Справа № 320/5313/20
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5313/20 Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Ткаченка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Текссол-С» до Київської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, за апеляційною скаргою Київської митниці Державної митної служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Текссол-С» (далі - позивач, ТОВ «Текссол-С») звернулось у суд з позовом до Київської митниці Державної митної служби України (далі - відповідач Київська митниця Держмитслужби) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості від 27 грудня 2019 року.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог скарги апелянт зазначає, зокрема те, що позивачем не надано можливості впевнитись в достовірності заявлених у декларації відомостей, а тому метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується. Також наголошує, що здійснення митного контролю, у тому числі контролю правильності визначення митної вартості товарів, є дискреційними повноваженнями митних органів. Митниця має повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару, за наявності підстав для сумніву в митній оцінці товару, який переміщується через митний кордон.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження згідно пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.

Судом установлено, що 12 жовтня 2012 року між Dawood Exports (Pvt) Ltd., компанією, зареєстрованою в Ісламській Республіці Пакистан (продавець) та позивачем (покупець) укладений контракт №1012/12 (далі - контракт), відповідно до якого продавець, зокрема продає позивачу тканини власного виробництва.

24 березня 2014 року продавець та позивач уклали додаткову угоду №1012/12/2N до контракта, якою виклали пункт 3 в новій редакції, відповідно до якої ціна товара включає вартість товара, упаковки, маркування та доставки. Загальна вартість контракта складає 100000000,00 доларів США і є незмінною, а оплата здійснюється протягом 30 календарних днів із дня оформлення інвойсу, якщо інше не передбачено контрактом.

11 жовтня 2016 року продавець та позивач уклали додаткову угоду №1012/12/4 до контракта, якою, зокрема продовжили строк дії контракта до 31 грудня 2017 року.

29 грудня 2017 року продавець та позивач уклали додаткову угоду №1012/12/10 до контракта, якою, зокрема продовжили строк дії контракту до 31 грудня 2019 року.

09 серпня 2019 року продавець та позивач уклали додаткову угоду №398 до контракта (далі - додаткова угода), відповідно до пункта 1 якої продавець поставив позивачу, а позивач прийняв наступну тканину виробництва Ісламської Республіки Пакистан (надалі - товар): тканина вибивна полікотон (55% поліестер та 45% бавовна), сток, 76х66/30х30, завширшки 220 см, в кількості 26269 кг, 103832 погонні метри, за ціною 3,50 долари США за 1 (один) кг.

Відповідно до пунктів 2.1, 3.1 та 4 додаткової угоди товар відвантажується морським контейнером на умовах CFR м. Одеса, Україна.

Загальна вартість товару за інвойсом №DE/INV/4726/19, який виставить до сплати Продавець відповідно до Додаткової угоди, складає 91941,50 долар США.

Оплата здійснюється позивачем протягом 90 календарних днів після поставки товару на склад позивача. Валютою платежу є долар США. Усі витрати, пов`язані з банківським переказом за поставку товару, несе позивач.

10 серпня 2019 року продавець на виконання пункта 3.1 додаткової угоди виставив позивачу до сплати інвойс №DE/INV/4726/19 на загальну суму 91941,50 доларів США.

27 листопада 2019 року позивач з метою переміщення товару через митний кордон України подав попередню митну декларацію ІМ40ЕЕ №UA 125000/2019/961136.

29 листопада 2019 року Одеська митниця ДФС провела митний огляд товару та склала акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажа №UA500030/2019/5244, яким підтвердила, зокрема, те, що товар позивача є стоковим.

24 грудня 2019 року позивачем до Київської митниці Держмитслужби було подано додаткову митну декларацію ІМ40ДТ №UA 100300/2019/425847, у графі 31 якої позивачем був зазначений товар, митна вартість якого склала 91941,50 доларів США.

Поставка товара відбувалася на умовах CFR м. Одеса, Україна і була визначена із застосуванням основного методу за ціною договору (контракту).

