Справа № 420/10190/20
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/10190/20

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Домусчі С.Д.,

Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу адвоката Козак Алли Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

06 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до державної установи «Одеська виправна колонія (№14)», в якому позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» в частині відмови у поновленні ОСОБА_1 в посаді начальника оперативного відділу державної установи «Одеська виправна колонія (№14)»;

- зобов`язати державну установу «Одеська виправна колонія (№14)» поновити ОСОБА_1 на посаді начальника оперативного відділу державної установи «Одеська виправна колонія (№14)»;

- стягнути з державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 120 000,00 грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року вказаний адміністративний позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди повернуто позивачеві.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, адвокат Козак Алла Вікторівна звернулась до суду з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 , в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тому просить скасувати оскаржувану ухвалу про повернення позовної заяви та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що отримавши рішення про поновлення в службі, позивач звернувся до відповідача з заявою про поновлення на посаді та в службі з урахуванням судових рішень, водночас до звернення до установи та отримання відмови він не знав про те, що його право на поновлення в посаді буде порушено, оскільки він вважав, що відповідач добровільно виконає рішення обох судів та відновить його у тих правах, які він мав до його порушення. Апелянт вказує, що предмети адміністративних справ про скасування стягнення у вигляді звільнення з посади та скасування стягнення у вигляді звільнення з органів ДКВС та поновлення на службі хоча і є різними, але похідними та пов`язаними між собою, враховуючи що за результатами розгляду справи про скасування стягнення у вигляді звільнення з посади не можливо реалізувати без розгляду справи про скасування стягнення у вигляді звільнення з органів ДКВС. Крім того, апелянт посилається на те, що позивачем було пропущено строки звернення до суду з поважних причин, з моменту отримання відмови у поновленні на посаді позивач звертався і до суду, і до відповідача, і до Південного міжрегіонального управління з питань виконання покарань Міністерства юстиції, що свідчить про намір врегулювання спору в досудовому порядку, та слід врахувати що первісний позов подано в межах місячного терміну, а змінений позов невідкладно після його повернення, що дає змогу дійти висновку про поважність пропущеного строку звернення до суду.

Представник відповідача надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Крім того, апелянтом було подано до суду відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому додатково зазначено, що відповідач не вказує, з якого моменту пропущено строк, з моменту отримання рішення, з моменту звернення до відповідача, або з моменту звернення до суду першої інстанції із позовом вперше. При цьому апелянт вказує, що 03.07.2020 року ОСОБА_1 звертався до Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» із заявою про поновлення на посаді начальника оперативного відділу (з урахуванням обох постанов суду) та повідомлення про дату з якої приступити до виконання посадових обов`язків, проте листом ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» від 15.07.2020р йому було роз`яснено, що у зв`язку з тим, що в Постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 р. по справі № 420/5639/19 не зазначено про поновлення на посаді начальника оперативного відділу, його буде поновлено лише у службі (начальником відділення соціально-виховної та психологічної роботи відділу соціально-виховної та психологічної роботи), але не в посаді начальника оперативного відділу установи.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, суд першої інстанції виходив з того, що підстави, вказані позивачем у заяві не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами .

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть установлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів(ч. 3 ст. 122 КАС України).

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 КАС України).

Пунктом 17 ч. 1 ст. 4 КАС України встановлено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З аналізу вказаних законодавчих норм вбачається, що у випадку, коли особа вважає, що її права при звільненні з публічної служби були порушені, вона має право звернутися до суду у більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту у судовому порядку.

Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що оскільки спірні правовідносини у даній справі виникли з приводу звільнення з публічної служби, до спірних відносин підлягає застосуванню місячний строк звернення до адміністративного суду.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається та сторонами по справі не заперечується, що наказом Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» від 12 вересня 2019 року № 817/АГ-19 «Про порушення службової дисципліни та покарання винних» зокрема накладено на начальника оперативного відділу капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді «звільнення з займаної посади».

Окрім того, наказом Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» від 12 вересня 2019 року № 113/ОС-19 «Про особовий склад», капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 звільнено з посади начальника оперативного відділу за підпунктом 5 пункту 3 частини 1 статті 65 (як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ країни) Закону України «Про Національну поліцію» (підстава: наказ т.в.о. начальника установи від 12.09.2019 № 817-АГ-19 «Про порушення службової дисципліни та покарання винних осіб») та зараховано у розпорядження відповідно до статті 67 Закону України «Про Національну поліцію» до відділу соціально-виховної та психологічної роботи.

Наказом Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» № 117/ОС-19 від 18.09.2019 року «Про особовий склад» капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділення соціально- психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи за підпунктом 5 пункту 3 частини 1 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію»

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року по справі №420/5639/19, було скасовано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року та прийнято по справі нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправним та скасовано пункт 1 наказу Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» від 12 вересня 2019 року № 817/АГ-19 «Про порушення службової дисципліни та покарання винних» щодо накладення на начальника оперативного відділу капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді «звільнення з займаної посади», яке 29.01.2020 року набрало законної сили.

Водночас, слід зазначити, що у межах справи №420/5639/19 позовні вимоги щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника оперативного відділу державної установи «Одеська виправна колонія (№14) не заявлялись. Колегія суддів також наголошує на тому, що у межах справи №420/5639/19 позивачем не заявлялось вимог про скасування наказів від 12 вересня 2019 року № 113/ОС-19 та № 117/ОС-19 від 18.09.2019 року, якими позивача було переведено до відділу соціально-виховної та психологічної роботи та призначено на посаду начальника відділення соціально- психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи.

В подальшому, наказом Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» від 27.09.2019 року №870/АГ-19 «Про порушення службової дисципліни та покарання винних», на капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 , накладено дисциплінарне стягнення «звільнення з органів ДКВС України».

На підставі наказу начальника Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» від 27.09.2019 року №870/АГ-19 начальником Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» прийнято Наказ від 30.09.2019 року №121/ОС-19 «Про особовий склад», пунктом 1 якого капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 звільнено зі служби з 30 вересня 2019 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду 01 липня 2020 року по справі №420/6000/19, залишеному у цій частині без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року по справі № 420/6000/19,

визнано протиправним та скасовано п.4 Наказу Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» від 27.09.2019 року № 870/АГ-19 в частині накладення дисциплінарного стягнення на капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 у вигляді звільнення з органів Державної кримінально-виконавчої служби України; визнано протиправним та скасовано п.1 Наказу Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» від 30.09.2019 року №121/0019 в частині звільнення зі служби капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 ; поновлено на посаді начальника відділення соціально-виховної та психологічної роботи відділу соціально-виховної та психологічної роботи капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 .

Водночас, слід зазначити, що у межах справи №420/6000/19 позовні вимоги щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника оперативного відділу державної установи «Одеська виправна колонія (№14) не заявлялись.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що оскільки позивачу у вересні 2019 року було достовірно відомо, що внаслідок накладення на нього дисциплінарного стягнення його було зараховано у розпорядження відділу соціально-виховної та психологічної роботи, а в подальшому призначено на посаду начальника вказаного відділу, при цьому накази про переведення його позивачем не оскаржувались, місячний строк звернення до суду був пропущений позивачем.

На підставі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» зазначено, зокрема: заявник не зміг довести, що він вчиняв будь-які кроки, щоб довідатись про стан провадження у його справі, отже його скарга є необґрунтованою, оскільки є невідповідною вимозі «розумного строку».

Таким чином, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що будь-які об`єктивні чи суб`єктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду у визначені законом строки з відповідним позовом до відповідача, якщо позивач вважав, що бездіяльністю відповідача порушуються його права та законні інтереси.

Водночас, судом першої інстанції було вірно зазначено, що предмети розгляду адміністративних справ №420/5639/19 та №420/6000/19 є різними, не похідними та не пов`язаними між собою, а тому посилання апелянта на те, що позивач не звертався до відповідача з заявою про поновлення на посаді начальника оперативного відділу до вирішення справи №420/6000/19 є необґрунтованим та не свідчить про поважність причин пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Таким чином, обставини справи свідчать про невірно обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав, проте вказані обставини не можуть бути кваліфіковані судом як поважні причини пропуску строку звернення до суду.

При цьому, доводи апелянта, що предмети адміністративних справ №420/5639/19 та №420/6000/19 є похідними та пов`язаними між собою, враховуючи що за результатами розгляду справи про скасування стягнення у вигляді звільнення з посади не можливо реалізувати без розгляду справи про скасування стягнення у вигляді звільнення з органів ДКВС, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки позивачем у вказаних справах жодних вимог про поновлення на посаді начальника оперативного відділу не заявлялось та предметом позовів не виступало, а згідно положень ч.2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що вказані позивачем обставини не є об`єктивно непереборними, залежать від волевиявлення особи та не пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду.

З огляду на викладене, з урахуванням часу звернення позивача з позовом до суду, колегія суддів приходить до висновку, що адміністративний позов подано з пропуском встановленого процесуальним законом строку, а підстави для його поновлення відсутні, наслідком чого є повернення адміністративного позову без розгляду.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суд першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Козак Алли Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О.О. Кравець