Справа № 320/7738/20
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2020-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2020 року справа №320/7738/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ГУ ДПС у Київській області, у якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби в Київській області, яке оформлено листом №23627/ФОП/10-36-10-02-14 від 20.07.2020 року про відмову у списанні заборгованості по ЄСВ;

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби в Київській області (індекс, 03151, вулиця Народного ополчення, 5-А, місто Київ, ) за № Ф-255-15, яка датована 04 серпня 2020 року про сплату позивачем боргу (недоїмки) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 44379, 68 гривень.

В обґрунтування таких вимог зазначила, що вона не є особою, яка здійснює підприємницьку діяльність і у неї відсутній обов`язок сплати ЄСВ, тому вважає відмову у списанні заборгованості по ЄСВ та спірну вимогу протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 07.09.2020 у цій адміністративній справі відкрито спрощене позовне провадження без проведення судового засідання.

Відповідач, заперечуючи проти позову в письмовому відзиві, висловив думку про те, що під час прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 44379, 68 гривень Головне управління Державної податкової служби в Київській області діяло виключно на підставі в межах повноважень та у спосіб передбачені чинним законодавством, відповідно підстав для задоволення позову немає.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити, з огляду на наступне.

01 липня 2016 року позивач як фізична особа підприємець за станом свого здоров`я припинила здійснення підприємницької діяльності. Відповідні медичні висновки містяться в матеріалах справи.

Тоді ж позивачем до Таращанського відділення Білоцерківського ГУ ДФС (нині ДПС) у Київській області було подано офіційну заяву про припинення підприємницької діяльності.

Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464--VІ визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку (далі - Закон №2464-VІ).

Пунктами 2, З, 3-1 частини першої статті першої Закону №2464-VІ визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок; органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що формує податкову і митну політику (в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів, єдиного внеску) та забезпечує її реалізацію (центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), та його територіальні органи.

Єдиний внесок для фізичних осіб - підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

Згідно з пунктом 4 частини першої cтатті 4 Закону №2464-УІ платниками єдиного внеску, є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною другою статті 6 Закону №2464-УІ визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою, вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Законом України від06.12.2016 року №1774 "Провнесення змін до деяких законодавчих актів України" було внесено зміни до Закону №2464-УІ. що діють з 01.01.2017, зокрема, щодо обов`язковості визначення бази нарахування ЄСВ у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

По результатам підприємницької діяльності за 2016 рік у визначені чинним податковим законодавством терміни позивачем було подано відповідну звітність та сплачено єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 1850.64 грн. (за період з 01.01.2016 р. по 01.07.2016 року).

17 червня 2020 року Таращанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області позивачці стало відомо, що на підставі податкових-вимог: від 24.04.2018 року за № 255-15/47 відкрито виконавче провадження за № 57907425 про стягнення з неї як фізичної особи на користь Білоцерківського ГУ ДФС у Київській області коштів в сумі 12041,04 грн.

- від 06.11.2018 року за № 255-15 У відкрито виконавче провадження за № 58905538 про стягнення з неї як фізичної особи на користь Білоцерківського ГУ ДФС у Київській області коштів в сумі 23993.11грн.

- від 14.05.2019 року за № 255-15 У відкрито виконавче провадження за № 60637268 про стягнення з неї як фізичної особи на користь Білоцерківського ГУ ДФС у Київській області коштів в сумі 33071.94 грн.

Всього заборгованість складає 69 106.09 грн.

Позивач зазначає, що жодних податкових вимог щодо сплати заборгованості з 01.07.2016 року до 13 серпня 2020 року не отримувала.

17.06.2020 року позивач звернулася до Таращанського відділення Білоцерківського ГУ ДПС у Київській області по питанню анулювання нарахованої заборгованості по сплаті ЄСВ з 01.07.2016 року на загальну суму 69 106.09 грн.

Проте посадові особи ДПС перевіривши інформацію в електронному вигляді повідомили, що у них відсутня інформація про наявністю боргу по сплаті ЄСВ з 01.07.2016 року на загальну суму 69 106.09 грн. Натомість є інформація про наявність заборгованості в сумі 41262.50 грн. яка міститься в розділі сплати боргу (недоїмки) за № Ф-255-15/47 та № Ф-255-15/У.