На підтвердження заявленої митної вартості товару митному органу були подані, зокрема:

- пакувальний лист продавця на товар від 10 серпня 2019 року;

- рахунок-фактура (інвойс) № DE/INV/4726/19 від 10 серпня 2019 року;

- коносамент №MEDUPK444768 від 23 серпня 2019 року;

- автотранспортна накладна №16430 від 29 листопада 2019 року;

- сертифікат про походження товару №РТЕА/СО/20-01295 від 23 серпня 2019 року;

- Сертифікат про походження товару форми А №TDAP(F) GSP000798/1200641 від 26 серпня 2019 року;

- висновок за результатами дослідження експертного підрозділу Центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи №105 від 08 січня 2019 року;

- висновок за результатами дослідження експертного підрозділу Центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи №184 від 19 лютого 2019 року;

- висновок за результатами дослідження експертного підрозділу Центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи №193 від 21 жовтня 2019 року;

- висновок за результатами дослідження експертного підрозділу Центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи №134 від 11 вересня 2019 року;

- висновок за результатами дослідження експертного підрозділу Центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи №194 від 13 листопада 2019 року;

- висновок за результатами дослідження експертного підрозділу Центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи №189 від 05 грудня 2019 року;

- акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA50003 0/2019/5244 від 30 листопада 2019 року;

- прайс-лист продавця від 25 травня 2019 року;

- додаткова угода №1012/12/10 від 29 грудня 2017 року до контракту;

- додаткова угода №1012/12/11 від 26 березня 2018 року до контракту;

- додаткова угода №1012/12/5 від 06 грудня 2016 року до контракту;

- додаткова угода №398 від 09 серпня 2019 року до контракту;

- контракт №1012/12 від 12 жовтня 2012 року;

- весовая від 30 листопада 2019 року;

- акт про взяття проб (зразків) товарів №977 від 30 листопада 2019 року;

- судове рішення №320/1446/19 від 31 листопада 2019 року.

Розглянувши подані позивачем документи для підтвердження заявленої у митній декларації ІМ40ДТ №UA 100300/2019/425847 від 24 грудня 2019 року митної вартості товару, митний орган направив позивачу електронне повідомлення, в якому зазначив, що під час контролю правильності визначення митної вартості було встановлено, що позивачем надані документи не в повному обсязі, а самі надані документи містять розбіжності.

Посилаючись на положення частин 2 та 3 статті 53, статті 54 Митного кодексу України, митний орган витребував від позивача наступні додаткові документи для підтвердження митної вартості імпортованих товарів: за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; виписку з бухгалтерської документації; копії митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини.

На вказаний запит 27 грудня 2019 року позивачем було надано додаткові документи разом із супровідним листом №2712/19-10. Так, позивач надав відповідачу наступні документи та інформацію:

1) щодо інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, та виписки з бухгалтерської документації позивач надав для ознайомлення на 3 аркушах фотокопію первинного документу бухгалтерського обліку щодо товара, а саме: прибуткової накладної №ТЕК-000І96 від 30 листопада 2019 року; податкової накладної №427 від 16 грудня 2019 року; податкової накладної №429 від 17 грудня 2019 року.

Позивач звернув увагу відповідача, що відповідно до пункта 1 Додаткової угоди № 1012/12/2N від 24 березня 2014 року до Контракта сторони, зокрема, погодили викласти пункт 3 Контракту в наступній редакції: «Ціна товара включає вартість товару, упаковки, маркування та доставки. Загальна вартість Контракту становить 100000000,00 доларів США (сто мільйонів доларів США і 00 центів) і є незмінною, а оплата здійснюється протягом 30 (тридцяти) капендарних днів з дня оформлення інвойсів, якщо інше не передбачено цим контрактом.».

Таким чином, пунктом 1 Додаткової угоди № 1012/12/2N були змінені умови оплати, визначені пунктом 3 Контракта.

Водночас, Додаткова угода, на підставі якої безпосередньо здійснювалась поставка товара, передбачає, що Інвойс оплачується протягом 90 календарних днів після поставки товара на склад позивача;

2) щодо копії експортної митної декларації країни відправлення - позивач звернув увагу митного органа, що у нього була відсутня станом на день підписання листа копія митної декларації країни відправлення, яка є власністю продавця. Більше того, приписи частини 3 статті 53 Митного кодексу України покладають на товариство обов`язок щодо надання копії митної декларації країни відправлення лише за умови її наявності у нього.

Що стосується твердження відповідача про те, що позивач документально не підтвердив те, що товар є стоковим, то позивач звернув увагу, що в Додатковій угоді та Інвойсі, який є первинним документом бухгалтерського обліку, міститься підтвердження того, що товар є стоковим.

Водночас, позивач зазначив, що факт того, що товар є стоковим, також підтверджує Акт № UA500030/2019/5244.

