Справа № 568/600/19
Суддя: Троцюк В. О.
Дата ухвалення: 2020-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/600/19

Провадження №2-а/568/17/20

11 грудня 2020 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

в складі головуючої судді Троцюк В.О.

секретаря судового засідання Гуменюк А.В.

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського ЗборівськогоВП ГУНП в Тернопільській області Фіголь Віктора Петровича про визнання протиправними дій та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до поліцейського ЗборівськогоВП ГУНП в Тернопільській області Фіголь В.П. про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №495386 від 10.04.2019 року про накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень, та справу про адміністративне правопорушення закрити.

Позов мотивовано тим, що згідно постанови, що оскаржується скоєне правопорушення полягає в тому, що 10 квітня 2019 року о 13 год. 30 хв., на 31 км. автодороги Тернопіль-Львів-Рава-Руська водій, керуючи транспортним засобом не увімкнув світло ближніх фар поза населеним пунктом, чим порушив вимог п.9.8д ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Позивач вважає вказану постанову неправомірною, протиправною і такою, що підлягає скасуванню, оскільки при її винесенні інспектор не врахувала його зауважень, не надала можливості скористатися правовою допомогою. На думку позивача, оскаржена ним Постанова була складена з порушенням вимог ст. 268, 280, 283 КУпАП, оскільки відповідні права йому роз`яснені не були, процесуальний порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення дотриманий не був, сама постанова не містить відомостей про докази, на яких ґрунтується переконання працівника поліції про вчинення позивачем правопорушення. Відтак, позивач вважає вказану постанову такою, що підлягає скасуванню, а справу такою, що підлягає закриттю.

Ухвалою від 22 квітня 2019 року суддею Панчук М.В. було відкрите провадження у справі, а призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 09 листопада 2020 року суддею Троцюк В.О. винесено ухвалу про прийняття справи до свого провадження та запропоновано відповідачу подати в п`ятиденний строк з дня отримання ухвали відзив на позовну заяву.

Копія ухвали суду отримана відповідачем 16.11.2020, що підтверджено відповідним поштовим повідомленням у матеріалах справи. Проте, відповідач не скористався своїм правом, врегульованим ч.4 ст. 159, ч.5 ст. 162 КАС України, відзиву на позов не подав, поважних причин його неподання не повідомив. Тому, на підставі ч.6 ст. 162 КАС України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву або заперечень до суду не надав.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав

Судом встановлено, що 10 квітня 2019 року поліцейським Зборівського ВП ГУНП в Тернопільській області Фіголь В.П. була винесена постанова серії ДПО18 №495386, згідно з якою ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом на 31 км. автодороги Тернопіль-Львів-Рава-Руська, не увімкнув світло ближніх фар поза населеним пунктом, чим порушив вимоги п.9.8д ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Цією постановою на позивача було накладено адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими ст.283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 зробив висновок про те, що сама постанова про адміністративне правопорушення не може розцінюватись як беззаперечний доказ вчинення правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова за своєю правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 року № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, саме відповідач несе тягар доказування правомірності своїх дій та рішень, але він не надав жодних доказів законності й обґрунтованості постанови .

Отже, оцінюючи в сукупності матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що подія і склад адміністративного правопорушення в діянні позивача є недоведеними, оскаржувана постанова не є законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В даному випадку справа підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, тобто за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 90, 242-246, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського ЗборівськогоВП ГУНП в Тернопільській області Фіголь Віктора Петровича про визнання протиправними дій та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №495386 від 10 квітня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 КУпАП - закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Радивилівський районний суд Рівненської області, протягом десяти днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 , житель АДРЕСА_1 .

Відповідач: поліцейський ЗборівськогоВП ГУНП в Тернопільській області Фіголь Віктор Петрович, місце знаходження вул.Б.Хмельницького,44 м.Зборів Тернопільської області.

Суддя В.О.Троцюк