Справа № 438/1101/20
Суддя: Слиш А. Т.
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 438/1101/20
Провадження № 2-а/438/20/2020
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 грудня 2020 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Слиша А.Т.

за участю секретаря судового засідання Наминанік О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бориславі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського Трускавецького ВП ГУНП у Львівській області старшого сержанта поліції Березяка Володимира Михайловича, поліцейського Трускавецького ВП ГУНП у Львівській області старшого сержанта поліції Гнатіва Юрія Васильовича про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №740572 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.122 КУпАП і закрити цю справу про адміністративне правопорушення; постанову поліцейського Трускавецького ВП ГУНП у Львівській області сержанта поліції Гнатіва Ю.В. серії БАА №740572 від 12.03.2020 про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн змінити та звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись оголошенням йому усного зауваження, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування позову вказав, що з оскаржуваними постановами він не погоджується. Вважає, що відповідачем у постанові серії БАА №740718 допущено неправильну кваліфікацію правопорушення за ч. 5 ст. 122 КУпАП, замість ч. 6 ст. 152-1 КУпАП, оскільки автомобіль було припарковано на відведеному майданчику, призначеному для безоплатного паркування транспортних засобів, в м.Трускавець по вул. Дрогобицькій, 35 на стоянці біля магазину «АТБ». Також позивач посилається на положення ч.5 ст.122, ч.6 ст.152-1, 222, 245, 247, 249, 251, 280 КУпАП, ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», п.8.1, розділ 34 ПДР України, п 4 Загальної частини Правил паркування транспортних засобів, та зазначає, що з постанови вбачається здійснення зупинки на місці безплатної стоянки магазину «АТБ», позначеному розміткою 1.30, за адресою м Трускавець, вул.Дрогобицька, 35. Позивач вважає, що законодавством передбачено спеціальну норму для кваліфікації таких дій при здійсненні паркування у спеціально відведеному місці, призначеному для безплатного паркування, а саме: ч.6 ст. 152-1 КУпАП. Крім цього, при розгляді справи поліцейським позивач виразив щире розкаяння та просив застосувати до нього адміністративне стягнення у формі попередження, проте доводи позивача були відхилені. При цьому, постанова не містить обґрунтування щодо мотивів відхилення такого прохання позивача. З урахуванням наведеного вважає, що постанову серії БАА №740718 від 12.03.2020 слід скасувати.

Крім цього, поліцейським Гнатівим Ю.В. була винесена постанова БАА №740572 від 12.03.2020 за ч.1 ст. 126 КУпАП, за якою ОСОБА_1 12.03.2020 о 00:55 год в м.Трускавець по вул. Дрогобицькій, 35 керував транспортним засобом без полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за що притягається до адмінвідповідальності за порушення пп. г п. 2.1 ПДР України у виді штрафу. При розгляді справи поліцейським позивач виразив щире розкаяння та просив застосувати до нього стягнення у формі попередження, проте такі доводи позивача були відхилені. При цьому, постанова не містить обґрунтування щодо мотивів відхилення вказаного прохання.

Крім цього, позивач просить суд поновити йому пропущений з поважних причин строк подачі позовної заяви. Так, оскаржувані постанови він отримав 24.03.2020 через відділення пошти. Перебіг процесуального строку пов`язаний із датою вручення поштового відправлення та сплив 3.04.2020, в час, коли в Україні запроваджено карантинні заходи, пов?язані з поширенням короновірусної хвороби (СОVID-19). Також позивач послався на положення Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого КМ України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (СОVID -19) від 18.06.2020 та зазначив, що він залишався вдома задля уникнення небезпеки інфікування та дотримання обмежувальних карантинних заходів, а тому не зміг вчасно оскаржити вищезгадані постанови. У зв`язку з чим має право на продовження строку від 07.08.2020; на дату подання позову він перебуває на амбулаторному лікуванні.

Ухвалою судді від 31 серпня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

У строк, визначений ухвалою судді позивач усунув недоліки позовної заяви, відтак ухвалою судді від 22 вересня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 21.10.2020 на підставі ч.13 ст.171 КАС України позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, оскільки під час судового розгляду виявлено, що провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у ст. 160, 161 КАС України.

У строк, визначений ухвалою, позивач недоліки позовної заяви виконав частково, при цьому суд дійшов висновку про можливість продовження розгляду справи, розгляд справи було призначено на 09 грудня 2020 року в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін - учасники справи в судове засідання не викликались. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України.

Відповідачами у встановлений термін до суду відзивів не надано.

Згідно з ч. 4 ст. 175 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку.

За змістом ст. 289 КУпАП скарга на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подана протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суд, дослідивши заяву позивача про поновлення строку на оскарження постанов, вважає, що аргументи позивача щодо поновлення строку є обґрунтованими, строк пропущено з поважних причин, тому суд дійшов висновку, що така заява підлягає задоволенню та позивачу слід поновити строк на оскарження постанов про накладення адміністративного стягнення серії БАА №740572 та БАА №740718 від 12.03.2020.

Щодо правомірності винесених постанов суд зазначає наступне.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Судом встановлено, що 12.03.2020 поліцейським Трускавецького ВП Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області старшим сержантом поліції Березяком В.М. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №740718 про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн.

З тексту постанови вбачається, що ОСОБА_1 , 12.03.2020 о 00:51 год в м.Трускавець по вул. Дрогобицькій, 35 на стоянці біля магазину «АТБ», керуючи транспортним засобом ВАЗ - 217030, н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку на місці, яке позначено дорожньою розміткою 1.30, чим порушив п.34 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Крім цього, суд встановив, що 12.03.2020 поліцейським Трускавецького ВП Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області старшим сержантом поліції Гнатівим Ю.В. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №740572 про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

З тексту постанови вбачається, що ОСОБА_1 12.03.2020 о 00:55 год в м.Трускавець по вул. Дрогобицькій, 35 керував транспортним засобом ВАЗ - 217030, н.з. НОМЕР_1 , без полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.1 (Г) Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з вказаними постановами, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з даним адміністративним позовом.

З огляду на викладене, між сторонами склалися правовідносини з приводу оскарження постанови суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова щодо притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що перебувають у нерівному положенні стосовно суб`єкта владних повноважень.

Оскаржувані постанови судом перевірялися на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо.

Порядок розгляду (відповідачем) справи про адміністративне правопорушення визначено главою 22 КУпАП, а процедура оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначена Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395.

Притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, працівника поліції, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Зокрема, відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ч. 1, ч.2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 5 ст. 122 КУпАП встановлено відповідальність за зупинку чи стоянку транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю".

Правила дорожнього руху (розділ 34) встановлюють, що горизонтальна розмітка 1.30 позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю чи на яких установлено розпізнавальний знак "Водій з інвалідністю".

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 р. № 875-XII, вимог ч. 6 ст. 152-1 КпАП України водій чи пасажир повинні мати при собі документи, котрі підтверджують факт наявності у водія чи в одного з пасажирів інвалідності (крім явно виражених ознак інвалідності), якщо вони користуються перевагами, що надаються водіям з інвалідністю.

У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Виносячи оскаржувану постанову, відповідач вказував на те, що водій- позивач ОСОБА_1 здійснив зупинку в зоні дії дорожньої розмітки 1.30. Позивач не спростовує того, що з ним на час вчинення адмінправопорушення не перебувала особа з інвалідністю.

При цьому позивач обґрунтовує відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КпАП України, оскільки вважає, що його дії повинні були бути кваліфіковані працівником поліції за ч.6 ст.152-1 КУпАП, яка передбачає відповідальність за паркування транспортного засобу на місцях, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, водієм, який не має документів про наявність у нього чи в одного з пасажирів інвалідності (крім явно виражених ознак інвалідності).

Абзацом другим до примітки вказаної статті визначено, що місцями, призначеними для паркування (у тому числі безоплатного паркування) транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування транспортних засобів, у тому числі біля житлових будинків (крім індивідуальних житлових будинків) та інших будівель, на тротуарах (із числа місць для зупинки та стоянки транспортних засобів), вважаються місця, позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою.

Жодних доказів, що місце зупинки автомобіля 12.03.2020 в м.Трускавець по вул. Дрогобицькій, 35 було позначено відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, як про це визначено положеннями ч.6 ст.152-1 КУпАП та примітки, матеріали справи не містять. Наведенні в позові факти позивачем не підтверджені жодними доказами.

Пунктом 22 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342 визначено, що на майданчиках для паркування обов`язково облаштовуються місця (в обсязі 10 відсотків загальної кількості, але не менш як одне місце) передбаченого стандартами розміру, позначені дорожніми знаками та розміткою для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Відповідно до ч. 6 ст. 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 № 875-XII власники спеціально обладнаних чи відведених майданчиків для паркування забезпечують виділення та облаштування в межах майданчиків місць для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю. Водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі на транспортних засобах, що належать підприємствам, установам, організаціям, які здійснюють діяльність у сфері соціального захисту населення, та громадським організаціям осіб з інвалідністю, мають право на встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю" та під час перевезення осіб з інвалідністю користуються всіма перевагами, що надаються водіям з інвалідністю. Водії, які керують транспортними засобами, на яких встановлений розпізнавальний знак "Водій з інвалідністю", повинні мати при собі документи, що підтверджують інвалідність водія або одного з пасажирів. Кількість місць, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, становить не менше 10 відсотків загальної кількості місць на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування, але не менше одного місця з позначенням таких місць відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою.

На місцях для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", не можуть бути розміщені інші транспортні засоби. У разі паркування на місцях, призначених для паркування транспортних засобів, зазначених у ч. 6 ст. 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", інших транспортних засобів користувачі цих засобів несуть відповідальність згідно із законодавством (абз.2,3 п 22 Правил паркування транспортних засобів).

Виходячи з аналізу вказаних вище норм права, паркування (як стоянка, так і зупинка) водієм транспортного засобу на місці, що позначене дорожньою розміткою 1.30, тобто на місці, де дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, які перевозять інвалідів (крім випадків вимушеної стоянки), утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи вищевказане, твердження позивача щодо здійснення ним паркування у спеціально відведеному місці, призначеному для паркування як обґрунтування відсутності в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП, не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи, відтак, розцінюються судом як такі, що спрямовані на побудову позиції захисту особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, з метою уникнення відповідальності.

Будь-яких інших доказів на спростування обставин, покладених в основу прийнятого суб?єктом владних повноважень рішення, а також його правомірності, суду надано не було. Суд вважає, що при винесенні оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення відповідачем було дотримано вимог ст.ст.33, 280 КпАП України.

Враховуючи вказане, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов до висновку про наявність в діях позивача факту невиконання вимог дорожньої розмітки 1.30 ПДР, а відтак і події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, а тому спірна постанова БАА №740718 є законною.

Посилання позивача на те, що відповідач під час складання постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності не здійснив всебічне, повне і об?єктивне з?ясування обставин справи, склав постанову з порушенням порядку складання (оформлення) постанови, що призвело до неправильного вирішення питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення та притягнення його до адміністративної відповідальності не знайшли свого підтвердження в суді. Крім того, обставини на які посилається позивач, не можуть слугувати правовою підставою для скасування законної та обґрунтованої постанови працівника поліції за умови наявності в діях особи складу правопорушення.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем правильно встановлено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 122 КУпАП, відтак позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими, безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про зміну постанови серії БАА №740572 від 12.03.2020 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн та звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись оголошенням йому усного зауваження - суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2.1 ґ ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII. А саме: водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Також, відповідно до пункту 21.3 статті 21 Закону України від 01 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті (підрозділів Національної поліції), на їх вимогу.

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") та встановлено адміністративну відповідальність у виді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що позивач, як водій транспортного засобу, на вимогу поліцейського, повинен пред`являти поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Судом встановлено, що позивач 12.03.2020 о 00:55 год в м.Трускавець по вул. Дрогобицькій, 35, керуючи транспортним засобом ВАЗ - 217030, н.з. НОМЕР_1 , порушив вимоги пункту 2.1 ґ ПДР України, у позивача на момент перевірки працівником поліції не було полісу обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про що не заперечив позивач у позовній заяві. За цих обставин, суд вважає, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП відповідача правомірне, розмір стягнення визначено працівником поліції в розмірі, визначеному санкцією ч.1 ст.126 КУпАП. При цьому, суд зазначає, що визначення розміру відповідальності, якщо статтею КУпАП визначено альтернативні види покарання, звільнення особи за малозначністю та оголошення усного зауваження є прерогативою органу, який розглядає справу та накладає адміністративне стягнення.

З урахуванням наведеного вказані позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 14, 72-77, 90, 139, 241-243, 245-246, 250 КАС України, суд

у х в а л и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду з адміністративним позовом.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до поліцейського Трускавецького ВП ГУНП у Львівській області старшого сержанта поліції Березяка Володимира Михайловича, поліцейського Трускавецького ВП ГУНП у Львівській області старшого сержанта поліції Гнатіва Юрія Васильовича (82200, м.Трускавець, вул.І.Мазепи, 19А) про визнання протиправною та скасування постанови серії БАА №740718 від 12 березня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.122 КУпАП та постанови серії БАА №740572 від 12 березня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Бориславський міський суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення воно може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 14 грудня 2020 року.

Головуючий суддя А.Т.Слиш