, спрямовані на порушення правил професійної етики та моралі, закріплених у нормативно-правових актах спеціального законодавства, які пред`являються до осіб під час здійснення ними службових функцій та у повсякденному житті.

Такі проступки самі по собі або у сукупності підривають довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості і є несумісним із подальшим проходженням служби, що зумовлює застосування до працівника органів внутрішніх справ, який вчинив діяння, несумісне з посадою, найсуворішого типу стягнення звільнення зі служби.

При цьому, вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості повинні бути чітко визначені та доведені в межах проведеного службового розслідування.

Як вже зазначалось, висновки службового розслідування не містять належно задокументованих та підтверджених випадків вчинення позивачем дій, що дискредитують звання поліцейського й негативно впливають на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства.

Крім того, судова колегія зазначає, що відповідачем не мотивовано неможливості застосування до позивача іншого, передбаченого статтею 13 Дисциплінарного статуту, виду дисциплінарного стягнення, окрім як звільнення з посади, з урахуванням того, що позивач перебуває на службі в органах внутрішніх справ (поліції) 9 років, до дисциплінарної відповідальності не притягався та характеризується особою, яка у службовій діяльності дотримується законів, інших нормативних актів, що регламентують діяльність органів внутрішніх справ України, виконує накази, на зауваження реагує, у колективі поводить себе комунікабельно, здатний переносити труднощі служби.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 має на утриманні 2-ох неповнолітніх дітей, 2007 р.н. та 2012 р.н.

Зазначені обставини, на думку судової колегії, мали бути обов`язково враховані відповідачем при вирішенні питання про застосування до ОСОБА_1 такого виду покарання, як звільнення зі служби в поліції.

Така позиція суду ґрунтується на висновках Верховного Суду, викладених в постанові від 05.03.2020 у справі №824/126/17-а.

На підставі викладеного у сукупності, колегія суддів доходить висновку, що Департаментом патрульної поліції не доведено порушення ОСОБА_1 вимог ч.2 ст.8, ч.3 ст.11, п.1, 2 ч.1 ст.18 ЗУ «Про Національну поліцію», ст.44 ЗУ «Про запобігання корупції», п.1, 2, 4, 5, 6, 9, 11, 13 ч.3 ст.1, ч.4, 5, 6 ст.5 Дисциплінарного статуту НПУ, абзацу 3 п.3 розділу 3, п.7 розділу 4 Порядку проведення службових розслідувань у НПУ, затвердженого наказом МВС від 07.11.2018 року №893, абзаців 1,2,5 п. 1 розділу 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 року №1179, абзаців 4, 5 п.3 розділу 3 Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему «Інформаційний портал НПУ», затвердженого наказом МВС від 03.08.2017 року №676, пп.1 п.1 розділу 2, пп.1, 8 п.1 розділу 9, п.1 розділу 12 Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення, про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) НПУ, затвердженої наказом МВС від 16.02.2018 року №111, пп. 1, 10, 11 п.3, 1 розділу 3 Посадової інструкції інспектора патрульної поліції, затвердженої наказом ДПП від 13.11.2018 року №5112, Присяги працівника поліції, а також вчинення останнім дій, які підривають авторитет поліції, відповідно до п.7 ч.3 ст.13 Дисциплінарного статуту НПУ.

А відтак, п.3 оскаржуваного наказу № 216 від 08.04.2020 року в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 та застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції та наказ № 275 о/с від 15.04.2020 року в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною 2 статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

З огляду на те, що позивача було протиправно звільнено зі служби в органах Департаменту патрульної поліції з 15 квітня 2020 року, слід стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відповідно до п.6 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року №260, поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. За цим же пунктом нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Згідно п.9 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016р. №260, при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Згідно довідки Департаменту патрульної поліції, заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці, що передували місяцю звільнення (лютий, квітень 2020 року), тобто за 60 відпрацьованих робочих днів, становить 17 719, 29 грн., а середньоденний заробіток позивача становить 295,32 грн. (т.3 а.с.111).

Оскільки тривалість вимушеного прогулу ОСОБА_1 склала 247 календарних днів з 16 квітня 2020 року по 18 грудня 2020 року, загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 72 944, 04 грн.

Відповідно до ст.242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини справи та їм надано невірну правову оцінку, колегія суддів, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України скасовує судове рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати п.3 наказу начальника Департаменту патрульної поліції № 216 від 08 квітня 2020 року «Про застосування до працівників УПП в Одеській області ДПП дисциплінарних стягнень» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності інспектора взводу №1 роти №2 батальйону №1 полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 та застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Департаменту патрульної поліції № 275 о/с від 15 квітня 2020 року в частині звільнення зі служби в поліції інспектора взводу №1 роти №2 батальйону №1 полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу №1 роти №2 батальйону №1 полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції з 16 квітня 2020 року.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 16 квітня 2020 року по 18 грудня 2020 року у сумі 72 944 (сімдесят дві тисячі дев`ятсот сорок чотири) грн. 04 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Косцова І.П.
Судді Осіпов Ю.В. Скрипченко В.О.