Справа № 360/4346/20
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

16 грудня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4346/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Тихонов І.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Луганській області про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

09 листопада 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Луганській області, за яким просить:

- визнати противоправною відмову відповідачу оформити та видати паспорт громадянина України для виїзду за кордон позивачу, що не містить безконтактного електронного носія, відповідно до Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженим Постановою Верховної Ради від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ та Постановою Верховної Ради від 23 лютого 2007 року № 719-У (без змін, внесених згідно закону № 5492);

- зобов`язати відповідача оформити та видати паспорт громадянина України для виїзду за кордон позивачу відповідно до Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженим Постановою Верховної Ради від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ та Постановою Верховної Ради від 23 лютого 2007 року № 719-У (без змін, внесених згідно закону № 5492), без передачі даних про позивача до Єдиного державного демографічного реєстру, без формування та присвоєння Унікального номеру запису в Реєстрі та без використання будь-яких засобів Єдиного державного демографічного реєстру, з можливостю вклеювання фотокартки;

- зобов`язати відповідача у подальшому здійснювати паспортний облік позивача згідно з Положенням про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженим Постановами Верховної Ради № 2503-ХІІ та № 719-У (без змін, внесених згідно закону № 5492), а саме виключно за прізвищем, іменем, по-батькові (ст. ст. № 28, 294, 296 Цивільного Кодексу України), роком народження та місцем реєстрації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 07 липня 2020 року звернулася до Управління ДМС України в Луганській області із заявою про оформлення та видачу паспорту громадянина України для виїзду за кордон без реєстрації в Єдиному державному демографічному реєстрі (далі - ЄДДР), що не містить безконтактного електронного носія з біометричними даними, без присвоєння Унікального номеру запису в Реєстрі (далі-УНЗР) та обробки персональних даних.

Мотивація відмови від біометричного паспорту в тому, що позивач сповідує православну віру та є парафіянкою Української Православної Церкви Московського патріархату (Свято-Успінського храму м. Рубіжне) з 2009 року, тобто релігійні переконання.

В проханні позивача УДМС в Луганській області відмовила.

Дії УДМС в Луганській області вважає неправомірними, які суперечать Конституції України та порушують власне право на ім`я, свободу світогляду та віросповідання, недоторканість, здоров`я, честь та гідність, невтручання в особисте та сімейне життя.

Ухвалою суду від 11.11.2020 позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Луганській області про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії залишено без руху. Запропоновано ОСОБА_1 протягом 5-ти (п`яти) календарних днів з дати отримання даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду позовної заяви, оформленої з дотриманням вимог, встановлених статтями 160, 161 КАС України, та її копії для вручення відповідачу, належним чином засвідчені копії письмових доказів (документів), доданих до позовної заяви, для приєднання до справи та надіслання відповідачеві.

17.11.2020 на виконання вимог ухвали суду позивачем надано уточнений позов.

Ухвалою суду від 23 листопада 2020 року відкрито спрощене провадження у справі без виклику учасників справи.

09 грудня 2020 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у зв`язку з таким.

Так, представник відповідача зазначив, що звертаючись до УДМС в Луганській області із заявою у довільній формі від 07.07.2020 (вх. № 4-259/6/4402-20 від 08.07.2020) щодо можливості оформити паспорт громадянина України для виїзду за кордон без УНЗР (унікальний номер запису в реєстрі) за релігійними переконаннями, позивач звернулась до відповідача в порядку Закону України «Про звернення громадян», та не надала жодного необхідного документу для оформлення їй паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Відповідь УДМС в Луганській області (додається) від 17.07.2020 вих. №4-259/6/4402-20/4401.3/10253-20 була надана позивачу також відповідно до Закону України «Про звернення громадян», в якій зазначено: «У разі не згоди з прийнятим рішенням Ви маєте право його оскаржити відповідно до ст. ст. 15, 17 Закону України «Про звернення громадян».

14.12.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 07 липня 2020 року звернувся із заявою до Головного управління Державної міграційної служби у Луганській області, в якій просив оформити і видати паспорт громадянина України для виїзду за кордон без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру, у відповідності з Положенням про паспорт громадянина України для виїзду за кордон (а.с. 9).

