Справа № 340/1604/19
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2020-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 грудня 2020 року м. Дніпросправа № 340/1604/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Волкової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2019 року (головуючий суддя Момонт Г.М.)

у справі №340/1604/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіровоградпостач»

до Головного управління ДФС у Кіровоградській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кіровоградпостач» звернулося з позовом до Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень:

- №2 від 26 березня 2019 року, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Кіровоградпостач» зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 482 520,00 грн.;

- №2 від 26 березня 2019 року, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Кіровоградпостач» зменшено суму від`ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 80 420,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що обставини, на які посилається податковий орган як на докази порушення ТОВ «Кіровоградпостач» податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Житлобудмонтаж» (попередня назва ТОВ «БК «Альтор»), базуються виключно на припущеннях, господарські операції із зазначеним контрагентом мали реальний характер, спричинили рух активів та/або зміни у структурі зобов`язань між ТОВ «Кіровоградпостач» та відповідним контрагентом і належним чином відображені в бухгалтерському обліку. Позивач наголошує на тому, що має всі необхідні складські, технічні, та людські ресурси для використання отриманої тріски технологічної у власній господарській діяльності. Із наданих для перевірки первинних документів можливо встановити зміст та обсяг господарських операцій, в них визначено найменування придбаного товару, їх кількість та вартість, визначено сторони господарських операцій та осіб відповідальних за здійснення господарських операцій. Стосовно доводів контролюючого органу щодо безтоварності вказаної операції з посиланням на відсутність відомостей з придбання зазначеного товару контрагентом, які зароблені на підставі податкових баз даних у розрізі контрагентів, позивач звертає увагу на їх необґрунтованість, оскільки база даних податкового органу не є беззаперечним доказом відсутності зазначеного товару у контрагента позивача.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2019 року позов задоволено.

Суд виходив з того, що доказами, наданими позивачем та дослідженими судом під час розгляду справи, підтверджено факт реальності господарських операцій ТОВ «Кіровоградпостач» з ТОВ «Будівельна компанія «Альтор» (ТОВ «Житлобудмонтаж») та зміну майнового стану ТОВ «Кіровоградпостач» внаслідок таких господарських операцій і безпосередній зв`язок цих господарських операцій з пов`язані з господарською діяльністю ТОВ «Кіровоградпостач».

Не встановлення джерела походження товару у контрагента, а також факти відсутності у такого контрагента трудових ресурсів, основних фондів, виробничих потужностей, земельних ділянок тощо, самі по собі не свідчать про нереальність господарських операцій та не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на обставини, зафіксовані в акті перевірки від 07.03.2019, наполягає на безпідставності відображення позивачем в податковому обліку господарських операцій з контрагентом ТОВ «Житлобудмонтаж» з огляду на наявну податкову інформацію щодо цього підприємства, відповідач вказує на не підтвердження можливості здійснення цим контрагентом позивача господарських операцій з продажу тріски в кількості 402,1 т.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, згідно поданому письмовому відзиві на апеляційну скаргу просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідачем - ГУ ДФС у Кіровоградській області проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «Кіровоградпостач» з питань правильності нарахування податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Житлобудмонтаж» за березень 2016 року, що відображено в податковій декларації з ПДВ за березень 2016 року, податкових зобов`язань при подальшому продажу товарно-матеріальних цінностей, придбаних у вищезазначеного контрагента-постачальника, та з питань правильності нарахування податку на прибуток при відображенні обсягів взаємовідносин з ТОВ «Житлобудмонтаж» в декларації з податку на прибуток за 2016 рік, за результатами якої складено акт №30/11-28-14-02/37168244 від 07.03.2019.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Кіровоградпостач»:

- п.44.1 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, в результаті чого по взаємовідносинам з ТОВ «Житлобудмонтаж» завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за І квартал 2016 року на суму 482 520,00 грн.;

- пп.198.1, 198.2, 198.3 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за березень 2016 року на 80 420,00 грн. (а.с.15-25, Т.1).

До таких висновків контролюючий орган дійшов через виявлене неправомірні визначення (заниження) показника по рядку 2240 «Інші доходи» Звіту про сукупний дохід на суму вартості безоплатно одержаної тріски невідомого походження по взаємовідносинах з ТОВ «Житлобудмонтаж» (станом на березень 2016 року попередня назва ТОВ «Будівельна компанія «Альтор») за І квартал 2016 року на суму 482520,00 грн. та завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у 2016 році по взаємовідносинам з ТОВ «Житлобудмонтаж» на суму 482520,00 грн., а також завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового періоду) за березень 2016 року, на суму 80420,00 грн.

Відповідач при цьому виходив з факту нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «Будівельна компанія «Альтор», оскільки не підтверджено факти придбання товару по ланцюгу постачання у зв`язку з такими обставинами: за поясненнями директора та головного бухгалтера ТОВ «Житлобудмонтаж» ОСОБА_1 останній не причетний до ведення фінансово-господарської діяльності товариства; відсутність руху активів, зобов`язань чи власного капіталу у процесі здійснення господарської операції; неналежність ТОВ «Житлобудмонтаж до суб`єктів сфери матеріального виробництва і економічної діяльності з виробництва відповідного товару; відсутність законного (легального) джерела походження товару, відображеного як реалізованого, що свідчить про порушення податкового законодавства та залучення суб`єктів до схеми формування штучного податкового кредиту для покупців; відсутність достатньої кількості працівників для здійснення операцій щодо придбання та реалізації ТМЦ різноманітної номенклатури; відсутність матеріально-технічної і технологічної можливості здійснення виробництва, перевезення (навантаження, розвантаження) та відсутністю даних, що підтверджували б придбання послуг з транспортування.

Також відповідач проведеним аналізом встановив, що ТОВ «Житлобудмонтаж» не є імпортером, не є виробником тріски та в Єдиному реєстрі податкових накладних з моменту реєстрації підприємства платником ПДВ відсутні зареєстровані податкові накладні на придбання тріски у кількості 402,1 т., в податковій звітності по ПДВ придбання від неплатників ПДВ не декларувалося.

На підставі акту перевірки від 07.03.2019 відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення:

- №2 від 26.03.2019, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 482 520,00 грн. (а.с.26, т.1);

- №2 від 26.03.2019, яким зменшено суму від`ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 80 420,00 грн. (а.с.27, т.1).

За результатами оскарження означених податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку рішенням Державної фіскальної служб України від 20.06.2019 №28373/6/99-99-11-04-02-25 податкові повідомлення-рішення від 26.03.2019 №2, №2 залишені без змін, а скарга без задоволення.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про протиправність означених податкових повідомлень-рішень.

Згідно з п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

За визначенням, наведеним в пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України (в редакції, що діяла на момент здійснення позивачем спірних господарських операцій), господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України).

Згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість підлягає з`ясуванню, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Також вказана вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов`язкова ознака господарської операції, кореспондує і з нормами Податкового кодексу України.

За приписами п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 р. №290 дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

З огляду на п.5, 6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 р. №318 (далі за текстом П(с)БО 16 «Витрати») витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

На підставі п.7 П(с)БО 16 «Витрати» витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Відповідно до пп. «а» п.185.1 ст.185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

У відповідності до п.200.1 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п.200.3 ст.200 ПК України).

Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені статті 198 Податкового кодексу України.

Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з абз.1-3 п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Судом встановлено, що позивач в періоді, що перевірявся, мав фінансово - господарські операції з ТОВ «Будівельна компанія «Альтор» (з 28.12.2016 найменування ТОВ «Житлобудмонтаж») на підставі укладеного договору поставки №11/03/16 від 11.03.2016.

В межах цього договору (а.с.35-37, т.1), згідно специфікації (а.с.38, т.1) ТОВ «Кіровоградпостач» у березні 2016 року придбало у ТОВ «Будівельна компанія «Альтор» тріску технологічну на загальну суму 482520,00 грн. в тому числі ПДВ 80420,00 грн., що підтверджується видатковими та податковими накладними (а.с.39-62, т.1).

Відповідно до п.1.2 зазначеного договору поставка товару здійснюється на умовах DDP (м. Кіровоград, вул. Мурманська, 9), якщо інші умови не погоджені сторонами; поставка здійснюється автотранспортом постачальника (а.с.35, Т.1).

Оплата вартості придбаного у ТОВ «Будівельна компанія «Альтор» товару здійснена позивачем у безготівковому порядку, що підтверджується платіжними дорученнями та банківськими виписками (а.с.63-71, Т.1), а також інформацією по рахунку 631 (а.с.72-75, Т.1).

На час здійснення господарської операції з позивачем вказаний контрагент мав статус юридичної особи, платника податку на додану вартість, що свідчить про наявність у нього спеціальної податкової правосуб`єктності.

Під час перевірки контролюючим органом не встановлено, що надані під час перевірки первинні документи оформлені з порушенням ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а податкові накладні, на підставі яких позивачем здійснено формування податкового кредиту, не відповідають вимогам чинного законодавства. Також відповідачем не встановлено порушень при відображенні вищевказаних господарських операцій в бухгалтерському обліку товариства.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатись зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Виходячи з поданих позивачем документів на підтвердження виконання вказаного договору поставки, апеляційний суд вважає, що ці документи є первинними в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» і є достатніми доказами для підтвердження реальності господарських операцій з поставки товару, руху активів у процесі здійснення господарських операцій та зміни у власному капіталі позивача.

Доказів порушень відображення вищевказаних господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку товариства матеріали справи не містять.

Відповідачем в ході проведення перевірки не наведені та не встановлені обставини, які б свідчили про невідповідність господарських операцій з поставки товару меті та задачам діяльності позивача, або що реалізація вказаних операцій не обумовлена розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).

Стосовно використання позивачем придбаного товару у власній господарській діяльності судом першої інстанції встановлено, відповідачем не спростовано, що позивач здійснює діяльність із виробництва основних органічних і неорганічних хімічних речовин, фарб, лаків і подібної продукції, друкарської фарби та мастик, мила та мийних засобів, засобів для чищення та полірування, іншої хімічної продукції, тари з пластмас, оптову торгівлю хімічними продуктами (а.с.34, т.1).

Тріска технологічна, що отримана у ТОВ «Будівельна компанія «Альтор», використана позивачем під час виробництва технологічного пару на котельній установці на твердому паливі з використанням праці найманих працівників.

При цьому наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що позивач має всі необхідні складські, технічні, матеріальні та людські ресурси для використання придбаної тріски технологічної у власній господарській діяльності.

На підставі договору №102/10 від 26.09.2013 оренди комплексу об`єктів нерухомого майна та додаткової угоди до нього від 24.02.2016 у позивача на умовах оренди перебуває в користуванні котельня з навісом за адресою: м. Кропивницький, вул. Мурманська, 9. В даній котельні встановлений котел ДКВР 6,5-13, зареєстрований за № 1827 управлінням Держпраці у Кіровоградській області 23.11.2015, який працює на твердому паливі на тріскі.

Придбана у ТОВ «Будівельна компанія «Альтор» тріска технологічна оприбуткована та передана зберігання саме до складських приміщень за адресою: м. Кропивницький, вул. Мурманська, 9, в подальшому за актом №КПС-234 від 31.03.2016 списано 783,8 т. тріски, використаної у березні для виробництва пару котлом ДКВР-6,5-13.

Висновки відповідача про нереальність господарських операцій позивача та його контрагента ґрунтуються виключно на податковій інформації стосовно контрагента позивача і висновків, що вказане вище підприємство в період, що перевірявся, фактично не могло здійснювати фінансово-господарські операції в задекларованих обсягах, в тому числі здійснювати поставку товарів на адресу ТОВ «Кіровоградпостач» через відсутність необхідних умов для здійснення господарської діяльності (відсутність достатнього трудового ресурсу, відсутність основних фондів виробничих та складських активів, транспортних засобів та відсутність в ланцюгу формування податкового кредиту номенклатури товару, який реалізовано ТОВ «Кіровоградпостач»).

Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що є такими, що не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, твердження відповідача, що відсутність у контрагента позивача необхідних умов для здійснення господарської діяльності з придбання, зберігання та подальшої реалізації товару є свідченням неможливості поставки (продажу) позивачеві певного товару.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік платника податку від ведення такого обліку іншими особами, зокрема, від фактичної сплати його контрагентами податків до бюджету, від знаходження постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. При цьому питання декларування сум податкового кредиту не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб. Натомість у разі, якщо такі особи не виконали свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо таких осіб.

Таким чином, не встановлення джерела походження товару у контрагента, а також факти відсутності у такого контрагента трудових ресурсів, основних фондів, виробничих потужностей, земельних ділянок тощо, самі по собі не свідчать про нереальність господарських операцій та не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту.

Чинним законодавством України не передбачено, яке конкретно майно та інші матеріальні ресурси та умови повинні бути наявні у платника податків для здійснення певної діяльності.

Крім того, слід зазначити, що жодною нормою законодавства України не передбачений обов`язок платників податків покупців товарів (робіт, послуг) вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей щодо звітування до податкових органів, відомостей про походження дані товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників в ланцюгу) тощо.

Позивач, як сторона за відповідним господарським договором, рівноцінний учасник договірних правовідносин, не може впливати та контролювати діяльність свого контрагента, відповідати за дотриманням таким контрагентом вимог законодавства, сплату податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-якого з постачальників у ланцюгу постачання, зокрема, шляхом позбавлення права на відображення відповідних сум в податковому обліку.

До того ж, ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер відповідальності юридичної особи.

Також, згідно п.86.1 ст.86 Податкового кодексу України, п.3 розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015, акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з п.4 розділу ІІІ Порядку №727 у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно, зокрема:

чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;

зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів.

Отже, податковий орган може встановити наявність або відсутність порушень платником податків вимог податкового, валютного та іншого законодавства виключно за наслідками дослідження первинних документів такого платника податків, а відтак посилання податкового органу на інформацію щодо контрагента позивача, що не має правових наслідків, не може вважатись доказом у розумінні ст.69 КАС України.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи відповідача жодним чином не спростовують реальності здійснення господарських операцій позивача з переліченими вище контрагентами, висновки контролюючого органу фактично є припущеннями, оскільки ґрунтуються виключно на аналізі податкової інформації.

З приводу посилань контролюючого органу на протоколи допиту свідків посадових осіб контрагента позивача - ОСОБА_1 від 07.06.2017 (а.с.222-228, Т1) та ОСОБА_2 від 02.03.2017 (а.с.216-221, т.1), допитаних під час досудового розслідування кримінального провадження №0002752, апеляційний також погоджується з судом першої інстанції, вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.6 ст.78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тобто без наявності зазначених у ч.6 ст.78 КАС України судових рішень, які набрали законної сили і встановлювали б відповідні обставини, матеріали кримінального провадження самі по собі не мають доказової сили для даної адміністративної справи.

З цього приводу апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що законом, який визначає порядок отримання показань під час досудового слідства та порядок їх фіксації у протоколі допиту, є Кримінальний процесуальний кодекс України.

У частині першій статті 23 КПК України встановлено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Частина друга цієї ж статті визначає, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною четвертою статті 95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Отже, протоколи допиту, отримані на стадії досудового слідства, можуть бути визначені як докази лише в разі їх відображення під час розгляду кримінальної справи в суді, тому до винесення вироку в рамках кримінального провадження протокол допиту досудового розслідування не може вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві.

Таким чином, окремі документи з матеріалів кримінального провадження за відсутності вироку, ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які у встановленому законом порядку набрали законної сили, не можуть вважатися доказами, на які контролюючий орган вправі посилатися в обґрунтування безтоварності операції.

В даному випадку відповідні вироки суду стосовно посадових осіб контрагента позивача за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.205 КК України, відсутні.

До того ж суд першої інстанції правильно встановив, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.147-150, т.1) гр. ОСОБА_2 є керівником ТОВ «Житлобудмонтаж» з 29.12.2016, тобто після завершення господарських операцій позивача з ТОВ «Будівельна компанія «Альтор».

Виходячи в вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч.2 ст.77 КАС України не доведено обґрунтованості висновків, викладених в акті перевірки, за результатами якого винесено податкові повідомлення-рішення №2, №2 від 26.03.2019.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2020 року у справі №340/1604/19 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та в строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко