Справа № 420/12362/20
Суддя: Глуханчук О.В.
Дата ухвалення: 2020-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Глуханчука О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління ДПС в Одеській області, про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

16 листопада 2020 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування постанови державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пєркової Л.В. від 23 жовтня 2020 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 1581, 95 грн.; про скасування постанови державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Короля С.Є. від 09 квітня 2020 року про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 269, 00 грн.

Позовна заява надійшла засобами електронного зв`язку з використанням ЕЦП.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив про те, що 25.11.2019 року державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Королем С.Є. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60692685. 23.10.2020 року державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пєрковою Л.В. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 60692685.

Однак, як зазначає позивач, після закінчення виконавчого провадження № 60692685, 06 листопада 2020 року ним було отримано постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 1581, 95 грн. та разом із нею постанову про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 269, 00 грн. від 09 квітня 2020 року.

При цьому, позивач зазначає, що про існування оскаржених постанов він дізнався 06 листопада 2020 року під час їх отримання, з огляду на що 16 листопада 2020 року звернувся до суду з метою їх оскарження, оскільки вважає їх незаконними.

Так, позивач зазначає, що в межах виконавчого провадження № 60692685 не відбулось стягнення за виконавчим документом, оскільки стягувач в порядку п. 1 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» відкликав виконавчий документ, у зв`язку зі списанням боргу відповідно до п. 9-15 розділу VІІІ Закону № 2464.

Посилаючись на те, що за приписами ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір справляється за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби, а в даному випадку примусове виконання виконавчого рішення не відбувалось, позивач вважає, що підстави для стягнення з нього виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження відсутні.

Отже, на переконання позивача, оскаржені постанови підлягають скасуванню.

Також позивач зазначив, що постанова про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження не відповідає вимогам Інструкції з організації примусового виконання рішень, пунктом 2 розділу VI якої встановлено, що виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Проте, як вказує позивач, відкриття виконавчого провадження № 6069268 відбулось 25.11.2019 року, а постанова про розмір мінімальних витрат була винесена 09.04.2020 року, тобто неодночасно.

Ухвалою суду від 30 липня 2020 року адміністративний позов було залишено без руху, у зв`язку з невідповідністю вимогам статей 160, 161, 287 КАС України.

Ухвалою суду від 08 грудня 2020 року, після усунення недоліків, позовну заяву прийнято до розгляду. Залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління ДПС в Одеській області (; 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5). Відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління ДПС в Одеській області, про визнання протиправними та скасування постанов. Витребувано від Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (65072, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 42) належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №60692685 (у повному обсязі), а також докази направлення позивачу оскаржених постанов виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору від 23 жовтня 2020 року та про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження від 09 квітня 2020 року (поштові реєстри, тощо).

Розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, з урахуванням особливостей, визначених ст.ст. 268, 269, 271, 272, 287 КАС України. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 15 грудня 2020 року 11 год. 00 хв.

У судове засідання, призначене на 15 грудня 2020 року, учасники справи не з`явились, про місце, дату і час судового засідання повідомлені належним чином та своєчасно.

14 грудня 2020 року через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідач та третя особа причини неявки своїх представників не повідомили.

Глава 11 КАС України визначає особливості позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ, зокрема категорії термінових адміністративних справ (ст.ст. 268-289).

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначаються статтею 287 КАС України.

Отже, справи з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби відносяться до категорії термінових адміністративних справ, які розглядаються з урахуванням положень ст.ст. 268, 269, 271, 272 КАС України.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

У справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З урахуванням вищенаведеного, суд ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження 18 грудня 2020 року за наявними у ній матеріалами.

18 грудня 2020 року відповідачем через канцелярію суду засобами електронної пошти на виконання ухвали суду про витребування доказів надано матеріали виконавчого провадження № 60692685 (а.с. 48-58).

Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи і докази на їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлені наступні обставини та факти.

22 листопада 2019 року до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла заява Північного управління Головного управління ДПС в Одеській області про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вимоги Головного управління ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2018 року №Ф-38802-51 (а.с. 49-50).

Разом із заявою надано оригінал вимоги Головного управління ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2018 року №Ф-38802-51, згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є боржником перед бюджетом на суму стягнення у розмірі 15819, 54 грн.

Постановою державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса ГТУЮ в Одеській області від 25 листопада 2019 року відкрито виконавче провадження № 60692685 з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2018 року №Ф-38802-51, виданої Головним управлінням ДПС в Одеській області, про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 15819, 54 грн. (а.с. 21).