В свою чергу оскільки відповідач не надав пояснень щодо того, що в різних реєстрах різні суми нарахування заборгованості, позивач попросила надати офіційні розрахунки по ЄСВ з початку виникнення і день звернення. Проте обгрунтованої відповіді позивач не отримала.

02.06.2020 р. офіційно опублікований Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників" від 13.05.2020 р. № 592-ІХ. Він набирає чинності з 01.01. 2021 р., окрім п. 5 розділу І цього Закону, який набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Тому із 03.06.2020 р. діють норми вказаного Закону, які стосуються списання суми недоїмки, нараховані платникам ЄСВ з числа ФОП-загально системників та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, за період з 01.01.2017 р., а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що оподатковується ПДФО.

У позові ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що за станом здоров`я з 01.07.2020 року не проводжу підприємницьку діяльність. Торгове місце та патент відсутній. Доходи відсутні.

Суд зазначає, що Закон №2464 не містить норм щодо обов`язку фізичної особи - підприємця сплачувати ЄСВ у разі, коли такою особою фактично не ведеться підприємницька діяльність. Факт державної реєстрації фізичною особою індивідуальної підприємницької діяльності не зобов`язує таку особу до активного її ведення. Законом не визначено обов`язку фізичної особи - підприємця сплачувати ЄСВ за себе самостійно у разі, коли така особа не веде підприємницьку діяльність.

В свою чергу позивач письмово звернулася до відповідача із заявою в якій просила відповідно до Закону №2464 : списати борг з ЄСВ, який утворився за 2017-2020 рр., а саме:

Прийняти рішення про анулювання (списання) заборгованості в сумі 69 106.09 грн. яка нарахована на підставі податкових-вимог:

від 24.04.2018 року за № 255-15/47 про стягнення як з фізичної особи на користь Білоцерківського ГУ ДФС у Київській області коштів в сумі 12041.04 грн.

від 06.11.2018 року за № 255-15 У про стягнення як з фізичної особи на користь Білоцерківського ГУ ДФС у Київській області коштів в сумі 23993.11 грн.

від 14.05.2019 року за № 255-15 У про стягнення як з фізичної особи на користь Білоцерківського ГУ ДФС у Київській області коштів в сумі 33071.94 грн. відкликати з органів ДВС податкові вимоги :

від 24.04.2018 року за № 255-15/47 про стягнення як з фізичної особи на користь Білоцерківського ГУ ДФС у Київській області коштів в сумі 12041.04 грн.

від 06.11.2018 року за № 255-15 У про стягнення як з фізичної особи на користь Білоцерківського ГУ ДФС у Київській області коштів в сумі 23993.11 грн.

від 14.05.2019 року за № 255-15 У про стягнення як з фізичної особи на користь Білоцерківського ГУ ДФС у Київській області коштів в сумі 33071.94 грн.

Також в даній заяві позивач просила надати: офіційні розрахунки по ЄСВ з початку виникнення заборгованості в сумі 69106.09 грн. і по сьогоднішній день; копії податкових-вимог: від 24.04.2018 року за № 255-15/47 про стягнення як з фізичної особи на користь Білоцерківського ГУ ДФС у Київській області коштів в сумі 12041.04 грн., від 06.11.2018 року за № 255-15 У про стягнення як з фізичної особи на користь Білоцерківського ГУ ДФС у Київській області коштів в сумі 23993.11 грн. та від 14.05.2019 року за № 255-15 У про стягнення як з фізичної особи на користь Білоцерківського ГУ ДФС у Київській області коштів в сумі 33071.94 грн. з доказами їх направлення та її підписом про їх отримання.

30.07.2020 року позивач отримала від відповідача відповідь за № 23627/Ф0П/10 -36-10-02-14 (яка датована 20.07.2020 року) якою було відмовлено у списанні заборгованості по ЄСВ.

Підставу для відмови Відповідач вказує, що я наче б то як самозайнята особа отримала дохід за ознакою « 157» - Дохід виплачений самозайнятій особі «за період з 01.10.2018 по 31.12.2018 рік, з 01.01.2019 по 31.03.2019 ріку, 01.10.2019 по 31.12.2019 року.

Проте це не відповідає дійсності, оскільки з часу припинення підприємницької діяльності жодних торгівельних операцій по отриманню прибутку позивачем не проводилося. Весь цей час позивач тяжко хворіла та фізично не могла проводити підприємницьку діяльність.

Відповідач хибно вважає, що проданий позивачем залишок товару як фізичною особою для купівлі ліків по собівартості є доходом.

Так, позивач повідомляє суд, що для оплати дорогих медпрепаратів із залишку нереалізованого товару нею у грудні 2018 року було продано рушники, однак вказує, що їх продала як фізична особа і кошти отримала на особисту картку. Факт зарахування коштів саме як фізичній особі підтверджується відповідними банківськими висновками - додаються.

Тому, суд погоджується з доводами позивача, що рішення відповідача про відмову у списанні заборгованості з ЄСВ незаконним.

Після отримання відмови у списанні заборгованості з ЄСВ від відповідача 13.08.2020 року на адресу позивача надійшла Вимога про сплату боргу по ЄСВ від 04.08.2020 року в сумі 44451.66 грн. з яких недоїмка складає 71.98 грн.

Дану позицію відповідача та Вимогу про сплату боргу по ЄСВ в сумі 44451.66 грн. суд вважає безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку із наступним.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-У1 віл 08.07.2010.

Відповідно до пункту 2 частини 1 етапі 1 вказаного Закону єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Стаття 4 цього Закону визначає платників єдиного внеску, згідно з пунктом 4 частини 1 якої платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частина 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачає, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, позивачка не є особою, яка здійснює підприємницьку діяльність і у неї відсутній обов`язок сплати ЄСВ.

Відповідно до чю1 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є, зокрема:

- фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців);

- фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України "Прозбір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно ч.8 ст.9 Закону України "Прозбір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Відповідно до п.1 ч.10 ст.9 Закону України "Прозбір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Згідно з ч. 2 ст.8 та ст.12 вищевказаного Закону єдиний внесок не входить до системи оподаткування. Завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску.

Приписами статті 25 Закону України "Прозбір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що за несплату (неперврахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 01 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно. У разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки нарахування пені зупиняється з дня подання скарги до органу доходів і зборів або позову до суду.

Відповідно до частини восьмої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Частиною 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичнихосіб, Фізичних осіб - підприємців та громадських Формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відповідно до п.8 ч.6 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Відповідно до п.5 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за несплату, неповну сплату або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів), накладається штраф у розмірі 10 відсотків таких несплачених або несвоєчасно сплачених сум. При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів), за формою згідно з додатком 15 до цієї Інструкції. Розрахунок зазначеної штрафної санкції здійснюється за даними акта документальної перевірки платника єдиного внеску.

Відповідно до ст. 15 Податкового кодексу платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

При цьому, санкція норми ст. 126 Податкового кодексу України передбачає застосування штрафів саме до платників податків.

З огляду на зазначене, вбачається, що фінансові санкції у вигляді штрафів та пені у разі порушення норм Закону України "Прозбір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" можуть бути застосовані, зокрема, до фізичних осіб - підприємців, відомості про реєстрацію яких внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, та лише після внесення вказаних відомостей до реєстру, фізична особа набуває статусу підприємця (фізичної особи-підприємця).

Отже, відповідальність за несплату єдиного соціального внеску має нести платник, в даному випадку лише тільки фізична особа-підприємець, проте на час винесення відповідачем спірної вимоги діяльність позивача вже з 01.06.2016 року була припинена, тому жодних правових підстав для сплати даної заборгованості немає.

Закон №592-ІХ набирає чинності 01.01.2021 р., крім п. 5 розд. І Закону №592. Цей пункт набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Згідно з п. 5 розд. І Закону N2 592 розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 доповнено п. 9 прим. 15.

Відповідно до п. 9 прим. 15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному Законом № 2464, несплачені станом на день набрання чинності Законом № 592 з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зазначеним у пп. 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої ст. 4 Закону № 2464, за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом № 592, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності Законом № 592:

а) платниками, зазначеними у п. 4 частини першої ст. 4 Закону № 2464 (фізичними особами - підприємцями, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до контролюючого органу - звітності відповідно до вимог частини другої ст. 6 Закону № 2464 за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом № 592. Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше;

6) платниками, зазначеними у п. 5 частини першої ст. 4 Закону № 2464 (особами, які провадять незалежну професійну діяльність), - до контролюючого органу за основним місцем обліку заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та звітності відповідно до вимог частини другої ст. 6 Закону № 2464 за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом № 592. Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше.

Після отримання у встановленому законом порядку відповідних відомостей від державного реєстратора або заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та за умови подання платником єдиного внеску зазначеної звітності (якщо відповідна звітність не була подана раніше) контролюючий орган протягом 15 робочих днів проводить камеральну перевірку, за результатами якої приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або вмотивоване рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.

Контролюючим органом може бути прийнято рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені, за умови якщо за результатами перевірки буде встановлено, що:

1) платник податків отримав дохід (прибуток) протягом періоду з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом № 592.

2) суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були в повному обсязі самостійно сплачені платником або стягнуті у порядку, передбаченому Законом № 2464.

У разі якщо суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були частково самостійно сплачені платником та/або стягнуті у порядку, передбаченому Законом № 2464, контролюючий орган приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені у частині, що залишилася несплаченою.

Штрафні санкції до платника єдиного внеску, передбачені п. 7 частини одинадцятої ст. 25 Закону № 2464, за наведених умов не застосовуються.

Так, згідно з п. 7 частини одинадцятої ст. 25 Закону N° 2464 за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом № 2464, контролюючим органом здійснюється накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання, несвоєчасне подання або подання не за встановленою формою. Ті самі дії, вчинені платником єдиного внеску, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання, несвоєчасне подання або подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом № 2464.

Вимога про сплату суми недоїмки, штрафних санкцій і пені вважається відкликаною у день прийняття податковим органом рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність своїх рішень, а тому суд вважає, що позовні вимог слід задовольнити.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.2 ст.134 КАСУ, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч.3 ст.134 КАСУ, для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Чинним законодавством України передбачено право на відшкодування витрат на правову допомогу передбачено як за участь адвоката у судовому засіданні, так і під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням зокрема і за підготування адміністративного позову та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Згідно з абзацом першим частини першої етапі 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до частини четвертої етапі 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Зі змісту статті 30 вказаного Закону вбачається, що за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги адвокат отримує від клієнта гонорар у вигляді винагороди у формі фіксованого розміру або погодинної оплати, порядок обчислення, підстави для зміни розміру, порядок сплати та інші умови якої визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Враховуючи викладене, договір про надання правової допомоги є документом, який підтверджує домовленість між клієнтом та адвокатом щодо надання останнім послуг з підготування позову, здійснення захисту, представництва тощо в обмін на визначений у такому договорі гонорар (фіксований розмір або погодинна оплата).

В свою чергу, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. В даному випадку факт оплати послуг адвоката та сплати судового збору підтверджується відповідними доказами, в тому числі квитанціями. Тому судові витрати, які понесені позивачем підлягають стягненню на користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби в Київській області, яке оформлено листом №23627/ФОП/10-36-10-02-14 від 20.07.2020 року про відмову ОСОБА_1 у списанні заборгованості по ЄСВ.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби в Київській області (індекс, 03151, вулиця Народного ополчення, 5-А, місто Київ, ) за № Ф-255-15, яка датована 04 серпня 2020 року про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 44 379, 68 гривень.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Київській області (ідентифікаційний код: 43141377, місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Народного Ополчення, буд.5-А).

Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу в сумі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Київській області (ідентифікаційний код: 43141377, місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Народного Ополчення, буд.5-А).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.