Що стосується позиції відповідача про зазначення продавцем номеру коносаменту в Інвойсі раніше дати його видачі, то позивач зауважив, що Інвойс формується продавцем, який, за інформацією позивача, резервує у відповідній спеціалізованій системі номер коносаменту для перевезення товарів у контейнері, а отже наперед знає який номер буде присвоєний системою коносаменту в день його видачі (формування);

3) щодо висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини - позивач звернув увагу відповідача, що у нього був відсутній станом на день підписання листа будь-який висновок про якісні та вартісні характеристики товара, підготовлений спеціалізованою експертною організацією. Окрему увагу Відповідача Позивач звернув на те, що До того ж, приписи частини 3 статті 53 Митного кодексу України покладають на позивача обов`язок щодо надання експертного висновку лише за умови його наявності у нього.

Додатково позивач надав відповідачу для ознайомлення фотокопію рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року у справі №320/1446/19, яке стосується попередніх поставок позивача в рамках Контракту.

27 грудня 2019 року відповідач на виконання вимоги позивача про проведення письмової консультації направив позивачу повідомлення в спеціалізованій системі обміну електронними документами, в якому повідомив про неможливість визнання заявленої ним митної вартості товарів за першим методом визначення митної вартості товарів у зв`язку з виявленими розбіжностями, неточностями та його сумнівами в достовірності відомостей, що містяться в наданих позивачем документах.

Того ж дня Київською митницею Держмитслужби прийнято спірне рішення про коригування митної вартості №UA100300/2019/000015/2, згідно якому відповідач, застосувавши резервний метод визначення митної вартості товарів (метод 2ґ), заявлену позивачем митну вартість товару в митній декларації ІМ40ДТ №UA 100300/2019/425847 від 24 грудня 2019 року скоригував до рівня 98773,30 доларів США.

Обґрунтовуючи підстави неприйняття заявленої позивачем митної вартості товару, митний орган у графі 33 спірного рішення зазначив, що надані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Зокрема, за результатами опрацювання наданих до митного оформлення документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів за митною декларацією від 24 грудня 2019 року №UA100300/2019/425847, а саме: пунктом 4 контракта від 12жотвня 2012 року № 1012/12 передбачено оплату за товар протягом 25 календарних днів з дати оформлення коносаменту, коносамент № MEDUPK444768 складено 23 серпня 2019 року. У пункті 4 додаткової угоди від 09 серпня 2019 року №398 зазначено, що оплата здійснюється протягом 90 календарних днів після поставки товара на склад покупця, при цьому не передбачено, яким чином здійснюється початок строку оплати за товар, відповідно до пункта 3 контракта від 12 жовтня 2012 року № 1012/12, який передбачає оплату за товар протягом 30 днів з дати оформлення інвойсу, тоді як сам інвойс взагалі не містить терміну та порядок оплати; наданий прайс-лист б/н не містить дати складання документа, терміну його дії.

Відповідач зазначив, що в інвойсі №DE/INV/4726/19 від 10 серпня 2019 року вказано, що імпортований товар є стоковим, тобто залежалим на складі, нереалізованим в період попиту або таким, що не відповідає певним якісним вимогам, що, в свою чергу, впливає на ціну товару. Інші документи в підтвердження того факта, що товар є стоковим, відсутні.

Декларантом не надано копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товара, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товара або сировини.

За результатами проведених консультацій відповідачем встановлено, що другорядні методи визначення митної вартості 2а та 2б - за ціною договору щодо ідентичних/подібних (аналогічних) товарів відповідно до статей 59, 60 Митного кодексу України неможливо застосувати через відсутність у митниці інформації про митне оформлення ідентичних чи подібних товарів саме за ціною договору. При цьому, декларантом під час проведення з ним консультацій, такої інформації також не надано, що виключає можливість застосування вказаних методів. Методи визначення митної вартості 2в та 2г - на основі віднімання та додавання вартостей не можуть бути застосовані у зв`язку з відсутністю у митниці відомостей про всі складові вартості виробництва товару та його доставки на митну територію України, що є необхідною умовою для використання таких методів. При цьому за умовами статей 62 та 63 Митного кодексу України така інформація надається декларантом або уповноваженою ним особою. До митного оформлення такої інформації надано не було. У митниці така інформація також відсутня. Під час проведення з декларантом консультацій такої інформації не надано, а тому методи на основі віднімання чи додавання вартостей в даному випадку не можуть бути застосовані. Натомість, у митного органу наявна інформація, що відповідає частині 2 статті 64 Митного кодексу України та є підставою для застосування другорядного методу 2ґ - резервного методу. Декларантом під час проведення з ним консультацій додаткової інформації для застосування резервного методу також не надано. Джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару: МД від 21 грудня 2019 року №UA500070/2019/202347, МД від 24 грудня 2019 року №UA500070/2019/202807 (вартість товара згідно джерела інформації - 3,76 доларів США / кг).

На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товара, Київська митниця Держмитслужби видала позивачу картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100300/2019/10031 від 27 грудня 2019 року.

З метою випуску товара у вільний обіг у порядку, передбаченому частиною 7 статті 55 та частиною 2 статті 263 Митного кодексу України, позивач, з урахуванням коригувань, подав нову додаткову митну декларацію ІМ40ДТ №UA100300/2019/426167 від 27 грудня 2019 року та митний орган прийняв рішення про випуск товару під фінансову гарантію в розмірі 32841,25 грн.

Не погоджуючись з рішеннями митного органу, позивач звернувся з позовом до суду.

Постановляючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що декларант подав всі документи, передбачені частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, які ідентифікували товар, що ввозився на митну територію України, та містили повні й достовірні дані, що підтверджували задекларовану за основним методом (за ціною договору) митну вартість. Згідно з висновком суду ненадання декларантом запитуваних відповідачем документів, за відсутності з боку останнього належного обґрунтування неможливості визначення митної вартості товара за основним методом, не є підставою для застосування іншого методу визначення митної вартості та коригування митної вартості.

Колегія суддів з таким висновком суду погоджується.

Порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила її декларування, а також правовідносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України встановлює та регулює Митний кодекс України (далі - МК України).

Відповідно до частини 1 статті 246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно із статтею 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (статті 257МК України).

Частиною 7 статті 257 МК України передбачено, що перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться відомості, передбачені частиною восьмою вказаної статті, у тому числі відомості про найменування товару, код товару згідно з УКТ ЗЕД, фактурну вартість товарів, митну вартість товарів та метод її визначення.

Статтями 49 та 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 МК України).

Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (ГААТ).

Згідно із частиною 2 статті VII ГААТ, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, за переліком, що визначений частиною 10 статті 58 МК України, серед яких, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Згідно зі статтею 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів. При цьому, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Відповідно до статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині 1 статті 58цього Кодексу.

Названою правовою нормою передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини 1 статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до пункта 1 частини 4 статті 54 МК України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (пункт 1 частини 5 цієї правової норми).

Цією ж правовою нормою визначено, що у випадках, встановлених цим Кодексом, орган доходів і зборів наділений правом письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до положень статті 52 МК України, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до частини 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї правової норми наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Відповідно до частини 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначено у цій нормі.

Відповідно до частини 1 статті 54 МК контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

З врахуванням положень наведених норм органи доходів і зборів, здійснюючи контроль за правильністю обчислення декларантом митної вартості товару, мають право витребувати додаткові документи не у всіх випадках, а лише в тих, які передбачені частиною 3 статті 54 МК України. Витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності підстав для обґрунтованих сумнівів щодо достовірності поданих декларантом відомостей про митну вартість товару. Такі сумніви можуть бути зумовлені, зокрема неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товара.

Водночас, повноваження митниці витребувати додаткові документи, передбачені частиною 2 статті 53 МК України, обмежене документами, які є необхідними для усунення обґрунтованого сумніву щодо правильності заявленої декларантом митної вартості товару. Ненадання декларантом витребуваних митницею документів може бути підставою для визначення митної вартості за іншим, ніж обрав декларант, методом лише тоді, коли подані документи не підтверджують усі складові задекларованої митної вартості та/або є суперечливими чи такими, що у своїй сукупності не спростовують обґрунтований сумнів у достовірності наданої заявником інформації.

Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частини 1- 3 статті 57 МК України).

Частиною 2 статті 58 МК України встановлено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Як убачається із матеріалів справи, позивач надав відповідачу документи відповідно до частини 2 статті 53 МК України, які підтверджували всі складові задекларованої митної вартості товара, не мали розбіжностей та/або явних ознак підробки.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що надані позивачем документи, за відсутності обґрунтованих доводів з боку відповідача про зворотне, підтверджують задекларовану митну вартість за ціною договора.

В судовому процесі відповідач не навів доводів, які саме складові задекларованої митної вартості товара залишилися непідтвердженими, та не довів, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані про ці складові та які саме документи декларант повинен був надати для встановлення показників задекларованої митної вартості. Крім того, документи, щодо яких є посилання в рішенні про коригування митної вартості, не входять до переліка документів, встановленого частиною 2 статті 53 МК, а відтак не є обов`язковими для пред`явлення разом з митною декларацією.

Ураховуючи критерії, закріплені у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, яким має відповідати рішення суб`єкта владних повноважень, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не доведено їх дотримання під час прийняття оскаржуваного рішення, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм чинного матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 33, 34, 243, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

Л.Т. Черпіцька