Справа № 743/1605/20
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 743/1605/20 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
Яхно Ю.Л.
ПОСТАНОВА
Іменем України

14 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Єгорової Н.М.,

Коротких А.Ю.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 про продовження строку затримання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив продовжити строк затримання громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 на шість місяців з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, а саме до 29.05.2021.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19.11.2020 позов задоволено: продовжено строк затримання громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 на шість місяців, з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для продовження строку затримання відповідача відсутні.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.06.2020, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.09.2020, по справі №308/5162/20 затримано громадянку Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, на строк достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання.

Судами у вказаних рішеннях встановлено, що 29.05.2020 громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 була виявлена та затримана в складі груп осіб прикордонним нарядом «Прикордонний контроль» на ділянці відповідальності віпс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ВПС «Ужгород» в районі 218 прикордонного знаку на відстані близько 700 м. до державного кордону України, при спробі незаконного перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку.

У зв`язку із закінченням визначеного строку затримання, позивач звернувся до суду із позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про наявність правових підстав для продовження строку затримання громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 на шість місяців.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України від 22.09.2011 №3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон №3773-VI).

Відповідно до частини першої статті 30 Закону №3773-VI центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Частиною першою статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) встановлено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

За приписами частин одинадцятої та тринадцятої статті 289 КАС, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

З системного аналізу наведених правових норм слідує, що у випадку відсутності співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації та неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, строк затримання такої особи може бути продовжено шляхом подання відповідного адміністративного позову, який подається кожні шість місяців.

Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам про реадмісію громадян обох держав» від 03.09.2008 було ратифіковано Угоду між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам про реадмісію громадян обох держав, підписану 25 вересня 2007 року у місті Нью - Йорк.

Вказаною Угодою, а також Інструкцією про порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України міжнародних угод про реадмісію осіб, затвердженої наказом МВС України від 16.02.2015 № 158, визначено підстави та порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України положень угоди про реадмісію (приймання-передавання) громадян обох держав, а також порядок їх взаємодії під час здійснення реадмісійних процедур.

Відповідно до положень вказаної інструкції, проведення заходів реадмісії з будь-якою договірною стороною передбачає ряд організаційних заходів, які включають процедуру ідентифікації особи, обмін інформацією між сторонами, та сам процес передачі особи від одного компетентного органу до другого компетентного органу.

Пунктами 1 розділу ІV вказаної інструкції передбачено, що у разі затримання уповноваженими органами на території України іноземців або осіб без громадянства, які порушують законодавство України щодо порядку прибуття на територію України чи перебування або проживання на її території, зазначені особи до вирішення питання щодо їх реадмісії підлягають тимчасовому розміщенню в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - ПТПІ), у встановленому законодавством порядку.

Крім осіб, зазначених у пункті 1 цього розділу, у ПТПІ також розміщуються іноземці та особи без громадянства, які прийняті від договірної держави в порядку реадмісії та не мають документів на право перебування на території України, до моменту їх реадмісії до іншої договірної держави або примусового видворення в установленому законодавством порядку.

Розділом VІ Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом МВС України, Адміністрації ДПС України, СБУ від 23.04.2012 №353/271/150, визначено порядок дій з ідентифікації та документування іноземців.

Згідно з пунктом 1 розділу VІ зазначеної Інструкції передбачено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування. З цією метою, до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

Таким чином, анкета визначеного зразка, заповнена іноземцем, є необхідною складовою для проведення процедури ідентифікації іноземця.

Відповідно до частини четвертої статті 30 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше як на 18 місяців.

Таким чином, громадяни, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають реадмісії, що в свою чергу виключає можливість застосування до них процедури примусового видворення, а відповідно й затримання з метою поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні для ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Проте у разі відсутності доказів того, що відповідач є громадянином Соціалістичної Республіки В`єтнам, виключається можливість застосування до спірних правовідносин положень Угоди.

Такого ж правового висновку за аналогічних фактичних обставин справи дійшов Верховний Суд у постанові від 07.02.2019 по справі №308/8109/17, від 19.07.2019 по справі №522/23102/17.

Колегія суддів не заперечує такий висновок та додатково наголошує на тому, що поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні здійснюється не лише в порядку примусового видворення за межі території України, а й в порядку реадмісії, що відповідає статті 30 Закону №3773-VI, Інструкції про порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України міжнародних угод про реадмісію осіб, затвердженої наказом МВС України від 16.02.2015 № 158 та Угоді між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам про реадмісію громадян обох держав, якою визначено, що передача та прийняття осіб, які підлягають реадмісії, організуються, зокрема, відповідно до національного законодавства держав Договірних Сторін.

У свою чергу, як встановлено судом першої інстанції, будь-які достовірні документи, які посвідчують особу відповідача чи підтверджують його громадянську належність до вказаної країни відсутні. Позивачем 30.05.2020, 01.06.2020, 22.07.2020, 30.07.2020, 30.09.2020, 22.10.2020, 13.11.2020 направлялися листи Надзвичайному і Повноважному Послу В`єтнаму в Україні, а також 30.07.2020 та 13.11.2020 до Департаменту консульської служби МЗС України, з інформацією про затримання відповідачки, її анкетою, копією паспорту та проханням у сприянні ідентифікації та документування відповідачки свідоцтвом з метою її передачі до країни походження на виконання угоди про реадмісію. Однак, на час звернення з позовом до суду позивач не отримав інформації про належність відповідачки до громадянства Соціалістичної Республіки В`єтнам, а також відомостей, що ідентифікують її особу.

З огляду на це, враховуючи те, що ОСОБА_1 , як особа, яка вчинила порушення законодавства України про правовий статус іноземців не має законних підстав для перебування на території України, свого становища в Україні не легалізувала, не співпрацювала під час процедури її ідентифікації, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Представник відповідача в апеляційній скарзі наголошує на тому, що ОСОБА_1 має документи, які ідентифікують її особу, зокрема посвідку на постійне проживання в Україні.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зауважує, що вказана посвідка була наявна у позивача у вигляді незасвідченої копії, як і закордонний паспорт, що не дає змогу достовірно ідентифікувати особу відповідача.

Колегія суддів підтримує таку позицію відповідача, оскільки достовірно ідентифікувати особу виключно на підставі незасвідчених копій певних документів неможливо.

В апеляційній скарзі представник позивача фактично заперечує саму можливість застосування до відповідача процедури тимчасового затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, вказуючи, що позивач має документи, що його ідентифікують. Проте, правомірність затримання та застосування відповідної процедури встановлено рішеннями судів у справі №308/5162/20, висновки яких є обов`язковими в силу частини четвертої статті 78 КАС.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19 листопада 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Єгорова

Суддя А.Ю. Коротких