Справа № 303/4915/20
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2020-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 303/4915/20 пров. № А/857/14476/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.

з участю секретаря судового засідання Смолинця А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі-Ланка ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 вересня 2020 року, ухвалене суддею Куцкір Ю.Ю. в місті Мукачево о 16 год. 58 хв. у справі № 303/4915/20 за позовом Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі-Ланка ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Мукачівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся в суд з позовом до громадянина Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі-Ланка ОСОБА_1 , у якому просив суд примусово видворити громадянина Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі-Ланка ОСОБА_1 за межі території України.

У обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 02.09.2020 року на південній околиці населеного пункту Широке Виноградівського району Закарпатської області, у контрольованому прикордонному районі, співробітниками головного оперативно-розшукового відділу Мукачівського прикордонного загону, спільно з працівниками Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області в результаті перевірки автомобіля марки «Volkswagen Jetta», виявлено громадянина Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі-Ланка ОСОБА_1 . В ході опитування позивач встановив, що відповідач здійснив спробу незаконного, поза пунктами пропуску перетину державного кордону, без документів, що посвідчують особу, у складі групи осіб. Своїми діями відповідач вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Позивач додатково зазначив, що відповідач підстав для законного перебування на території України не має, оскільки у нього відсутні документи, що підтверджують законність перебування в Україні, не має документів, що посвідчують особу та дають право виїзду з України, українською мовою не володіє, родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження не має, коштів достатніх для повернення до країни походження та для внесення застави не має.

У зв`язку з цим, 09.06.2020 року позивач прийняв рішення про примусове повернення відповідача за межі території України, однак відповідач відмовився його виконати.

Позивач звернувся з цим позовом, оскільки стверджує, що відповідач не зможе самостійно виконати зазначене рішення, а ухилятиметься від виконання такого з огляду на те, що у нього відсутній паспортний документ, який дає право на перетин державного кордону України, має намір в подальшому потрапити до країн Західної Європи, незаконно перетнувши державний кордон України.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Вирішено примусово видворити за межі України громадянина Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі-Ланка ОСОБА_1 .

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, громадянин Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі-Ланка ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 вересня 2020 року та відмовити в задоволенні адміністративного позову.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги, громадянин Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі-Ланка ОСОБА_1 посилається на те, що позивач, прийнявши рішення про примусове повернення за межі України іноземця або особи без громадянства, не надав можливості його виконати, встановивши лише один день для його виконання. Відповідач зазначає, що позивач не надав доказів того, що відповідач ухилявся від виконання рішення про примусове повернення.

Також відповідач зазначив, що позивач не надав достатньо часу для оскарження рішення про примусове повернення за межі України іноземця або особи без громадянства.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 02.09.2020 року на південній околиці населеного пункту Широке Виноградівського району Закарпатської області, у контрольованому прикордонному районі, співробітниками головного оперативно-розшукового відділу Мукачівського прикордонного загону спільно з працівниками Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області в результаті перевірки автомобіля марки «Volkswagen Jetta», виявлено громадянина Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі-Ланка ОСОБА_1 .

Документів, що підтверджують законність перебування на території України відповідач не мав.

02.09.2020 року стосовно відповідача складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

03.09.2020 року позивач прийняв рішення про примусове повернення за межі України іноземця або особи без громадянства громадянина Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі-Ланка ОСОБА_1 .

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у відповідача відсутній паспортний документ, який дає право на перетин державного кордону України, українською мовою не володіє, родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження не має, то відповідач не зможе самостійно виконати рішення про примусове повернення, а ухилятиметься від виконання такого. Ця обставина становить підставу для задоволення позову про примусове видворення.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773- VI).

Частиною першою статті 26 Закону № 3773- VI визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону № 3773-VI рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Згідно з частиною 3 статті 26 Закону № 3773-VI один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Відповідно до частини п`ятою статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Статтею 30 Закону визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Згідно із статтею 289 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства підлягають особи у випадку їх ухилення без поважних причин від виїзду в установлений рішенням про примусове повернення строк, або коли існують обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства буде ухилятися від виконання такого рішення ще до спливу цього строку.

Тобто, процедурі видворення іноземця або особи без громадянства передує прийняття компетентним органом рішення про його примусове повернення, яке може бути оскаржено до суду, а також ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Апеляційний суд встановив те, що відповідач рішення про примусове повернення не оскаржив, а тому це рішення не є предметом спору у цій справі.

У зв`язку з тим, що у відповідача відсутні документи на право перебування на території України, а також відсутні документи на підтвердження легального перетину державного кордону України, відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відсутні, у позивача були достатні підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення. Тому суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, дійшов обґрунтованих висновків про наявність підстав для примусового видворення громадянина Демократичної Республіки Шрі-Ланка ОСОБА_1 за межі території України.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд в постановах від 07 лютого 2018 року в справі № 743/432/16-а та від 01 квітня 2020 року в справі № 522/23067/17.

Твердження відповідача про те, що йому надано лише одну добу для добровільного залишення країни перебування, а також те, що позивач подав свій позов передчасно, є помилковим, оскільки через відсутність паспортного документа, який на законних підставах дає можливість перетнути держаний кордон, відповідач не міг добровільно виконати обов`язок покинути територію України.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 27 квітня 2020 року у справі № 522/23070/17

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі-Ланка ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 вересня 2020 року в справі № 303/4915/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк
Повний текст постанови складений 16.12.2020 року