В матеріалах виконавчого провадження № 60692685 наявний супровідний лист від 25 листопада 2019 року щодо направлення для виконання боржнику та до відома стягувачу постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2018 року №Ф-38802-51 (а.с. 50 (зворот.).

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Отже, постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

В матеріалах виконавчого провадження № 60692685 відсутні докази надіслання позивачу постанови про відкриття виконавчого провадження від 25 листопада 2019 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

09 квітня 2020 року державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в рамках виконавчого провадження № 60692685, винесено постанову про арешт коштів боржника.

Також 09 квітня 2020 року в рамках виконавчого провадження № 60692685 з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2018 року №Ф-38802-51, державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою постановлено стягнути з боржника ОСОБА_1 витрати виконавчого провадження у розмірі 269, 00 грн. (а.с. 23, 53).

В матеріалах виконавчого провадження № 60692685 наявний супровідний лист від 09 квітня 2020 року №10201 щодо направлення для виконання боржнику та до відома стягувачу постанови, винесеної при примусовому виконанні вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2018 року №Ф-38802-51 (а.с. 53).

Однак документи на підтвердження надіслання боржнику вказаної постанови в порядку, встановленому ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» (простим поштовим відправленням, кур`єром, тощо) в матеріалах виконавчого провадження № 60692685 відсутні.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 60692685, 12 жовтня 2020 року за вхід. № 14086 на адресу Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшло Повідомлення Головного управління ДПС в Одеській області від 30 вересня 2020 року № 170-13 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 15819, 54 грн. (а.с. 25, 54).

У повідомленні вказано про необхідність вважати відкликаною вимогу від 19 листопада 2018 року №Ф-38802-51 у зв`язку із списанням боргу відповідно до пункту 9-15 розд. VІІІ Закону № 2464.

Так, відповідно до пункту 9-15 розд. VІІІ Закону № 2464, підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на 1 грудня 2020 року з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки включно до дати подання заяви про списання недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання до 1 березня 2021 року відповідних заяв.

23 жовтня 2020 року державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №60692685 з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2018 року №Ф-38802-51, виданої Головним управлінням ДПС в Одеській області, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 24, 56).

Водночас, вказаною постановою виведено в окреме виконавче провадження постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та постанову про стягнення виконавчого збору.

23 жовтня 2020 року державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в рамках виконавчого провадження № 60692685 винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 10 % від суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, що становить 1581, 95 грн. Боржник ОСОБА_1 , стягувач Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 22, 52).

В матеріалах виконавчого провадження № 60692685 наявний супровідний лист від 23 жовтня 2020 року №34108 щодо направлення для виконання боржнику та до відома стягувачу постанови від 23 жовтня 2020 року, винесеної при примусовому виконанні вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2018 року №Ф-38802-51 (а.с. 52).

Водночас, зі змісту вказаного супровідного листа не вбачається яку саме постанову від 23 жовтня 2020 року ВП № 60692685 направлено на адресу позивача, оскільки 23 жовтня 2020 року в рамках виконавчого провадження № 60692685 винесено дві постанови: про закінчення виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору.

Позивач повідомив, що отримав оскаржену ним постанову про стягнення виконавчого збору від 23 жовтня 2020 року та разом із нею постанову про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження від 09 квітня 2020 року, - 06 листопада 2020 року, з огляду на що 16 листопада 2020 року звернувся до суду з метою їх оскарження, оскільки вважає їх незаконними.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

У відповідності з ч.ч. 2, 3 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, статтею 287 КАС України визначені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України, позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом (ч. 4 ст. 77 КАС України).

Згідно ч. 2 ст. 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів).

З урахуванням викладеного, враховуючи, що в матеріалах виконавчого провадження № 60692685 відсутні докази на підтвердження надіслання боржнику оскаржених постанов в порядку, встановленому ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», суд приймає доводи позивача стосовного того, що про існування оскаржених постанов про стягнення виконавчого збору від 23 жовтня 2020 року та про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження від 09 квітня 2020 року він дізнався 06 листопада 2020 року, отже строк звернення до суду ним порушений.

Вирішуючи спірні правовідносини, надаючи юридичну кваліфікацію встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані положеннями Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VIII, стаття 1 якого визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України Про виконавче провадження, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

В силу приписів п. 4 ч. 2 ст. 5 Закону України Про виконавче провадження, примусове виконання рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи, покладається на органи державної виконавчої служби.

Згідно зі статтею 10 Закону України Про виконавче провадження, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

У відповідності з ч. 4 ст. 19 Закону України Про виконавче провадження, сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 жовтня 2020 року за вхід. № 14086 на адресу Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшло Повідомлення Головного управління ДПС в Одеській області від 30 вересня 2020 року № 170-13 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 15819, 54 грн. (а.с. 25, 54).

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постановою державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 23 жовтня 2020 року закінчено виконавче провадження №60692685 з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2018 року №Ф-38802-51, виданої Головним управлінням ДПС в Одеській області, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 24, 56).

Водночас, підставою виникнення спірних правовідносин стало прийняття відповідачем 23 жовтня 2020 року в рамках виконавчого провадження № 60692685 постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 1581, 95 грн. (а.с. 22, 52).

Позивач вважає, що оскільки примусове виконання виконавчого документа - вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2018 року №Ф-38802-51 не відбувалось, то підстави для стягнення з нього виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження відсутні.

Вирішуючи цей спір, суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України Про виконавче провадження, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України Про виконавче провадження, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За приписами ч. 2 ст. 27 Закону України Про виконавче провадження, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно з ч. 4 ст. 27 Закону України Про виконавче провадження, державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частиною пятою статті 27 Закону України Про виконавче провадження передбачені випадки, коли виконавчий збір не стягується, а саме:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також частиною дев`ятою вказаної статті передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Стаття 40 Закону України Про виконавче провадження визначає наслідки закінчення виконавчого провадження.

У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження (ч. 1 ст. 40).

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України Про виконавче провадження, у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Суд зазначає, що спір у цій справі виник у зв`язку з невизначеністю правового режиму застосування частини 9 статті 27 та частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII при винесенні державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом 9 ч. 1 ст. 39 Закону (виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).

В постанові від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18 Велика Палата Верховного Суду з приводу зазначеної колізії зазначає наступне.

Закон № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією, розробленою відповідно до законів № 1403-VIII і № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Вказані положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.

Натомість, частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Крім того, частиною дев`ятою вказаної статті (стаття 27) передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

При цьому пункт 22 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про закінчення виконавчого документа виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Крім цього, пунктом 21 розділу ІІІ Інструкції визначено, що закінчення виконавчого провадження здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 39 Закону.

З огляду на вищевикладене, в постанові від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18 Велика Палата Верховного Суд вважала обґрунтованим висновок про те, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважала, що умовами стягнення виконавчого збору були: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на зазначене, враховуючи обставини справи, аналіз чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, наведені висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про те, що оскільки у справі, що розглядається, державним виконавцем не вчинялося жодних дій, спрямованих на вжиття заходів примусового виконання виконавчого документу майнового характеру, підстави для стягнення з позивача виконавчого збору відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України Про виконавче провадження відсутні.

Отже, постанова державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 23 жовтня 2020 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 1581, 95 грн. підлягає скасуванню.

Що стосується постанови про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 269, 00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 42 Закону України Про виконавче провадження, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Відповідно до п. 2 розд. VІ Інструкції, витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про:

відкриття виконавчого провадження;

стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується);

стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується);

стягнення витрат виконавчого провадження;

закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження:

виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари);

пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

Якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Таким чином, за своїм змістом витрати виконавчого провадження є матеріальними витратами, що виникають незалежно від фактичного виконання виконавчого документа (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари, послуги поштового зв`язку, тощо).

Відтак, враховуючи, що судом не визнавалось протиправним саме відкриття виконавчого провадження № 60692685, понесення витрат виконавчого провадження є беззаперечним фактом, та підлягає стягненню з боржника.

Отже, підстави для скасування постанови державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 09 квітня 2020 року про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 269, 00 грн. відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на зазначене, оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про скасування постанови державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 23 жовтня 2020 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 1581, 95 грн., однак позовні вимоги про скасування постанови державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 09 квітня 2020 року про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 269, 00 грн. задоволенню не підлягають.

Отже, адміністративний позов належить задовольнити частково.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у відповідності до приписів ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат здійснюється на користь позивача у розмірі 420, 40 грн. (840,80/2, де 840, 80 - ставка судового збору сплачена позивача за звернення до суду із цим позовом).

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74, 76-77, 90, 122, 139, 194, 205, 229, 243-246, 250, 255, 268, 269, 271, 272, 287, 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління ДПС в Одеській області, про визнання протиправними та скасування постанов, - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 23 жовтня 2020 року ВП №60692685 про стягнення виконавчого збору у розмірі 1581, 95 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (; 65072, м.Одеса, вул. Генерала Петрова, 42) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 420, 40 грн. (чотириста двадцять гривень 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 287 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (; 65072, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 42).

Третя особа - Головне управління ДПС в Одеській області (; 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5).

Суддя О.В. Глуханчук

.