Справа № 420/12002/20
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2020-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
15 грудня 2020 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Іванов Е.А. розглянувши матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
09.11.2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою суду від 16.11.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 був залишений без руху та позивачу встановлено 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.
В ухвалі суду було зазначено про необхідність надання позивачем до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з відповідними доказами поважності причин пропуску цього строку.
На виконання ухвали суду від 26.11.2020 року позивачем подано окрему заяву про поновлення строку звернення до суду.
Як було зазначено позивачем в обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду, 19.02.2020 року за №14/22зі він отримав від Головного управління МВС України в Одеській області, ліквідаційної комісії відповідь на його запит, про деталізовану структуру нарахування та виплату грошового забезпечення під час проходження служби в ГУМВС України в Одеській області починаючи з квітня 2006 року по серпень 2015 року.
При цьому в ході ознайомлення із документами, позивачем встановлено, що за червень-липень 2014 року коли на нього було покладено виконання обов`язків начальника сектору кримінальної розвідки УБОЗ ГУМВС України в Одеській області, знаходячись на посаді оперуповноваженого УБОЗ ГУМВС України в Одеській області проведено не в повному обсязі нарахування та виплату грошового забезпечення.
Водночас, суд вказує на те, що суддя ОСОБА_2 з 30.11.2020 перебував на лікарняному в зв`язку з чим матеріали розглянуті в перший день після виходу на роботу.
Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно із ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.5 ст.122 КАС України).
Згідно частини 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Зазначена норма КАС України встановлює, що перебіг строку на звернення до адміністративного суду за загальним правилом починається від дня виникнення права особи на подання до суду адміністративного позову.
Строк звернення до адміністративного суду це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням, а її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення (якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору) відносини стають стабільними.
Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльності), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
Зазначена позиція також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, та, свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, рішення ЄСПЛ "Девеер проти Бельгії", "Голдер проти Сполученого Королівства").
Вирішуючи питання про поважність причин пропуску позивачем строку на звернення до суду із даними вимогами, суд враховує принцип верховенства права та судову практику Європейського Суду з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, необхідно звертати увагу на обставини справи (справа "Ілхан проти Туреччини" від 27 червня 2000 року).
Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. Але зазначені обставини повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами того, що особа не мала реальної можливості дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів.
Крім того, кажучи про принцип рівності сторін, Європейський Суд з прав людини зазначає, що кожній стороні мають бути надані рівні можливості щодо представлення справи у такому вигляді, якій не ставить її у невигідне становище стосовно свого противника (рішення у справі "Бацаніна проти Росії" від 26.05.2009 року). Вказані принципи допомагають зрозуміти деякі важливі елементи справедливого суду. При цьому, й саме питання застосування строку звернення до суду тісно пов`язано з їх реалізацією.
У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Європейський Суд з прав людини послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію.
Згідно із ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Відповідно до ч.2 ст.123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
З матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу різниці в посадових окладах під час тимчасового виконання обов`язків начальника сектору кримінальної розвідки в УВП управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Одеській області за період з 13.06.2014 року по 30.07.2014 року включено від розміру посадового окладу 1100,00 грн. та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити вказану різницю грошового забезпечення у зв`язку з різницею в посадових окладах.
Водночас позивачем зазначено, що 19.02.2020 року за №14/22зі він отримав від Головного управління МВС України в Одеській області, ліквідаційної комісії відповідь на його запит, про деталізовану структуру нарахування та виплату грошового забезпечення під час проходження служби в ГУМВС України в Одеській області починаючи з квітня 2006 року по серпень 2015 року. При цьому в ході ознайомлення із документами, позивачем встановлено, що за червень-липень 2014 року коли на нього було покладено виконання обов`язків начальника сектору кримінальної розвідки УБОЗ ГУМВС України в Одеській області, знаходячись на посаді оперуповноваженого УБОЗ ГУМВС України в Одеській області проведено не в повному обсязі нарахування та виплату грошового забезпечення.
Разом з тим, позивач не зазначає та не надає запиту на який 19.02.2020 року за №14/22зі ним отримано відповідну відповідь, тобто позивач не обґрунтовує, що саме вплинуло на необхідність такого звернення.
Водночас, позивач фактично сам не заперечує про те, що відповідь №14/22зі від Головного управління МВС України в Одеській області, ліквідаційної комісії ним отримано 19.02.2020 року, тобто вже з цієї дати йому стало відомо про можливу протиправність дій зі сторони відповідача.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 171, 248, 287 КАС України, суд,-
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачу без розгляду.
Копію ухвали надіслати позивачу.
Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду в порядку, передбаченому законом.
Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Е.А. Іванов