На вказане звернення відповідач відповів листом від 17.07.2020 № Ч-259/6/4402-20/4401.3/10253-20 (а.с.10-11), в якому зазначив, що правові та організаційні засади видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи, визначаються Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». Відповідно до абзацу першого частини першої статті 4 Закону Реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина. Крім того абзацами першим та другим частини першої, частиною третьою статті 10 Закону, зокрема, визначено, що внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних». Крім того, відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних» згода суб`єкта персональних даних є лише однією із підстав для обробки. За наявності підстав, передбачених пунктами 2-6 частини першої статті 11 даного Закону, обробка персональних даних здійснюється без згоди суб`єкта персональних даних. Так, п. 2 ч. 1 ст. 11 вказаного Закону передбачено, що дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень, є самостійною підставою для обробки персональних даних, та не потребує отримання окремої формальної згоди від суб`єкта персональних даних на здійснення такої обробки, зокрема оформлення та видача документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство чи спеціальний статус особи, що відноситься до повноважень ДМС. У разі, якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним. з формується заява-анкета, зразок якої затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26 листопада 2014 року № 1279. Унікальний номер запису в Реєстрі (формується автоматично відповідно до додатка до заяви-анкети для внесення інформації до Реєстру, затвердженого згаданим наказом). Зважаючи на те, що в Україні релігія відокремлена від держави, жодна особа не може бути увільнена від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. Зазначене також відповідає статті 4 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», якою встановлено, що будь-яке встановлення прямих чи непрямих переваг громадян залежно від їх ставлення до релігії є неприпустимим. Нормами статті 35 Конституції України встановлено право на релігійні переконання, однак це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Саме в такий спосіб Конституція України визначає права особи діяти відповідно до релігійних переконань і інше трактування цієї норми є неправомірним розширенням меж цього поняття та наповнення його змістом іншим, ніж це визначено законодавством. Статтею 3 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» чітко визначено, що реалізація права на свободу сповідувати релігію або на релігійні переконання може бути обмежена законом в інтересах охорони громадського порядку, здоров`я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей. Відповідно до Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство, є документами, які забезпечують ідентифікацію особи та підтверджують її статус. Належна ідентифікація особи захищає права та свободи інших осіб, які вступають з такою особою в правові відносини і користуються при цьому документами особи як такими, що належно її ідентифікують. Статтею 13 Закону визначено назва та види документів, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, зокрема, паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Згідно ч. 3 ст. 13 Закону паспорт громадянина України для виїзду за кордон містить безконтактний електронний носій. Частиною 2 статті 15 Закону регламентовано, що бланки документів виготовляються за єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон» затверджено зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм та Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Згідно п. 4 даної постанови прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, з 20 грудня 2016 р. припиняється. Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Враховуючи вищевикладене, в УДМС в Луганській області відсутні законні підстави для оформлення Вам паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон регулюються Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 р. за № 5492-VІ (далі Закон № 5492-VІ ), Постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 р. № 152 (далі Постанова № 152) (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2016 р. № 1001), Порядком отримання, вилучення з Єдиного державного демографічного реєстру та знищення відцифрованих відбитків пальців рук, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014р. № 669 (далі Порядок 669) (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 р. № 628).

Статтею 24 Конституції України визначено, що всі громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом та не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до абзацу першого частини 1 ст. 4 Закону України № 5492-VІ єдиний державний демографічний реєстр це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Положеннями абзацу третього ч.1 ст. 4 Закону України №5492-VI визначено, що єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Частиною 3 статті 13 Закону зазначено, що паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій.

Нормами ч.ч.1, 2, 5 ст. 15 Закону України №5492-VI встановлені вимоги до бланків документів та їх форми, а саме: бланки документів, які містять безконтактний електронний носій, виготовляються відповідно до вимог державних (національних) та міжнародних стандартів та з урахуванням рекомендацій Міжнародної організації цивільної авіації (ІСАО) і повинні мати ступінь захисту, що унеможливлює їх підроблення. Бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Бланки документів, в які імплантовано безконтактний електронний носій для внесення персональних даних, біометричних даних, параметрів та іншої інформації про особу, повинні бути виконані багатокомпонентним захисним друком, містити символ електронного документа, інформацію про підприємство, на якому виготовлено бланк документа, зображення малого Державного Герба України.

Частиною 4 статті 22 Закону №5492-VI визначено, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон виготовляється у формі книжечки, правий форзац якої містить безконтактний електронний носій, та складається з м`якої обкладинки, 32 сторінок та сторінки даних.

Згідно частини 7 статті 22 Закону №5492-VI до паспорта громадянина України для виїзду за кордон вноситься така інформація:

1)назва держави;

2)назва документа;

3)тип документа;

4)код держави;

5)номер документа;

6)ім`я особи;

7)громадянство;

8)дата народження;

9)унікальний номер запису в Реєстрі;

10)стать;

11)місце народження;

12)дата видачі документа;

13)уповноважений суб`єкт, що видав документ (код);

14)дата закінчення строку дії документа;

15)відцифрований образ обличчя особи;

16)відцифрований підпис особи;

17)дані про перебування на консульському обліку (за бажанням особи або її представника, представника закладу, який виконує функції опікуна чи піклувальника над особою).

Відповідно до частини другої статті 15 та частини другої статті 22 Закону України №5492-VI Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 07.05.2014 №152 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2016№1001) «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон», якою затверджені зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2 та Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Частиною четвертою цієї постанови визначено, що прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 20 грудня 2016 року припиняється; паспорт громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 20 грудня 2016 року, є чинним протягом строку, на який його було видано.

Таким чином, з огляду на викладене, відповідно до норм чинного законодавства з 20.12.2016 органи та підрозділи Державної міграційної служби здійснюють прийом документів для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон лише з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено вказаною постановою.

Прийняття документів та оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, з 20 грудня 2016 року було припинено, а тому у відповідача відсутні законні підстави для видачі позивачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія.

