Справа № 640/7573/20
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2020 року м. Київ № 640/7573/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3
до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області
провизнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Окружного адміністративного суду міста Києва в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, в якому просили суд: визнати протиправною відмову Центрального міжрегіонального правління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області у видачі паспорта громадянина для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія та присвоєння унікального номеру запису в реєстрі (УНЗР); зобов`язати сектор оформлення документів №1 Шевченківського районного відділу оформити та видати ОСОБА_3 , 2002 року народження, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, без передачі будь-яких даних про дитину і про її батьків, до ЄДДР, без формування (присвоєння) унікального номеру запису в Реєстрі (УНЗР), без відцифрованих відбитків пальців рук, без використання будь-яких засобів ЄДДР.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.04.2020 позовну заяву залишено без руху та надано позивачам строк для усунення її недоліків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.04.2020 відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог до Сектору оформлення документів №1 Шевченківського районного відділу про зобов`язання оформити та видати ОСОБА_3 паспорт громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, без передачі будь-яких даних про дитину і про її батьків, до ЄДДР, без формування (присвоєння) унікального номеру запису в Реєстрі (УНЗР), без відцифрованих відбитків пальців рук, без використання будь-яких засобів ЄДДР.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва 17.04.2020 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги вмотивовані протиправною відмовою відповідача у видачі ОСОБА_3 паспорта громадянина України для виїзду за кордон, який не містить безконтактного електронного носія, без передачі будь-яких даних про нього та його батьків до ЄДДР, без формування (присвоєння) унікального номеру запису в Реєстрі (УНЗР), без відцифрованих відбитків пальців рук, без використання будь-яких засобів ЄДДР, тобто у виді книжечки. Така відмова порушує право ОСОБА_3 на захист його персональних даних та за відсутності його згоди на використання такої інформації є втручанням держави в його особисте та сімейне життя. Позовна заява містить посилання на норми Конституції України та міжнародне право, Цивільний кодекс України, рішення Конституційного Суду України від 20.01.2012 №2-РП/2012 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 32 Конституції України, відповідно до якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особам є втручанням в її особисте та сімейне життя.

Крім того, право на альтернативну форму обліку без присвоєння цифрового ідентифікатора згідно із Законом України «Про громадянство» підтверджено постановою Великої Палати Верховного Суду України від 19.09.2018 у зразковій справі №806/3265/17.

З огляду на те, що з позовом до суду звернулися батьки неповнолітнього на той час ОСОБА_3 , які є його законними представниками, суд уважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Згідно з частиною другої статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем в адміністративній справі можуть бути, поміж іншого, громадяни України.

Відповідно до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.

Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

Станом на час розгляду судом даної справи ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 виповнилося 18 років, він набув адміністративної процесуальної дієздатності, тобто здатності самостійно здійснювати свої процесуальні права в даній адміністративній справі.

Окрім того, у спірних правовідносинах позивач відповідно до Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України посвідчують особу чи її спеціальний статус», та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2016 №1001), набув адміністративної процесуальної дієздатності з 16-річного віку, що надавало йому право самостійного звернутися до суду з даним позовом.

З огляду на те, що ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про прискорення розгляду судом цієї справи та прийняття рішення, суд таким чином дійшов висновку про його обізнаність з даним адміністративним позовом і підтримання ним заявлених батьками позовних вимог.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити в її задоволенні, стверджуючи про обґрунтовану відмову ОСОБА_3 у видачі паспорта громадянину України для виїзду за кордон у вигляді книжечки старого зразка, без біометричного електронного носія, оскільки видачу таких паспортів з 20.12.2016 припинено згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 16.11.2016 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 №152».

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

17.03.2020 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до сектору оформлення документів №1 Шевченківського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області із заявою, яку направив електронною поштою, і в якій, повідомивши про відмову від отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що містить безконтактний електронний носій та від присвоєння ідентифікатора УНЗР, просив видати йому паспорт громадянина України для виїзду за кордон попереднього зразка, який не містить безконтактного електронного носія та цифрового ідентифікатора особи (унікального номера).

У відповідь на вказане звернення відповідач листом від 18.03.2020 №8010.13.2-14459/80.2-20 повідомив позивача, що з 01.10.2016 набрали чинності зміни до Закону України «Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», внесені Законом України від 14.07.2016 №1474-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямовану на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» Відтак, з указаного Закону виключено положення щодо можливості оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія.

Уважаючи, що таким чином відповідач відмовив йому у видачі паспорта громадянина для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи визначені Законом України від 20.11.2012 №5492-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус (далі - Закон №5492-VI).

Відповідно до абзаців першого, третього частини першої статті 4 Закону №5492-VI Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Згідно з Законом України від 14.07.2016 №1474-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» внесено зміни до Закону №5492-VI, які набрали чинності з 01.10.2016.

Введення паспортів нового зразку був однією з вимог Європейського Союзу до України на шляху до надання безвізового режиму. Головна перевага нового документу - це надвисокий рівень захисту від фальсифікацій та підробок. На відміну від паспортів старого зразка, до нього вбудовано безконтактний електронний носій з біометричними даними особи, які включають відцифрований підпис особи, відцифрований образ обличчя особи, відцифровані відбитки пальців рук (пункт 2 частини першої статті 3 Закону №5492-VI).

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №5492-VI визначено, що термін «безконтактний електронний носій» вживається у значенні, як імплантована у бланк документа безконтактна інтегральна схема для внесення персональних даних, параметрів, у тому числі біометричних, що дає змогу здійснювати комплекс заходів, пов`язаних з верифікацією особи, та може використовуватися як засіб електронного цифрового підпису у випадках, передбачених законом.

За приписами частини першої статті 13 Закону №5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються, зокрема, на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, серед яких є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Нормами частин першої, другої, п`ятої статті 15 Закону №5492-VI встановлені вимоги до бланків документів та їх форми, а саме: бланки документів, які містять безконтактний електронний носій, виготовляються відповідно до вимог державних (національних) та міжнародних стандартів та з урахуванням рекомендацій Міжнародної організації цивільної авіації (ICAO) і повинні мати ступінь захисту, що унеможливлює їх підроблення. Бланки документів, які не містять безконтактного електронного носія, виготовляються відповідно до вимог державних (національних) та міжнародних стандартів і повинні мати ступінь захисту, що унеможливлює їх підроблення.

Бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Бланки документів, в які імплантовано безконтактний електронний носій для внесення персональних даних, біометричних даних, параметрів та іншої інформації про особу, повинні бути виконані багатокомпонентним захисним друком, містити символ електронного документа, інформацію про підприємство, на якому виготовлено бланк документа, зображення малого Державного Герба України.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 22 Закону №5492-VI паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на яку він оформлений, і дає право цій особі на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Паспорт громадянина України для виїзду за кордон виготовляється у формі книжечки, правий форзац якої містить безконтактний електронний носій, та складається з м`якої обкладинки, 32 сторінок та сторінки даних.

Кожен громадянин України має право на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 22 Закону №5492-VI).

Паспорт громадянина України для виїзду за кордон оформляється зокрема, особам, які досягли шістнадцятирічного віку, - на 10 років. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон виготовляється у формі книжечки, правий форзац якої містить безконтактний електронний носій, та складається з м`якої обкладинки, 32 сторінок та сторінки даних. До паспорта громадянина України для виїзду за кордон вноситься така інформація: 1) назва держави; 2) назва документа; 3) тип документа; 4) код держави; 5) номер документа; 6) ім`я особи; 7) громадянство; 8) дата народження; 9) унікальний номер запису в Реєстрі; 10) стать; 11) місце народження; 12) дата видачі документа; 13) уповноважений суб`єкт, що видав документ (код); 14) дата закінчення строку дії документа; 15) відцифрований образ обличчя особи; 16) відцифрований підпис особи; 17) дані про перебування на консульському обліку (за бажанням особи або її представника, представника закладу, який виконує функції опікуна чи піклувальника над особою).

На виконання вимог Закону, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 07.05.2014 №152 (у редакції зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.11.2016 №1001) «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», якою затверджені зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2 та Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон (далі - Порядок №152).

Пунктом 4 вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України визначено, що прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 20.12.2016 припиняється; паспорт громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 20.12.2016, є чинним протягом строку, на який його було видано.

Відтак, оформлення і видача паспорта громадянина України для виїзду за кордон відбувається (реалізовується) виключно до вимог Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» та постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 №152 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення».

Зважаючи на викладене, у спірних правовідносинах не підлягає застосуванню Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, відповідно до якого оформлення і видача паспорта громадянина України для виїзду за кордон не передбачало наявності в ньому безконтактного електронного носія та внесення даних особи до Єдиного державного демографічного реєстру.

Відповідно до підпункту 1 пункту 7 Порядку №152 оформлення та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється особі, яка досягла 16-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.

Паспорт для виїзду за кордон видається не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня оформлення заяви-анкети для його отримання (підпункт 1 пункту 8 Порядку №152).

Згідно з пунктом 9 Порядку №152 за оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого) для виїзду за кордон справляється адміністративний збір у порядку та розмірах, визначених законодавством.

Відповідно до пункту 10 Порядку №152 оформлення паспорта для виїзду за кордон територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС здійснюються через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Головний обчислювальний центр Реєстру) у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» (далі - Центр).

За приписами пунктів 19, 21, 24 Порядку№152 документи для оформлення паспорта для виїзду за кордон в Україні подаються до центрів надання адміністративних послуг, державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, і його відокремлених підрозділів (далі - уповноважені суб`єкти), територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС.

Подання документів для оформлення паспорта для виїзду за кордон здійснюється лише до територіального органу або територіального підрозділу ДМС у разі:

- втрати або викрадення паспорта для виїзду за кордон, або виникнення обставин (подій), у зв`язку з якими він підлягає обміну, під час перебування в Україні особи, яка постійно проживає за кордоном;

- якщо особа не може пересуватися самостійно у зв`язку із тривалим розладом здоров`я та якщо особа потребує термінового лікування за кордоном, що підтверджується медичним висновком відповідного закладу охорони здоров`я, оформленим в установленому порядку (якщо така особа не отримувала паспорта громадянина України, оформленого із застосуванням засобів Реєстру);

- оформлення документів для виїзду на постійне проживання за кордон усиновленої іноземцями дитини - громадянина України.

Оформлення паспорта для виїзду за кордон особам, які проживають в Україні, здійснюються територіальними органами та територіальними підрозділами ДМС. Працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, під час приймання документів від заявника перевіряє повноту поданих заявником документів, зазначених у пунктах 35 і 52 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства.

У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, закордонна дипломатична установа, уповноважений суб`єкт інформують заявника про відмову в прийнятті документів із повідомленням підстав такої відмови. За бажанням заявника відмова надається в письмовому вигляді.

Згідно з пунктом 35 Порядку №152 заявник для оформлення паспорта для виїзду за кордон в Україні подає такі документи:

1) паспорт громадянина України (для особи, яка досягла 14-річного віку та проживає в Україні);

2) свідоцтво про народження або документ, що підтверджує факт народження, виданий компетентними органами іноземної держави, - у разі оформлення паспорта для виїзду за кордон особі, яка не досягла 14-річного віку. Якщо батьки або один із батьків такої особи на момент її народження були іноземцями або особами без громадянства, також подається довідка про реєстрацію особи громадянином України (у разі оформлення вперше паспорта для виїзду за кордон із застосуванням засобів Реєстру);

3) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, - у разі подання документів законним представником, крім випадків, коли законним представником є один із батьків;

4) документи, що підтверджують сплату адміністративного збору, або оригінал документа про звільнення від його сплати. Оригінал документа про звільнення від сплати адміністративного збору повертається заявнику, а до заяви-анкети додається його копія, засвідчена працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта шляхом проставлення відмітки "Згідно з оригіналом" та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів та дати;

5) у разі оформлення паспорта для виїзду за кордон особі, яка не досягла 12-річного віку, або особі, яка не може пересуватися самостійно у зв`язку з тривалим розладом здоров`я та яка потребує термінового лікування за кордоном, що підтверджується медичним висновком відповідного закладу охорони здоров`я, оформленим в установленому порядку, - може бути подано одну кольорову фотокартку розміром 10-15 сантиметрів для внесення відцифрованого образу обличчя особи шляхом сканування. Фотокартка повинна відповідати вимогам Міжнародної організації цивільної авіації (IКAO) Doc 9303.

Пунктами 50 та 51 Порядку №152 визначено, що рішення щодо оформлення паспорта для виїзду за кордон приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації особи та перевірки факту належності до громадянства України. Матеріали перевірок долучаються до заяви-анкети (у разі надсилання та отримання відповідей на паперових носіях), скануються та вносяться до відомчої інформаційної системи ДМС.

За приписами пункту 82 Порядку №152 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, закордонна дипломатична установа має право відмовити заявнику в оформленні або видачі паспорта для виїзду за кордон, якщо:

1) особа не є громадянином України;

2) стосовно видачі паспорта для виїзду за кордон звернулася особа, яка не досягла 16-річного віку, або її законні представники/уповноважена особа, які не мають документального підтвердження повноважень на отримання паспорта для виїзду за кордон;

3) особа вже отримала два паспорти для виїзду за кордон, які є дійсними на день звернення (крім випадків, передбачених пунктом 22 цього Порядку);

4) заявник подав не в повному обсязі документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі паспорта для виїзду за кордон;

5) дані, отримані з відомчих інформаційних систем, баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують інформацію, надану заявником.

Аналіз наведених вище правових норм дає підстави суду дійти висновку, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон видається позивачу за умови його особисто звернення до відповідного органу територіального органу/територіального підрозділу ДМС через центр надання адміністративних послуг, на підставі поданої ним заяви-анкети та долучених до неї документів, перелік яких визначений пунктом 35 Порядку №135. Обов`язковим при цьому є подання паспорту громадянина України, сплата адміністративного збору за подання такої заяви-анкети або подання документу про звільнення від його сплати. Рішення щодо оформлення паспорта для виїзду за кордон приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації особи та перевірки факту належності до громадянства України.

Проаналізувавши заяву ОСОБА_3 до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області від 17.03.2020, надіслане на адресу його електронної пошти, суд дійшов звернення, що в розумінні Порядку №152 така заява не є заявою-анкетою про видачу ОСОБА_3 паспорта громадянина України для виїзду за кордон, оскільки її оформлення не відповідає вимогам, встановленим цим Порядком.

У ході судового розгляду справи судом не встановлено факту особистого звернення позивача до відповідача з відповідною анкетою-заявою, паспортом, доказом сплати адміністративного збору за подання такої заяви, що є підставою для вирішення питання про прийняття рішення про видачу йому вищевказаного паспорта.

Водночас, проаналізувавши зміст листа відповідача від 18.03.2020 №8010.13.2-14459/80.2-20, адресованого ОСОБА_3 у відповідь на його заяву, суд дійшов висновку, що цю заяву відповідач розглянув як звернення громадян, в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», а не Порядком №152, надавши йому інформацію про відсутність законодавчих норм, які передбачають оформлення та видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія.

З огляду на висновок суду, що вищевказана заява ОСОБА_3 від 17.03.2020 є заявою в розумінні Закону України «Про звернення громадян», суд також уважає, що відповідач правомірно розглянув її відповідно до вимог цього Закону.

Зі змісту вищевказаного листа Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м.Києві та Київській області також не вбачається відмова відповідача безпосередньо позивачу у видачі йому паспорта громадянина України для виїзду за кордон без безконтактного електронного носія.

За наведених обставин суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача про протиправну відмову у видачі йому паспорта громадянина України для виїзду за кордон без безконтактного електронного носія.

Вирішуючи спір, суд також враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду висловлену в постанові від 19.09.2018 у справі №806/3265/17.

Згідно з цим правовим висновком, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних. Водночас законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякість закону та порушення конституційних прав такої особи.

Реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

Тобто, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Задовольняючи вимогу позивачки у цій справі про визнання протиправними дій відділу УДМС щодо відмови у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що самі по собі дії відділу УДМС щодо відмови позивачці у видачі їй паспорта громадянина України у формі книжечки відповідали Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». Разом з тим, при вирішенні спору Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що законодавець, приймаючи Закон №1474-VIII, яким внесено зміни до Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими і виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України та не допускати жодної дискримінації у залежності від часу виникнення правовідносин з отриманням паспорта громадянина України.

На час звернення позивачки до відділу УДМС діяло два нормативних акта: Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ та постанова Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України».

Для належного захисту порушених прав позивачки Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про необхідність зобов`язати відділ УДМС оформити та видати позивачці паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.

Відтак, навіть на виконання рішення суду оформлення та видача паспорта громадянина України для виїзду за кордон не може відбуватись без дотриманням установленої законодавством процедури. Наразі, як встановлено судом вище, така процедура визначена Порядком №152 і передбачає, зокрема, особисту подачу громадянином до відповідного територіального органу/територіального підрозділу ДМС через центр надання адміністративних послуг заяви-анкети з долученими до неї, зокрема: паспорта громадянина України та документів, що підтверджують сплату адміністративного збору, або оригіналу документа про звільнення від його сплати.

З огляду на викладене, суд вважає, що у разі звернення позивача до відповідача згідно з Порядком №152, останній з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанови від 18.09.2018 у справі №806/3265/17, повинен розглянути цю заяву та прийняти рішення щодо видачі позивачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон за відсутності у ньому безконтактного електронного носія, без внесення даних про нього та його батьків до Єдиного державного демографічного реєстру, без формування (присвоєння) унікального номера запису в Реєстрі і використання будь-яких засобів Єдиного державного демографічного реєстру.

Зважаючи на вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Положеннями статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У відповідності до п. 1,3 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення. з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя А.С. Мазур