Справа № 380/3916/20
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2020-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року справа №380/3916/20

зал судових засідань № 11

Львівський окружний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Гулика А. Г.,

за участю:
секретаря судового засідання Кушика Й.-Д.М.,

представника позивача Угніча І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові в порядку загального позовного провадження справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків завданих державі, -

в с т а н о в и в:
до Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов військової частини НОМЕР_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 до ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 22.10.2020 позивач просить:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 26977 грн за завдані державі в особі військової частини НОМЕР_1 збитки.

Ухвалою від 27.05.2020 суддя відмовив у задоволенні клопотання щодо сплати судового збору.

Ухвалою від 27.05.2020 суддя залишив позовну заяву без руху.

Ухвалою від 16.06.2020 суддя прийняв позовну заяву до розгляду й відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 28.09.2020 суд закрив підготовче провадження і призначив справу до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач проходив військову службу за контрактом на офіцерських посадах у військовій частині НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_4 ), а саме на посаді начальника зв`язку начальника відділення зв`язку штабу військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_4 ), та був звільнений у запас 27.09.2018. Перевіркою господарської діяльності служби зв`язку встановлено нестачу майна, прийнятого відповідачем для обліку і зберігання, на суму 35777грн. Відповідач відмовився добровільно відшкодувати матеріальні збитки, завдані державі, та повернути вказані кошти. З огляду на наведене, позивач звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення з відповідача збитків на суму 35777грн.

22.10.2020 позивач подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій зазначив, що відповідач добровільно відшкодував завдані державі матеріальні збитки, внаслідок втрати майна служби зв`язку, на суму 8800грн, залишок невідшкодованих держав збитків становить 26977грн.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Просив суд позов задовольнити повністю.

Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання. Клопотань про розгляд справи без його участі до суду не надходило.

Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідач - ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом на офіцерських посадах у військовій частині НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_4 ), а саме на посаді начальника зв`язку начальника відділення зв`язку штабу військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_4 ).

Наказом начальника головного управління персоналу заступника начальника Генерального штабу Збройних сил Украхни (по особовому складу) від 27.09.2018 підполковника ОСОБА_1 начальника зв`язку начальника відділення зв`язку штабу військової частини НОМЕР_1 звільнено в запас за підпунктом «к» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №222 від 05.10.2018 (по стройовій частині) відповідач виключений зі списків особового складу військової частини, всіх видів військового забезпечення з 05.10.2018.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.12.2019 №1508 проведено планову перевірку господарської діяльності служби зв`язку, в результаті якої встановлено нестачу майна служби зв`язку військової частини НОМЕР_1 , а саме комплекту виробу ПКЗ-ОО (1 шт.) на суму 35777грн.

У результаті службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.01.2020 №47, встановлено, що вказане майно прийняте відповідачем для обліку та зберігання відповідно до наряду №101158. Актом службового розслідування від 24.03.2020 №204 встановлено, що нестача вказаного майна служби зв`язку виникла, втрати і неналежного виконання відповідачем обов`язків військової служби.

На підставі статті 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.03.2020 №227 ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності (сума завданих державі збитків 35777грн).

10.04.2020 позивач надіслав відповідачу лист №932, в якому запропонував в добровільному порядку відшкодувати завдані державі збитки.

З огляду на невідшкодування відповідачем в добровільному порядку матеріальних збитків, завданих державі, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут).

Статею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту).

Згідно із статтями 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків, визначає Закон України від 03.10.2019 №160-IX "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (далі по тексту - Закон України №160-IX).

За змістом статті 1 Закону України №160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків.

Відповідно до положень статті 3 Закону України №160-ІХ умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Особа у разі завдання з її вини шкоди третім особам, яку відшкодовано відповідно до закону військовою частиною, установою, організацією, закладом, відшкодовує військовій частині, установі, організації, закладу завдану шкоду в порядку, передбаченому вказаним Законом та іншими законами України.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України №160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Положеннями статті 12 Закону України №160-ІХ передбачено, що у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Суд встановив, що відповідача підполковника ОСОБА_1 притягнуто до матеріальної відповідальності за втрату майна служби зв`язку (ПКЗ-ООО із завоїстим номером 278Б-04212) на суму 35777грн.

Вказане майно передане відповідачу для обліку та зберігання відповідно до наряду №101158, що підтверджується Актом службового розслідування від 24.03.2020 №204. Факт нестачі майна служби зв`язку військової частини НОМЕР_1 , а саме комплекту виробу ПКЗ-ОО (1 шт.) на суму 35777грн підтверджується матеріалами планової перевірки господарської діяльності служби зв`язку, проведеної на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.12.2019 №1508 проведено, в результаті якої встановлено нестачу майна.

Суд встановив, що відповідач добровільно відшкодував завдані державі матеріальні збитки, внаслідок втрати майна служби зв`язку, на суму 11800грн, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 20.10.2020 №1049 та випискою від 11.11.2020.

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що залишок невідшкодованих державі збитків ОСОБА_1 становить 23977грн.

Таким чином, суд вважає, що з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 необхідно стягнути суму завданої шкоди державі у розмірі 23977грн., а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково

Відповідно до положень статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд
в и р і ш и в :
позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , на користь військової частини НОМЕР_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 суму завданої шкоди державі у розмірі 23977 (двадцять три тисячі дев`ятсот сімдесят сім) грн 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 17 грудня 2020 року.

Суддя А.Г. Гулик