Справа № 120/7464/20-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 грудня 2020 р. Справа № 120/7464/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , про скасування постанови про накладення штрафу

ВСТАНОВИВ:

02.12.2020 до суду надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про скасування постанови державного виконавця від 24.11.2020 про накладення на позивача штрафу в розмірі 10200,00 грн за невиконання без поважних причин рішення суду, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, у виконавчому провадженні № 62920769.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25.05.2020 у справі № 120/1699/20-а задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку пенсії за вислугу років у зв`язку з підвищенням заробітної плати на підставі довідки прокуратури Вінницької області від 06.03.2020 № 18/44, з розрахунку 90 відсотків від суми розміру заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок призначеної пенсії за вислугу років у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок, на підставі довідки прокуратури Вінницької області від 06.03.2020 № 18/44 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції, яка діяла на час призначення пенсії, з розрахунку 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку, починаючи з 01.01.2020 року, без обмеження суми пенсійної виплати, з урахуванням раніше проведених виплат.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бертман Р.П. від 02.09.2020 відкрито виконавче провадження № 62920769 з виконання вищевказаного рішення в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 01.01.2020, з урахуванням раніше проведених виплат. Боржнику надано строк 10 днів для надання відповіді та документального підтвердження виконання рішення суду.

Листом від 17.09.2020 за № 0200-0802-5/43332 позивач повідомив державного виконавця про те, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду № 120/1699/20-а від 25.05.2020 виконано добровільно до відкриття виконавчого провадження шляхом проведення ОСОБА_1 перерахунку пенсії, після чого місячний розмір пенсії стягувача склав 49085,57 грн. Водночас донараховані йому кошти за період з січня по серпень 2020 року в сумі 329249,44 грн будуть виплачені після отримання Пенсійним фондом України фінансування з Державного бюджету України.

Разом з тим, 06.11.2020 позивач отримав постанову державного виконавця від 05.11.2020 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області штрафу в розмірі 5100,00 грн за невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.

Позивач, не погоджуючись із постановою державного виконавця від 05.11.2020 про накладення штрафу в су 5100,00 грн. оскаржив її до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04.12.2020 у справі № 120/6917/20 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бертман Руслани Павлівни від 05 листопада 2020 року про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області штрафу в розмірі 5100,00 грн за невиконання без поважних причин рішення суду зобов`язального характеру у виконавчому провадженні № 62920769.

Однак, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бертман Русланою Павлівною 24.11.2020 винесено постанову про накладення штрафу на боржника у подвійному розмірі в сумі 10200,00 грн.

Позивач вважає вказану постанову неправомірною і звертає увагу суду на те, що виконати судове рішення в частині виплати ОСОБА_1 перерахованих сум пенсії можливо лише за умови надходження необхідних коштів з державного бюджету. А оскільки відповідні кошти не виділялись, управління немає реальної фінансової спроможності виконати рішення суду, що свідчить про відсутність його вини у невиконанні судового рішення та не дає підстав для накладення штрафу.

Відтак позивач зазначає, що часткове невиконання рішення суду зобов`язального характеру має місце з незалежних від нього причин, які є поважними в розумінні статей 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження". Тому, на думку позивача, оскаржувана постанова є передчасною і протиправною.

Ухвалою суду від 07.12.2020 відкрито провадження у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Крім того, на підставі положень ч. 2 ст. 49 КАС України за ініціативою суду до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено стягувача у виконавчому провадженні, а саме ОСОБА_1 .

Цією ж ухвалою: 1) відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву в порядку, визначеному статтею 162 КАС України; 2) витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 62920769; 3) третій особі встановлено строк для подання пояснень щодо позову з дотриманням правил, встановлених частинами другою-четвертою статті 162 КАС України.

14.12.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Як зазначає відповідач, 02.09.2020 державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 62920769 про зобов`язання позивача здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії та виплатити недоотримані у зв`язку з цим кошти. Копію постанови надіслано сторонам виконавчого провадження. При цьому боржнику встановлено 10-денний строк для виконання рішення суду. 18.09.2020 на адресу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області надійшов лист Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 17.09.2020 за № 0200-0802-5/43332, в якому повідомлялось про проведення перерахунку пенсії стягувача, а також про те, що сума нарахованої заборгованості відповідно до рішення суду за період з січня по серпень 2020 року буде виплачена ОСОБА_1 після надходження коштів з державного бюджету.

08.10.2020 на адресу органу ДВС надійшло клопотання стягувача про виконання рішення суду у повному обсязі та накладення на боржника штрафу.

19.10.2020 державний виконавець надіслав на адресу боржника вимогу про надання підтвердження повного та фактичного виконання рішення суду у строк до 27.10.2020.

Листом від 26.10.2020 за № 0200-0802-5/50734 боржник повідомив, що виплата заборгованої стягувачу суми пенсії в розмірі 329249,44 грн буде виплачена після виділення коштів на фінансування з Державного бюджету України.

Відповідач зауважує, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат, що підтверджено багатьма рішеннями Верховного Суду України. Водночас за змістом положень статей 18, 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати усіх заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, у зв`язку з чим наділений повноваженнями щодо накладення штрафів на боржника та повідомлення правоохоронних органів для його притягнення до відповідальності за невиконання рішення, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, відповідач вважає оскаржувану постанову правомірною, оскільки боржник без поважних причин не виконав рішення суду зобов`язального характеру.

Разом з відзивом на позовну заяву відповідач надав засвідчені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження № 62920769.

14.12.2020 до суду надійшли пояснення третьої особи, в яких третя особа виступила на стороні відповідача та зазначив, що з 25.09.2020 боржник почав здійснювати виплату стягувачу поточної пенсії за вересень, жовтень та листопад 2020 року у розмірі, визначеному рішенням суду. Поряд з цим, заборгованість з виплати пенсії, яка виникла за період з 01.01.2020 до 01.09.2020 в сумі 329249,44 грн, так і не була виплачена. Отже, рішення суду, яке набрало законної сили, залишається невиконаним. Водночас, на думку третьої особи, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області умисно ухиляється від виконання судового рішення, хоча може та зобов`язане його виконати. Відтак третя особа вважає оскаржувану постанову законною та обґрунтованою, а тому просить суд відмовити у задоволенні позову.

В судове засідання 17.12.2020 сторони та третя особа не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Натомість, від позивача та відповідача 17.12.2020 надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Частиною четвертою статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши доводи сторін та третьої особи на підтримку своїх вимог і заперечень, суд встановив таке.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25.05.2020 у справі № 120/1699/20-а, яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку пенсії за вислугу років у зв`язку з підвищенням заробітної плати на підставі довідки прокуратури Вінницької області від 06.03.2020 № 18/44, з розрахунку 90 відсотків від суми розміру заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок призначеної пенсії за вислугу років у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок, на підставі довідки прокуратури Вінницької області від 06.03.2020 № 18/44 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції, яка діяла на час призначення пенсії, з розрахунку 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку, починаючи з 01.01.2020 року, без обмеження суми пенсійної виплати, з урахуванням раніше проведених виплат.

14.08.2020 судом видано виконавчий лист № 120/1699/20-а, який стягувач пред`явив до примусового виконання.

02.09.2020 головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бертман Р.П. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 62920769 з виконання рішення суду про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії за вислугу років на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25.05.2020 у справі № 120/1699/20-а. Боржнику надано строк 10 днів для надання відповіді та документального підтвердження виконання рішення суду.

Листом від 17.09.2020 № 0200-0802-5/43332 позивач повідомив державного виконавця про те, що рішення суду у справі № 120/1699/20-а виконане добровільно до відкриття виконавчого провадження шляхом перерахунку ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, що підтверджується рішенням пенсійного органу за № 20 від 19.08.2020 та іншими матеріалами пенсійної справи, зокрема виплатним протоколом № 20. Крім того, позивач повідомив, що сума заборгованості у зв`язку з перерахунком пенсії за період з січня по серпень 2020 року в розмірі 329249,44 грн буде виплачуватись стягувачу після надходження коштів з державного бюджету.

19.10.2020 відповідач надіслав на адресу позивача вимогу державного виконавця про надання у строк до 27.10.2020 підтвердження повного та фактичного виконання рішення суду. Також позивача попереджено про відповідальність за невиконання без поважних причин рішення суду, встановлену статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження".

Листом від 26.10.2020 № 0200-0802-5/50734 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно повідомило державного виконавця, що виплата стягувачу ОСОБА_1 заборгованої пенсії в розмірі 329249,44 грн буде здійснена після виділення необхідних для цього коштів з Державного бюджету України.

05.11.2020 відповідач прийняв постанову про накладення на позивача штрафу в розмірі 5100,00 грн згідно з ч. 1 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" за невиконання без поважних причин в повному обсязі рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі № 120/1699/20-а, що зобов`язує боржника вчинити певні дії. При цьому боржнику встановлено строк для виконання рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04.12.2020 у справі № 120/6917/20 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бертман Руслани Павлівни від 05 листопада 2020 року про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області штрафу в розмірі 5100,00 грн за невиконання без поважних причин рішення суду зобов`язального характеру у виконавчому провадженні № 62920769.

Однак, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бертман Русланою Павлівною 24.11.2020 винесено постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду у подвійному розмірі в сумі 10200,00 грн., згідно з ч. 1 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" за повторне невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії. При цьому оскаржуваною постановою боржнику встановлено строк для виконання рішення протягом десяти робочих днів.

Водночас предметом позову у цій справі є постанова відповідача від 24.11.2020 про накладення штрафу в розмірі 10200,00 грн за повторне невиконання без поважних причин рішення суду зобов`язального характеру у тому ж самому виконавчому провадженні.

Позивач вважає вказану постанову незаконною, а тому за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі Закон № 1404-VIII).

Статтею 1 цього Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами статті 3 Закону № 1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктами 1, 16, 22 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що державний виконавець має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (ч. 6 ст. 26 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника юридичну особу 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи наведені нормативні положення в контексті цієї справи, суд зауважує, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлене на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Водночас обов`язковою умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин.

Отже, приймаючи рішення про накладення на боржника штрафу відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону № 1404-VIII державний виконавець зобов`язаний з`ясувати, чи вжито боржником дії щодо виконання рішення суду та чи існують поважні причини, які унеможливлюють його виконання.

В залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Таким чином, зміст правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що лише невиконання боржником рішення суду без поважних на те причин тягне за собою наслідки, встановлені приписами Закону України "Про виконавче провадження".

Тобто, на час прийняття рішення про накладення штрафу, державний виконавець має встановити факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

З наведеного слідує, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, але не зробив цього.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.05.2020 у справі № 812/1813/18, від 21.05.2020 у справі № 310/6910/16-а та від 19.02.2020 у справі № 821/1491/17.

Крім того, згідно з практикою Верховного Суду (див. постанову від 21.11.2018 у справі № 373/436/17) невиконання боржником судового рішення в частині виплати грошових коштів стягувачу за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. В цьому разі накладення державним виконавцем штрафу жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII Пенсійний фонд України є самостійною фінансово-банківською системою, не входить до складу державного бюджету України, формується за рахунок коштів, що відраховуються підприємствами і організаціями (в тому числі й тими, що використовують працю громадян за угодами цивільно-правового характеру) на заходи соціального страхування за тарифами, диференційованими залежно від небезпечності, шкідливості, тяжкості робіт та стану інших умов праці, страхових внесків громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, обов`язкових страхових внесків громадян, а також коштів державного бюджету України.

Отже, виплати пенсій здійснюються Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області виключно за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, окрім зазначених, для здійснення виплат позивач немає.

Водночас в силу приписів статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Встановлені обставини справи вказують на неможливість виконання позивачем рішення суду у справі № 120/1699/20-а в частині виплати ОСОБА_1 перерахованої пенсії за період з 01.01.2020 по 01.09.2020 в сумі 329249,44 грн через відсутність відповідного фінансового забезпечення та необхідних для виплати коштів, що не може вважатися невиконанням боржником судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Судом встановлено, що оскаржувана постанова від 24.11.2020 про накладення на позивача штрафу в розмірі 10200,00 грн прийнята державним виконавцем у виконавчому провадженні № 62920769 з мотивів повторного невиконання Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області рішення суду зобов`язального характеру без поважних причин та у зв`язку з накладенням на боржника першого штрафу в розмірі 5100,00 грн. згідно з постановою від 05.11.2020.

Втім, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04.12.2020 у справі № 120/6719/20-а, вищевказану постанову державного виконавця від 05.11.2020 визнано протиправною та скасовано, що виключає повторність невиконання позивачем рішення суду без поважних причин як обов`язкову умову для накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі.

До того ж зазначеним судовим рішенням констатовано неможливість виконання боржником судового рішення з поважних причин, які обумовлюються відсутністю необхідного фінансового забезпечення відповідного пенсійного органу.

З огляду на викладене суд доходить висновку про неправомірність та передчасність оскаржуваної постанови від 24.11.2020 про накладення на позивача штрафу в розмірі 10200,00 грн за повторне невиконання без поважних причин рішення суду зобов`язального характеру у виконавчому провадженні № 62920769.

При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 17.08.2020 у справі № 160/4615/19.

Так, у вказаній постанові зазначено, що повторним невиконанням судового рішення в розумінні вимог Закону України "Про виконавче провадження" є встановлений відповідним актом факт кожного наступного невиконання боржником судового рішення після складення акту про невиконання такого рішення вперше та винесення відповідної постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення без поважних причин. Проте, судами першої та апеляційної інстанції не досліджувався факт повторності невиконання рішення суду та правомірності накладення штрафу, враховуючи оскарження в судовому порядку постанови державного виконавця про накладення на позивача першого штрафу. Наведене дає підстави стверджувати про невжиття належних заходів щодо офіційного з`ясування обставин справи. Відтак рішення попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до окружного адміністративного суду.

При цьому додатково враховується практика Сьомого апеляційного адміністративного суду у справах цієї категорії, зокрема постанови від 24.09.2020 у справі № 240/7126/20, від 16.09.2020 у справі № 240/2752/20, від 30.06.2020 у справі № 560/338/20 та ін.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з пунктом 29 рішення ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Таким чином, перевіривши основні доводи учасників справи, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій і докази, надані позивачем і третьою особою, суд приходить до переконання, що заявлений позов є підставним та підлягає задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат у справі суд вирішує з урахуванням частини першої статті 139 КАС України, у відповідності до якої при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2102,00 грн належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує на те, що позивач є органом державної влади, тобто суб`єктом владних повноважень, що не дає правових підстав для відшкодування позивачу судових витрат на сплату судового збору, навіть якщо позов буде задоволено.

Проте суд з вказаними доводами не погоджується та зазначає, що у спірних правовідносинах суб`єктом владних повноважень виступає саме Управління, посадовою особою якого (державним виконавцем) щодо позивача прийнято індивідуальний акт (рішення) при здійсненні владно-управлінських функцій.

Водночас сам по собі статус позивача у справі як органу державної виконавчої влади, автоматично не свідчить про наявність у позивача статусу суб`єкта владних повноважень в розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України).

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження.

Тобто у спірних правовідносинах позивач немає статусу суб`єкта владних повноважень, а вважаться учасником виконавчого провадження (юридичною особою), який звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав та інтересів у зв`язку з прийняттям державною виконавчою службою (суб`єктом владних повноважень) індивідуального рішення (акта).

Вказаний висновок додатково підтверджується тим, що за змістом положень частини першої статті 19 КАС України адміністративний суд може вирішувати спори між двома суб`єктами владних повноважень лише з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також у разі виникнення спорів, що виникають з приводу укладення, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів.

Таким чином, за результатами розгляду цієї справи та у зв`язку з повним задоволенням позову, витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 2102,00 грн підлягають відшкодуванню саме за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бертман Руслани Павлівни від 24.11.2020 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області штрафу в розмірі 10200,00 грн за невиконання без поважних причин рішення суду зобов`язального характеру у виконавчому провадженні № 62920769.

Стягнути на користь Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області сплачений при зверненні до адміністративного суду судовий збір в розмірі 2102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, );

Відповідач: Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (поштова адреса: 21028, м. Вінниця, а/с 391, );

Третя особа: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Рішення в повному обсязі складено: 17.12.2020.

Суддя Віятик Наталія Володимирівна