Справа № 340/3180/19
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2020-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 листопада 2020 року м. Дніпросправа № 340/3180/19
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Волкової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2020 року

у справі №340/3180/19

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Управління Держпраці у Кіровоградській області

про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

11 грудня 2019 р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Кіровоградській області в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 12.11.2019р. №КР3551/391/АВ/ТД-ФС в розмірі 125 190,00 грн..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами інспекційного відвідування посадовими особами відповідача складено акт від 04.10.2019р. №КР3551/391/АВ та встановлено порушення вимог ст.ст. 21, 24 КЗпП України в частині допущення до роботи працівника без укладення трудового договору, у зв`язку з чим прийнято оскаржувану постанову про накладення штрафу.

Позивачка не погоджується із застосуванням до неї штрафної санкції та вказує, що станом на момент проведення інспекційного відвідування перебувала за кордоном, а тому не могла вчинити правопорушення оскільки відсутні його складові: суб`єктивні ознаки (суб`єкт, суб`єктивна сторона) та об`єктивні ознаки (об`єкт, об`єктивна сторона).

Крім того, вказує на процедурні порушення порядку проведення інспекційного відвідування, які визначені пунктами 6 та 7 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2013р. №509.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2020 р. у справі № 340/3180/19 в задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови - відмовлено.

Судом встановлено, що відповідачем по справі в результаті проведених інспекційних заходів, виявлено факт допуску до роботи працівника без укладання трудового договору, що слугувало підставою для винесення припису про усунення виявлених порушень та в подальшому постанови про накладення штрафу. На підставі дослідження встановлених по справі обставин, суд погодився з обґрунтованістю спірної постанови, оскільки встановив факт праці особи менеджера по продажам без належного працевлаштування. Наведене обумовило прийняття рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду, Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2020 р. у справі № 340/3180/19, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не врахував, що факт скоєння даного правопорушення не підтверджений належним чином. Судом не надано оцінки тому факту, що оскаржувана постанова містить численні недоліки. Скаржник в доводах апеляційної скарги зазначає:

- відповідачем порушено процедуру розгляду справи про порушення законодавства про працю;

- інспектор праці разом з судом першої інстанції допустили грубе порушення принципу «юридичної визначеності», оскільки в оскаржуваній постанові не зазначено час, дата, і місце обставин можливого порушення;

Представником позивачки в судовому засіданні апеляційної інстанції надано ґрунтовні пояснення щодо обставин по справі та підтримано позиції викладені в апеляційній скарзі. Зазначено про відсутність доказів, які б надав відповідач щодо причетності ОСОБА_1 до встановленого порушення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 27.09.2019р. на ім`я заступника керівника відповідача подано службову записку про те, що під час проведення превентивних заходів за місцем здійснення діяльності позивача ( АДРЕСА_1 кабінка, магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), виявлено можливий факт використання позивачем праці без оформлення трудових відносин.

27.09.2019р. відповідачем видано наказ №1322 про проведення інспекційного відвідування позивача з питань додержання законодавства про працю у ФОП ОСОБА_1 в термін з 27.09.2019р. по 10.10.2019р.

На підставі вищевказаного наказу відповідачем виписано направлення на проведенням інспекційного відвідування від 27.09.2019р. №1322/02.9, яке згідно підпису особи, яка перебуває у трудових відносинах з позивачем ( ОСОБА_2 ) отримано 27.09.2019р.

27.09.2019р. посадовими особами відповідача здійснено інспекційне відвідування за місцем здійснення діяльності позивачкою: АДРЕСА_1 кабінка, магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

У зв`язку з відсутність позивачки за місцем здійснення діяльності та відсутності документів необхідних для проведення перевірки, складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування від 27.09.2019р. №КР3551/391/НД/АВ та вимогу про надання/поновлення документів від 27.09.2019р. №КР3551/391/НД про необхідність надання документів згідно переліку в строк до 04.10.2019р., які засобами поштового зв`язку направлені на адресу ОСОБА_1 30.09.2019р.

04.10.2019р. посадовими особами відповідача здійснено повторне інспекційне відвідування за місцем здійснення діяльності позивачки, результати якого оформлені актом від 04.10.2019р. №КР/3551/391/АВ.

Розділ ІІІ акту містить опис виявлених порушень, зокрема, встановлено, що гр. ОСОБА_3 працює у позивачки з 01.09.2019р. менеджером з продажу по цивільному договору, режим його роботи з 8:00 до 18:00 без перерви на обід та вихідних днів, отримує заробітну плату в розмірі 4000 грн.

Вказані обставини підтверджуються особистими поясненнями гр. ОСОБА_3 наданими безпосередньо в ході інспекційного відвідування.

Документів, які б підтверджували факт укладення з гр. ОСОБА_3 цивільного договору, як в ході інспекційного відвідування так і в ході розгляду справи не надано.

У зв`язку з виявленими порушеннями відповідачем винесено припис про усунення виявлених порушень від 04.10.2019р. №КР3551/391/АВ/П.

Примірник акту від 04.10.2019р. №КР/3551/391/АВ та припису від 04.10.2019р. №КР3551/391/АВ/П направлено на адресу позивачки засобами поштового зв`язку 07.10.2019р.

12.11.2019р. відповідачем прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими особами №КР3551/391/АВ/ТД-ФС, якою до позивачки застосовано штраф в розмірі 125190 грн.

Не погодившись із застосуванням штрафних санкцій ОСОБА_1 звернувся до суду.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не може погодитись з висновками суду щодо відсутності підстав для задоволення вимог адміністративного позову .

Відповідно до ч.1 ст.259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин 4, 5 статті 2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Як передбачено ч. 1 ст. 4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

Згідно з положеннями п. п. 1, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого 11.02.2015 постановою Кабінету Міністрів України № 96, Державна служба України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю і здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

В свою чергу, Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Тобто, відповідач є повноважним органом, який забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю на території Кіровогрдаської області.

Судом встановлено, що відповідачем прийнято оскаржувану постанову про накладення штрафу №КР3551/391/АВ/ТД-ФС від 12.11.2019 року на підставі висновків про порушення позивачкою вимог ст.ст. 2, 21, 24 Кодексу законів про працю України.

КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Частиною 1 статті 3 КЗпП передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Визначення трудового договору міститься у статті 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною другою статті 265 КЗпП України визначено перелік порушень законодавства про працю, за які юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу.

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

З матеріалів справи вбачається, що під час проведення превентивних заходів за місцем здійснення діяльності позивачки ( АДРЕСА_1 кабінка, магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), виявлено факт використання позивачкою праці без оформлення трудових відносин.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що правовою підставою для винесення постанови про накладення штрафу є, зокрема, встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору. При цьому такий факт допуску повинен бути належним чином зафіксований у складеному посадовою особою Держпраці чи її територіального органу акті інспекційного відвідування та доведений належними доказами.

Позивачкою зазначено, що в момент проведення перевірки остання перебувала за кордоном, що підтверджується штампами проходження митного контролю в закордонному паспорті позивача. Крім того відповідачем не надано жодного доказу, крім акту перевірки про факт праці гр. ОСОБА_3 в магазині позивачки, а також не надано жодного документу, що б підтверджував факт здійснення ОСОБА_1 будь-якої господарської діяльності за адресою АДРЕСА_1 кабінка, магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Позивачкою зазначено, що вона не здійснює діяльність за вказаною адресою, доказів протилежного відповідачем не надано.

Обґрунтовуючи правомірність оскаржуваної постанови, відповідач посилається лише на акт інспекційного відвідування та пояснення гр. ОСОБА_3 .

Разом з тим, жодних пояснень щодо відношення праці громадянина ОСОБА_3 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » до ФОП ОСОБА_1 відповідачем не надано. На запит суду апеляційної інстанції посадовими особами Держпраці не надано відповіді на запитання, стосовно того яким чином факт роботи громадина в крамниці може тягнути за собою відповідальність за порушення вимог законодавства про працю, особи яка не має жодного відношення ані до даної особи, ані до місця в якому вона працює.

Відтак, оскільки матеріалами справи не доведено факт допуску позивачем ОСОБА_3 до роботи без укладення трудового договору, то висновки відповідача, наведені в акті інспекційного відвідування щодо порушень ФОП ОСОБА_1 законодавства про працю, є такими, що побудовані на припущеннях та не підтверджені належними й допустимими доказами.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Всупереч вищезазначеним нормам відповідачем не було надано жодних доказів, що стали підставою для прийняття відповідачем оскаржуваної постанови.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню суб`єкта владних повноважень на предмет відповідності вказаним критеріям, суд зазначає, що постанова від 12.11.2019р. №КР3551/391/АВ/ТД-ФС прийнята відповідачем з порушенням принципу пропорційності, зокрема, без дотримання балансу між цілями, на досягнення яких спрямоване таке рішення, і несприятливими наслідками для прав позивача. Крім цього, відповідачем при прийнятті такої постанови не враховано всіх обставин, що мають значення, а тому така постанова є необґрунтованою та підлягає скасуванню, а порушене право позивача - судовому захисту.

З огляду на викладене колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції не повно встановлено обставини по справі та не надано належної оцінки встановленим по справі обставинам, що призвело до невірного вирішення справи по суті заявлених вимог та є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2020 р. у справі № 340/3180/19 - задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2020 р. у справі № 340/3180/19 скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 12.11.2019р. №КР3551/391/АВ/ТД-ФС в розмірі 125 190,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко