Справа № 160/9769/20
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

14 грудня 2020 року м. Дніпросправа № 160/9769/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),
суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року (суддя Конєва С.О., м. Дніпро) у справі № 160/9769/20

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

встановив:
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2020 рік (42 дні), виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 28.01.2020 року, зобов`язати відповідача виплатити позивачу компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2020 рік (42 дні), виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 28.01.2020 року.

Ухвалою суду від 19.08.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 повернуто позивачу. Ухвала мотивована тим, адміністративний позов підписано особою -представником за відсутності підтвердження повноважень такої особи на здійснення представництво позивача, а отже особою, яка не мала права його підписувати в порушення вимог п. 3 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач зазначив, що вимога обов`язкового подання до суду лише оригіналу довіреності на підтвердження повноважень представника і думка про допустимість засвідчення копії такого документа лише суддею не ґрунтується на чинному процесуальному законодавстві України, адже відповідно до частини п`ятої статті 59 КАС відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді, а наступна частина цієї ж статті визнає правомірним також інший порядок засвідчення «визначений законом». У разі, коли до адміністративного суду звертається представник, закон не встановлює обов`язок засвідчення копій довіреності на представництво нотаріусом. Зазначає, що аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04.12.2019 року у справі №826/5500/18, яка помилково не була врахована судом першої інстанції.

Просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити у її задоволенні.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позов підписано представником позивача Дзундзою Ю.Р., який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 22.07.2020 року, що зареєстрована в реєстрі за №965. Долучена до позову копія довіреності завірена самим позивачем ОСОБА_1 , тобто не засвідчена у встановленому законом порядку відповідно до Закону України «Про нотаріат», а отже не є належним документом, що підтверджує право особи, яка підписала адміністративний позов, на вчинення такої дії.

Проте з таким висновком суду не можна погодитись, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) встановлено, що сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 КАС України у справах незначної складності та в інших випадках, визначених цим Кодексом, представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини другої статті 43 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність.

Предметом спору у даній справі є визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання його вчинити дії щодо виплати позивачу компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Відповідно до положень ст. 12 КАС України ця справа відноситься до категорії справ незначної складності.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 59 КАС України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи.

Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою (ч. 2 ст. 59 КАС України).

Частинами 5, 6, 8 ст. 59 КАС України передбачено, що відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді.

Оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.

У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

За змістом наведених норм копія довіреності може бути засвідчена у визначеному законом порядку. Тобто копія довіреності може бути засвідчена не лише підписом судді, або в порядку, встановленому Законом України «Про нотаріат», а й в іншому порядку, визначеному законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі 826/5500/18 вказано про те, що для визначення зазначеного законного способу слід звернутися до положень ЦК, а також зважати на те, що за Конституцією України особа може діяти у порядку та у спосіб, що не заборонений законом, а органи державної влади - навпаки, лише у спосіб, що передбачений законом.

В цій постанові Великої Палати Верховного суду міститься висновок про те, що у разі коли до адміністративного суду звертається представник юридичної особи, закон не встановлює обов`язок засвідчення копій довіреності на представництво нотаріусом або ж безпосередньо керівником юридичної особи, що видав довіреність.

Трактування положень статті 59 КАС у протилежному аспекті, на думку Великої Палати Верховного Суду, є неправомірним обмеженням права на доступ до правосуддя. Наведене випливає і з практичної реалізації нотаріального посвідчення копій довіреності та (або) посвідчення копій довіреності керівником юридичної особи, що її видав, пов`язаної із настанням збитків матеріального характеру, часовими затратами та ін. Таке неправомірне обмеження права на доступ до суду полягає у надмірному формалізмі.

На думку Великої Палати Верховного Суду, слід вважати підтвердженими повноваження представника юридичної особи на підставі завіреної ним копії довіреності, якщо право цього представника засвідчувати своїм підписом копії документів випливає зі змісту виданої йому довіреності та за відсутності у ній відповідного застереження на вчинення певної дії.

Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що під час вирішення питання відповідності копії документа, що підтверджує повноваження представника юридичної особи, вимогам статті 59 КАС, зокрема при визнанні копії довіреності такою, що є засвідченою у визначеному законом порядку, слід уникати зайвого формалізму, як-от констатація відсутності в матеріалах заяви (скарги) копії посадової інструкції особи, яка засвідчила копію відповідного документа, відсутність у довіреності вказівки на повноваження представника на засвідчення копії довіреності тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справ вбачається, що позов підписано представником позивача Дзундзою Ю.Р., який діє на підставі довіреності від 22.07.2020 року, посвідченої нотаріально та зареєстрованої в реєстрі за №965. На підтвердження повноважень особи, яка підписала позовну заяву, надано копію цієї довіреності, засвідченої позивачем, тобто особою, від імені якої видано цю довіреність.

При цьому засвідчувальний напис відповідає вимогам п. 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації "Вимоги до оформлювання документів" (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 року № 55, оскільки містить напис "Згідно з оригіналом", особистий підпис особи, яка засвідчує копію, її ініціали та прізвище і дату засвідчення копії.

Засвідчення у даному випадку копії довіреності безпосередньо позивачем не суперечить положенням Цивільного кодексу України, а тому її слід вважати такою, що засвідчена у визначеному законом порядку.

Крім того, закон не вимагає нотаріального посвідчення підпису фізичної особи на позовній заяві, а тому логічно вважати, що законодавцем не обмежено право такої особи засвідчити справжність копії документу в своїй справі, що ним подається до суду.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що адміністративний позов підписано особою - представником за відсутності підтвердження повноважень такої особи на здійснення представництва позивача, а отже особою, яка не мала права його підписувати в порушення вимог п. 3 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є зокрема неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слід задовольнити апеляційну скаргу, скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись п. 4 ст. 320, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року у справі № 160/9769/20 скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Панченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко