Справа № 160/15433/20
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юркова Е.О.,
за участі секретаря судового засідання Шпоти Я.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Новокадацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про визнання протиправними та скасування постанов, -
20 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Новокадацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з вимогами з урахуванням уточнення від 03 грудня 2020 року:
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постанови Новокадацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про арешт майна боржника від 08.11.2019 року та від 09.11.2020 року є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки арешт може бути накладено на визначене конкретне майно боржника, проте у заяві стягувача не визначено конкретне майно боржника, на яке він просить накласти арешт. Тому правові підстави для винесення постанови від 08.11.2019 року, якою накладено арешт на майно без його ідентифікації, відсутні. Постанова про арешт коштів від 09.11.2020 року, якою, зокрема накладено арешт на картковий рахунок для виплати заробітної плати, є протиправною з огляду на те, що на такий рахунок розповсюджується спеціальний режим використання, на який відповідно до законодавства арешт не накладається, з посиланням на Конвенцію про захист заробітної плати від 01.07.1949 року.
11.12.2020 року відповідачем надано до суду матеріали виконавчого провадження № 60546143, а також відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що за приписами Закону України Про виконавче провадження арешт накладається на все майно боржника або окремі речі. Закон України Про виконавче провадження не передбачає обов`язок державного виконавця накладати арешт на чітко визначене конкретне майно боржника. Посилається на те, що виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». Також вказує, що документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом матеріали виконавчого провадження не містять.
Також, у поданому відзиві зазначено клопотання про залучення у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Головне управління ДПС у Дніпропетровській області.
Вирішуючи вказане клопотання, суд вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до частини 2 статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.
Згідно частини 4 статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України, у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.
Відповідного клопотання про залучення до участі у справі Головного управління ДПС у Дніпропетровській області в якості третьої особи відповідачем не було долучено до матеріалів справи.
Також у поданому відзиві на позов не зазначено підстави залучення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не наведено обґрунтування того, на які права та обов`язки цієї особи, та яким чином може вплинути рішення у цій справі, отже належним чином не обґрунтовано, як рішення у справі може вплинути на права чи обов`язки Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
Окрім того під час розгляду справи судом не встановлено, що судове рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
У судове засідання 16.12.2020 року сторони не з`явились; представником позивача подано до суду 16.12.2020 року заяву про розгляд справи без участі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
09.11.2020 року державним виконавцем Новокадацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Саламахою Д.І. у виконавчому провадженні № 60546143 винесено постанову про арешт коштів боржника, якою на підставі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 .
Також 10.12.2020 року державним виконавцем Новокадацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Саламахою Д.І. у виконавчому провадженні № 60546143 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
Згідно даних трудової книжки ОСОБА_1 серія НОМЕР_3 , останній прийнятий 07.02.2018 року до ТОВ «Термопром» слюсарем механоскладальних робіт.
Відповідно до довідки ТОВ «Термопром» від 12.11.2020 року № ТП000000011, ОСОБА_1 працює з 07.02.2018 року та займає посаду слюсаря з механоскладальних робіт.
Досліджуючи правомірність вказаних постанов та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить із того, що у відповідності до статті 1 Закону України Про виконавче провадження (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень згідно статті 5 Закону № 1404-VIII покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Суд зазначає, що Закон України Про виконавче провадження встановлює саме обов`язок, а не право державного виконавця, прийняти виконавчий документ до виконання, відкрити виконавче провадження та вживати заходів щодо примусового виконання відповідного судового рішення.
Відповідно до норм статті 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень, у тому числі, є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; а також звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника
Згідно статті 13 Закону № 1404-VIII арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.
Відповідно до норм пункту 7 частини 3 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Пунктом першим частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувана про примусове виконання рішення.
Відповідно до частини 7 статті 26 Закону № 1404-VIII у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.
У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.
Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Отже, зважаючи на те, що у заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження відсутнє конкретне майно боржника, державним виконавцем Новокадацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Саламахою Д.І. у постанові про арешт майна боржника від 08.11.2019 року правомірно не визначено конкретне майно боржника, на яке накладається арешт.
Також позивачем не зазначалось про обставини застосування арешту до будь-якого майна, тобто реального арешту рухомого або нерухомого майна позивача; відповідні докази в матеріалах справи відсутні.
Відповідно до частини 3 статті 52 Закону № 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову державного виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Суд зазначає, що будь-яких інших заборон щодо звернення стягнення та накладення арешту законом не визначені. Таким чином, наведені норми Закону України Про виконавче провадження не містять заборони накладення арешту на кошти, що знаходяться на поточному рахунку боржника, на який зараховується заробітна плата боржника.
Оскаржуючи постанову про накладення арешту на кошти боржника від 09.11.2020 року, позивач, як на підставу для її скасування посилався лише на те, що рахунок № НОМЕР_4 призначений для зарахування заробітної плати, отже є рахунком із спеціальним режимом використання та накладення арешту на нього заборонено законом.
Разом з цим, досліджуючи матеріали виконавчого провадження № 60546143, судом встановлено, що будь-які відомості про те, що вказаний рахунок є зарплатним рахунком, або рахунках із спеціальним режимом використання, відсутні.
Також матеріали справи не містять доказів арешту рахунку № НОМЕР_4 (його блокування), що може ускладнити/унеможливити використання позивачем такого рахунку.
Окрім того, постановою про арешт коштів боржника від 09.11.2020 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 . Вказана постанова не містить конкретного рахунку, на який накладено арешт.
Також, відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.
З наведених норм права вбачається, у разі невиконання боржником вимог виконавчого документа добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.
При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Чинним законодавством України не передбачено відкриття суб`єктам господарювання рахунків зі спеціальним режимом їх використання для виплати заробітної плати.
Аналогічна правова позиція викладене в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19.
З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що рахунок боржника НОМЕР_4 є поточним рахунком боржника, якій використовується як для отримання зарплатних виплат, так і нарахування будь-яких виплат (переказів), що підтверджено довідкою АТ Комерційний банк «Приватбанк» № 19.11.2020 р. № НОМЕР_5 .
На підставі викладеного суд приходить до висновку, що постанови Новокадацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 08.11.2019 року про арешт майна боржника та від 09.11.2020 року про арешт коштів боржника винесені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, Законом України Про виконавче провадження, іншими законами та нормативно-правовими актами, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 72-77, 242-243, 245-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Новокадацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про визнання протиправними та скасування постанов відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 16 грудня 2020 року.

Суддя (підпис) Е.О. Юрков