Відповідно до пункту 1 Постанови № 152 паспорт для виїзду за кордон виготовляється у формі книжечки, правий форзац якої містить безконтактний електронний носій.

Також пунктами 12, 13, 14 Постанови № 152 передбачено внесення інформації до Єдиного демографічного реєстру (далі реєстр), яке здійснюється з використанням відомчої інформаційної системи ДМС та відомчої інформаційної системи МЗС (далі - відомчі інформаційні системи).

Для внесення інформації до Реєстру формується заява-анкета, зразок якої затверджується МВС.

До заяви-анкети вноситься така інформація про особу, на ім`я якої оформляється паспорт для виїзду за кордон:

1)прізвище, власне ім`я та по батькові (далі - ім`я);

2)дата народження;

3)місце народження (держава, область, район/місто, селище/село);

4)стать;

5)дата та підстави набуття громадянства;

6)унікальний номер запису в Реєстрі (у разі наявності);

7)відцифрований образ обличчя особи;

8)відцифрований підпис особи (крім осіб, які в установленому законом порядку визнані недієздатними, та осіб, які не досягли 14-річного віку). Підпис осіб з фізичними вадами вноситься за їх бажанням. Підпис осіб, які не можуть пересуватися самостійно у зв`язку з тривалим розладом здоров`я, що підтверджується медичним висновком відповідного закладу охорони здоров`я, оформленим в установленому порядку, - вноситься із застосуванням засобів Реєстру шляхом сканування;

9)відомості про отримання відцифрованих відбитків пальців рук (відцифровані відбитки пальців рук особи не отримуються до досягнення нею 12-річного віку та у разі, коли особа не може пересуватися самостійно у зв`язку із тривалим розладом здоров`я та потребує термінового лікування за кордоном, що підтверджується медичним висновком відповідного закладу охорони здоров`я, оформленим в установленому порядку);

10)місце проживання із зазначенням адреси (держава, область, район/місто, селище/село, вулиця, номер будинку, АДРЕСА_1 );

11)номер контактного телефону заявника та/або адреса електронної пошти;

12)реквізити документа, на підставі якого оформлюється паспорт для виїзду за кордон;

13)відомості про законного представника особи (ім`я, дата народження, реквізити документа, що посвідчує особу, та документа, що підтверджує його повноваження);

14)відомості про сплату адміністративного збору (консульського збору) або про звільнення від його сплати;

15)дата заповнення заяви-анкети.

Частиною 2 Порядку № 669 визначено, що у разі оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичного паспорта України, службового паспорта України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзного документа біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзного документа особи, якій надано додатковий захист, картки мігранта отримуються відцифровані відбитки пальців рук і вносяться до Реєстру.

Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві в обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається на Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, який затверджено Постановою Верховної Ради України № 2503-ХІІ від 26.06.1992 р.

Однак, в даній Постанові Верховної Ради України №2503-ХІІ від 26.06.1992 р. (з урахуванням змін викладених у постанові Верховної Ради України від 23.02.2007 року №719-V), а саме у пункті 5 Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон зазначено, що додаткова інформація (зокрема біометрична) про пред`явника паспорта, зміст якої визначається відповідно до законодавства, може відтворюватися на безконтактному електронному носієві, вмонтованому в паспорт.

Виходячи із системного аналізу норм права, суд також має зазначити, що оформлення, видача документу, що посвідчує особу (незалежно від того містить або не містить безконтактний носій) неможливо без обробки персональних даних особи. Заява про видачу паспорту підтверджує волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Позивач у своєму позові посилається на рішення Верховного Суду у справі №806/3265/17 (ПЗ/9901/18). Однак, суд вважає зазначене посилання недоречним, оскільки зазначене рішення стосується оформлення та видачі паспорта громадянина України, а не паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Також позивач стверджує, що Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі №806/3265/17 було визначено невідповідність Конституції України (неконституційність), а також статті 8 Європейської конвенції з прав людини Закону №5492- VI.

Зазначене твердження суд також не приймає до уваги, оскільки відповідно до ч.1 статті 150 Конституції України вирішення питання про відповідність Конституції України (конституційність) законів та інших правових актів Верховної Ради України належить виключно до компетенції Конституційного Суду України. Станом на момент звернення позивача до суду Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 р. за № 5492-VІ не визнано таким, що не відповідає Конституції України, а тому його норми є чинними.

Приймаючи рішення по справі, суд також враховує, що лист відповідача від 17.07.2020 року не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні визначення Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому КАС України, звернутись до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

З наведених норм випливає те, що судовому захисту підлягає лише порушене право.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно зі статтею 20 зазначеного Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Враховуючи вимоги законодавства, відповідачем розглянуто заяву-звернення позивача та листом від 17.07.2020 року проінформовано позивача у визначені законодавством порядку та строки з наданням відповідного роз`яснення щодо порядку оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що протягом судового розгляду справи відповідач довів правомірність своїх дій та рішень, суд не вбачає законних підстав для задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Луганській області про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганській окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тихонов