Справа № 520/5301/2020
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 р.Справа № 520/5301/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання Губарєвої В.А.

позивача - ОСОБА_1 , представників сторін: позивача - Кішіш`ян А.К., відповідача - Крюкова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Чудних С.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 25.09.20 року по справі № 520/5301/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі по тексту відповідач, ГУ НП в Харківській області), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУНП в Харківській області за № 161 від 26.02.2020 "Про застосування дисциплінарного стягнення до працівників Головного управління Національної поліції України в Харківській області" в частині звільнення зі служби в поліції слідчого відділу розслідування серійних злочинів СУ ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 за порушення вимог підпункту 6 пункту 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, у частині недотримання від протиправних дій, які підірвали авторитет Національної поліції України, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію України", у частині не дотримання положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського, не професійного виконання своїх службових обов`язків;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУНП в Харківській області за № 53о/с від 03.03.2020 - по особовому складу "Про звільнення згідно з пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частиною 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію України" старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0087203) слідчого відділу розслідування серійних злочинів СУ Головного управління Національної поліції України в Харківській області за 03.03.2020;

- відновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0087203) на посаді слідчого відділу розслідування серійних злочинів СУ Головного управління Національної поліції України в Харківській області із грошовим забезпеченням, яке ОСОБА_1 мав на час звільнення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що накази Головного управління Національної поліції в Харківській області від 26.02.2020 № 161 та від 03.03.2020 № 53 о/с є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки прийняті з порушенням норм чинного законодавства. Так, відповідачем в ході службового розслідування не доведено належними та допустимими доказами порушення позивачем службової дисципліни, однак, при цьому застосовано крайній захід дисциплінарного впливу як звільнення з органів внутрішніх справ. Фактично, як вказує позивач, Головним управлінням Національної поліції в Харківській області притягнуто його до дисциплінарної відповідальності у зв`язку із оголошенням підозри у скоєнні кримінального правопорушення, однак, службовим розслідуванням будь-яких порушень службової дисципліни з боку позивача відповідачем виявлено не було. Отже, висновки відповідача не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються належними доказами, у зв`язку зі чим, накази підлягають скасуванню, з поновленням ОСОБА_1 на посаді.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 року по справі № 520/5301/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного управління Національної поліції України в Харківській області за № 161 від 26.02.2020 "Про застосування дисциплінарного стягнення до працівників Головного управління Національної поліції України в Харківській області" в частині звільнення зі служби в поліції слідчого відділу розслідування серійних злочинів СУ Головного управління Національної поліції України в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 за порушення вимог підпункту 6 пункту 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, у частині недотримання від протиправних дій, які підірвали авторитет Національної поліції України, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію України", у частині не дотримання положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського, не професійного виконання своїх службових обов`язків.

Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного управління Національної поліції України в Харківській області за № 53о/с від 03.03.2020 - по особовому складу "Про звільнення згідно з пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частиною 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію України" старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0087203) слідчого відділу розслідування серійних злочинів СУ Головного управління Національної поліції України в Харківській області за 03.03.2020.

Поновлено старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0087203) на посаді слідчого відділу розслідування серійних злочинів СУ Головного управління Національної поліції України в Харківській області.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції України в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03.03.2020 по день фактичного поновлення на службі в Головному управлінні Національної поліції України в Харківській області у розмірі 35441 (тридцять п`ять тисяч чотириста сорок одна) грн 60 коп.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0087203) на посаді слідчого відділу розслідування серійних злочинів СУ Головного управління Національної поліції України в Харківській області та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 року по справі № 520/5301/2020 та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги дійшов до неправильних висновків, вказавши, зокрема, що відносно ОСОБА_1 закриті всі кримінальні провадження за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 361-2, ч.1 ст. 258-3, ч.ч 2,3 ст. 362, ч.3 ст. 368 Кримінального кодексу України, однак, як вбачається з тексту постанови Територіального управління Державного бюро розслідувань, від 19.05.2020 відносно позивача закрито кримінальне провадження лише в частині підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України. Відтак, станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції від 17.09.2020 позивач перебував під слідством. Також, суд першої інстанції безпідставно відхилив доводи відповідача про те, що сама інформація про факт порушення відносно ОСОБА_1 кримінального провадження, повідомлення про підозру та обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою свідчить про підрив авторитету поліції та вказує на вчинення останнім дисциплінарного проступку, оскільки подібні випадки негативно випливають на імідж правоохоронних органів, фактично підривають надію громадян у спроможність Національної поліції на самоочищення та здатність на хоча б якомусь задовільному рівні виконувати покладені на неї завдання. При цьому вказав, що службовим розслідуванням встановлено факт вчинення позивачем діяння, що дискредитує звання працівника органів Національної поліції. Отже, підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача став саме дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у порушенні ОСОБА_1 . Присяги поліцейського, зокрема, а також вчинення дій, що підривають авторитет поліції.

Крім того, на переконання апелянта, судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні неправильно встановлено обставини справи, зокрема, вказано, що відповідачем не доведено факт порушення позивачем службової дисципліни, що виразився у невиконанні наказу керівника та використанні службового автомобіля для виконання функції, не пов`язаних зі службовою діяльністю поліції, однак, як вказує апелянт, дисциплінарною комісією досліджувались інші обставини вчинення позивачем дисциплінарного проступку, ніж ті, що встановив суд першої інстанції, що в свою чергу свідчить про поверхневе та неповне дослідження судом матеріалів справи.

Також вказав, що посилання позивача на порушенням відповідачем вимог ст. 62 Конституції України, є безпідставними, оскільки набрання законної сили судовим рішенням про притягнення особи до кримінальної відповідальності є окремою підставою для звільнення зі служби. В даному ж випадку, звільнення відбулось за порушення службової дисципліни, вина позивача у скоєнні якого встановлюється у визначеному законом порядку.

З огляду на викладене, посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини від 06 жовтня 1982 у справі Х.v. про неприйнятність заяви №9295/81, неврахування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, висновків Верховного Суду в аналогічних справах, де накази про звільнення визнано правомірними, вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказав, що в апеляційній скарзі відповідачем наведені обставини, які були ретельно досліджені судом першої інстанції, а посилання відповідача на технічні помилки, допущені судом в оскаржуваному рішенні не змінюють його законодавчої обґрунтованості. Також зазначив, що висновки відповідача, які зроблені на підставі публікацій прес-служби ДБР, є необґрунтованими і незаконними, оскільки порушують законні права та інтереси позивача, при цьому самим відповідачем жодних дисциплінарних порушень з боку ОСОБА_1 не виявлено. З огляду на викладене, посилаючись на порушення процедури проведення службового розслідування, та на протиправність прийнятих за наслідками такого розслідування наказів про звільнення позивача, вважає, що судом першої інстанції було в повному обсязі досліджено обставини справи та прийнято законне та обґрунтоване рішення.

Позивач та його представник в судовому засіданні просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 по справі № 520/5301/2020 - без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених в останній, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 по справі № 520/5301/2020, прийняти рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, його представника та представника відповідача, розглянувши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_1 працював у Головному управління Національної поліції Харківської області на посаді слідчого відділу розслідування серійних злочинів СУ Головного управління Національної поліції України в Харківській області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 26.12.2019 № 2237 за фактом надходження 24.12.2019 до ГУНП в Харківській області доповідної записки начальника УКЗ ГУНП в Харківській області полковника поліції Іванчишина І.І. від 24.12.2019 № 9275/119-12/01-2019 про проведення працівниками Територіального управління ДБР, розташованого у місті Києві, під процесуальним керівництвом військової прокуратури Київського гарнізону, досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 05.07.2018 до ЄРДР № 000034, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 та ч. 2 ст. 362 КК України, призначено службове розслідування та відсторонено старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків на період проведення службового розслідування.

Службовим розслідуванням встановлено, що 24.12.2019 до ГУНП в Харківській області надійшла доповідна записка начальника УКЗ ГУНП в Харківській області полковника поліції Іванчишина І.І. від 24.12.2019 № 9275/119-12/01-2019 про проведення працівниками Територіального управління ДБР, розташованого у місті Києві, під процесуальним керівництвом військової прокуратури Київського гарнізону, в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 05.07.2018 до ЄРДР № 000034, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 та ч. 2 ст. 362 КК України, обшуку в службовому кабінеті № 203 адміністративної будівлі СУ ГУНП в Харківській області за адресою: вул. Весніна, б. 14, м. Харків, де знаходиться робоче місце слідчого відділу розслідування серійних злочинів СУ ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , а також затримання останнього в порядку ст. 208 КПК України.

26 грудня 2019 року слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Також, в ході службового розслідування встановлено, що відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28.11.2019, військовослужбовці Державної прикордонної служби України, а також працівники інших правоохоронних органів, організували отримання та збут невизначеному колу осіб, інформації, що міститься у інформаціно-телекомунакаційній систему Державної прикордонної служби України, з метою сприяння у діяльності терористичної організації "Донецька народна республіка", до безпосереднього вчинення вказаного кримінального правопорушення причетний старший лейтенант ОСОБА_1 .

Висновком службового розслідування від 21.02.2020 ухвалено за порушення позивачем вимог п. 6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України в частині неутримання від протиправних дій, які підірвали авторитет Національної поліції України, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію" в частині недотримання положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, непрофесійного виконання своїх службових обов`язків, слідчого відділу розслідування серійних злочинів СУ ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнити зі служби в поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 26.02.2020 № 161 "Про застосування дисциплінарних стягнень до праціників ГУНП в Харківській області" за порушення вимог п. 6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України в частині неутримання від протиправних дій, які підірвали авторитет Національної поліції України, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію" в частині недотримання положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, непрофесійного виконання своїх службових обов`язків, слідчого відділу розслідування серійних злочинів СУ ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.

На підставі вищевказаного наказу 03.03.2020 Головним управлінням Національної поліції в Харківській області прийнято наказ № 53 о/с про звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію", у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Не погоджуючись із наказами Головного управління Національної поліції в Харківській області від 26.02.2020 № 161 та від 03.03.2020 № 53 о/с ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності оскаржуваних наказів з огляду на недоведеність факту порушення позивачем службової дисципліни, у зв`язку з чим, враховуючи, що відповідачем недоведено правомірності застосування до позивача крайнього виду дисциплінарного стягнення, чим порушено принцип обґрунтованості, суд першої інстанції дійшов висновку про скасування наказу начальника Головного управління Національної поліції України в Харківській області за № 161 від 26.02.2020 "Про застосування дисциплінарного стягнення до працівників Головного управління Національної поліції України в Харківській області" в частині звільнення зі служби в поліції позивача, та як наслідок скасування наказу Головного управління Національної поліції України в Харківській області від 03.03.2020 № 53 о/с "Про звільнення згідно з пунктом частиною 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію України" ОСОБА_1 , та зазначив, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом поновлення його на посаді з 03.03.2020.

Враховуючи тривалість вимушеного прогулу позивача до дня постановлення рішення у справі, судом встановлено розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який належить стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області у розмірі 35441,60 грн, та на підставі п.п. 2,3 ч.1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішено звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення з відповідача на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засаді верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтерес юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 по справі № 520/5301/2020 не відповідає, а вимоги апеляційної скарги є обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII /надалі - Закон № 580-VIII/.

Статтею 3 Закону № 580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону № 580-VIII, поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Стаття 18 Закону № 580-VІІІ встановлює основні обов`язки поліцейського.

Відповідно по пунктів 1 та 2 частини першої цієї статті, поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Наказом МВС від 09.11.2016 за № 1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських (Правила № 1179), які є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей.

Пунктом 1 розділу 1 Правил № 1179 встановлено, що ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Відповідно до пункту 2 розділу 2 Правил № 1179, під час виконання службових обов`язків поліцейському заборонено: сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Згідно з пунктами 3 та 4 Правил № 1179, за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики. При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику.

Поліцейський повинен бути коректним та не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій щодо членів суспільства, а також, незважаючи на провокації, повинен залишатися об`єктивним.

Згідно з частиною 1, 2 статті 19 Закону № 580-VIII, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень регламентовано Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ визначається сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Відповідно до частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Пунктами 3, 6, 7, 11 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до статті 11 Дисциплінарного статуту, поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Відповідно до частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту, до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

Згідно зі статтею 14 Дисциплінарного статуту, з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.

Частиною 10 статті 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до частини 2 розділу 2 Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС від 07.11.2018 № 893, службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про: внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння поліцейським кримінального правопорушення; повідомлення поліцейському про підозру в учиненні ним кримінального правопорушення, якщо службове розслідування не було проведено на підставі абзацу другого цього пункту або якщо за його результатами не було встановлено дисциплінарного проступку.

Частиною першою статті 77 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється:

1) у зв`язку із закінченням строку контракту;

2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції;

3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції;

4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;

5) через службову невідповідність;

6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України;

7) за власним бажанням;

8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій);

9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі;

10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення;

11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Як зазначено вище, ОСОБА_1 зі служби в поліції звільнено відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України № 580-VIII у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Матеріалами справи підтверджено, що підставою для висновку про порушення ОСОБА_1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України слугував висновок службового розслідування, складений дисциплінарною комісією 21.02.2020 року, за змістом якого вбачається порушення позивачем підпункту 6 пункту 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України в частині неутримання від протиправних дій, які підірвали авторитет Національної поліції України, порушення п.п. 1,2 частини 1 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію» в частині не дотримання положень Конституції України, законів України та інших нормативно правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, непрофесійного виконання своїх службових обов`язків.

Заперечуючи проти висновків службового розслідування позивач посилається на відсутність обвинувального вироку суду щодо нього та у зв`язку з цим - про недоведеність його вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Надаючи оцінку матеріалам службового розслідування та доводам позивача про необґрунтованість оскаржуваних наказів ГУНП в Харківській області з огляду на відсутність судового рішення (вироку), яким би підтверджувались обставини, що ставляться йому в провину, колегія суддів зазначає, що хоча вказані накази і винесені на підставі відомостей, наявних у матеріалах відповідного кримінального провадження, розпочатого відносно позивача, однак ґрунтуються на самостійних правових підставах.

Так, притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення (пункт 10 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII), є окремими підставами для звільнення зі служби в поліції та припинення служби в поліції, не пов`язаними із притягненням особи до дисциплінарної відповідальності (пункт 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII).

Акцентуючи увагу на тому, що Закон № 580-VIII виокремлює зазначені підстави для звільнення зі служби в поліції, колегія суддів має на меті звернути увагу на те, що вчинення поліцейським діяння, за яке передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного.

Отже, такі підстави для звільнення зі службі в поліції, як притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, не слід ототожнювати із підставами для притягненням до дисциплінарної відповідальності.

Щодо останньої, то види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до поліцейських, установлені у статті 12 Дисциплінарного статуту. Підставою для застосування цих стягнень є вчинення дисциплінарних проступків, а саме невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

Стосовно правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна зосереджуватися насамперед на такому: чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України; чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення; чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення; чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

При цьому слід ураховувати, що на відміну від звільнення зі служби в поліції у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, звільнення у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби не пов`язано з кримінально-правовою кваліфікацією тих самих діянь, які водночас стали підставою для службового розслідування та кримінального провадження.

Вирішення питання про правомірність притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати саме наявність складу дисциплінарного проступку в його діяннях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію ці ж самі діяння отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

З матеріалів справи вбачається, що в ході проведення службового розслідування дисциплінарною комісією встановлено, що 24.12.2019 до ГУНП в Харківській області доповідної записки начальника УКЗ ГУНП в Харківській області полковника поліції Іванчишина І.І. від 24.12.2019 № 9275/119-12/01-2019 про проведення працівниками Територіального управління ДБР, розташованого у місті Києві під процесуальним керівництвом військової прокуратури Київського гарнізону, в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 05.07.2018 до ЄРДР № 000034, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 та ч. 2 ст. 362 КК України, обшуку в службовому кабінеті № 203 адміністративної будівлі СУ ГУНП в Харківській області за адресою: вул. Весніна, б. 14, м. Харків, де знаходиться робоче місце слідчого відділу розслідування серійних злочинів СУ ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , а також затримання останнього в порядку ст. 208 КПК України.

За результатами обшуку у службовому кабінеті старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 виявлено та вилучено належне йому майно: блокнот із чорновими записами та флеш-накопичувачі в кількості 2 шт.

25.12.2019 ОСОБА_1 було вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 361-2 КК України.

26.12.2019 слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 24.02.2020, у межах строку досудового розслідування.

Наказом ГУНП в Харківській області від 26.12.2019 № 2237 за фактами, викладеними у доповідній записі начальника УКЗ ГУНП в Харківській області полковника поліції Іванчишина 1.1, від 24.12.2019 № 9275/119-12/01-2019, призначено службове розслідування та відповідно до вимог статті 70 Закону України «Про Національну поліцію», статті 17 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, останнього відсторонено від виконання службових обов`язків (посади), на період проведення службового розслідування.

На теперішній час досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000034 від 05.07.2018 триває та рішення не прийнято.

Отже, з наведеного вбачається, що підставою для проведення службового розслідування стало вручення ОСОБА_1 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст. 361-2 КК України та обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, метою такого розслідування було встановлення умов та причин, що передували вказаному факту.

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи апелента про відсутність обвинувального вироку суду щодо нього, а відтак - про недоведеність його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, оскільки підставою для звільнення позивача стала реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (пункт 6 частини першої статті 77 Закону України № 580-VIII), а не набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення (пункт 10 частини першої статті 77 Закону України № 580-VIII).

Твердження апелянта про неправомірне посилання Дисциплінарної комісії у висновку службового розслідування на матеріали, зібрані під час проведення досудового розслідування, а також про відсутність вироку суду відносно нього, є безпідставними, оскільки Дисциплінарна комісія не вирішувала питання про обґрунтованість обвинувачення позивача, а лише перевірила обставини події на предмет дотримання вимог, що ставляться до поліцейських, та наявності в діях ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку.

Відтак, встановлені Дисциплінарною комісією обставини не свідчать про доведеність вини позивача у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а лише вказують на факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

В ході судового розгляду справи висновки службового розслідування щодо допущення позивачем дисциплінарного проступку не спростовані.

Колегія суддів зауважує, що незважаючи на те, що спірні накази начальника ГУНП в Харківській області від 26.02.2020 року № 161 "Про застосування дисциплінарного стягнення до працівників Головного управління Національної поліції України в Харківській області" в частині звільнення зі служби та від 03.03.2020 року № 53 о/с по особовому складу "Про звільнення згідно з пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частиною 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію України" старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0087203) слідчого відділу розслідування серійних злочинів СУ Головного управління Національної поліції України в Харківській області за 03.03.2020 прийняті в тому числі і з урахуванням відомостей, наявних у матеріалах кримінального провадження щодо позивача, є такими, що ґрунтуються і на самостійних правових підставах.

Аналогічну правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 та від 02 жовтня 2018 року у справі № 9901/454/18.

З огляду на викладене, доводи позивача про відсутність підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності з огляду на відсутність відповідного судового рішення (вироку), яке набрало законної сили, яке би підтверджувало факт учинення ним діяння, що ставиться йому в провину, є безпідставними.

Крім того, слід зазначити, що висновок суду першої інстанції щодо закриття кримінального провадження №0000034 від 05.07.2018 в частині підозри ОСОБА_1 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 361-2, ч. 1 ст. 258-3, ч.ч. 2, 3 ст. 362, ч. 3 ст. 368 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з встановленням відсутності у діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки, як вбачається з тексту постанови Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві від 19.05.2020, на яку при встановленні вказаних обставин також посилався суд першої інстанції, відносно ОСОБА_1 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, закрито кримінальне провадження лише у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України.

У зв`язку з чим висновок суду першої інстанції про те, що закриття провадження у справі про притягнення до кримінальної відповідальності є підставою для скасування спірних наказів є помилковим, оскільки звільнення у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби не пов`язано із кримінально-правовою, цивільно-правовою чи адміністративно-правовою кваліфікацією тих самих діянь, які водночас стали підставою для ініціювання службового розслідування.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що в силу статей 1, 2 Дисциплінарного статуту підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, а також Присяги поліцейського в частині вчинення дій, що підривають авторитет поліції.

Колегія суддів враховує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982 у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987 у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85).

Гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11.02.2003 у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Оцінюючи доводи позивача щодо надання керівництвом слідчого управління позитивної характеристики в день його затримання, колегія суддів зазначає, що вчинення навіть одного проступку, який ганьбить звання офіцера поліції, нівелює всі попередні заслуги поліцейського, оскільки дискредитує не лише особу поліцейського, а й поліцію в цілому, як орган, що служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Аналогічний правовий висновок, викладено Верховним Судом у постанові від 03.05.2018 по справі № 810/2073/16.

Крім того, слід зазначити, що суд першої інстанції дійшовши висновку про протиправність оскаржуваних наказів, послався на обставини, які суперечать дійсним обставинам справи, вказавши на недоведеність факту порушення позивачем службової дисципліни, що виразилося у невиконанні наказу керівника та використанні службового автомобіля для виконання функцій, не пов`язаних із службовою діяльністю органів поліції, в той час як із досліджених судом апеляційної інстанції матеріалів справи, вбчається, що дисциплінарною комісією досліджувались інші обставини вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, які не були пов`язані з використанням службового автомобіля та невиконання наказів керівника.

Наведене свідчить про неповне дослідження судом першої інстанції матеріалів справи.

Зважаючи на встановлені судом апеляційної інстанції на підставі зібраних і проаналізованих у їх взаємозв`язку доказів фактичні обставини цієї справи, колегія суддів вважає доведеним недотримання позивачем службової дисципліни та, відповідно, складу дисциплінарного проступку в діях ОСОБА_1 , а також правомірним обрання видом дисциплінарного стягнення у виді звільнення.

Оскільки доводи позивача, покладені в основу позову, визнано безпідставними, а суд апеляційної інстанції не встановив процедурних порушень із боку ГУНП у Харківській області під час проведення службового розслідування та видання наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення ОСОБА_1 , при прийнятті яких відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на правомірність накладеного на позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення з займаної посади, у зв`язку із наявністю факту вчиненого ним діяння, відсутні підстави для поновлення позивача на службі в органах Національної поліції та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відтак підстави для їх задоволення також відсутні.

Така правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду, який викладений у постановах 28 листопада 2019 року справа №120/860/19а, від 04 грудня 2019 року №, справа № 824/355/17-а.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до п.п.1, 4 ч.1 ст.317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги, що суд першої інстанції під час вирішення спірних правовідносин дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 по справі № 520/5301/2020 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 року по справі № 520/5301/2020 скасувати.

Прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) С.П. Жигилій В.Б. Русанова
Повний текст постанови складено 15.12.2020 року