Справа № 240/19329/20
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року м. Житомир справа № 240/19329/20

категорія 102000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Нагірняк М.Ф.,

секретар судового засідання Добровольська Н.А.

за участю: представника позивача - Талімончук Н.Є.,

представника відповідача - Галицька-Плисак А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , законного представника неповнолітньої дитини сироти ОСОБА_2 до Любарського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернулася з позовом до Любарського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Житомирській області про6

- визнання протиправною відмову у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки;

- визнати недійсним, вилучити, анулювати та знищити паспорт громадянина України ОСОБА_2 у формі ID картки;

- зобов`язання видати паспорта громадянина України у формі книжечки.

Ухвалою суду від 09.11.2020року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі і її призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні законний представник Позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі і пояснила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 Позивач досягла 14-річного віку і бажає за релігійними переконаннями отримати паспорт громадянина України у формі книжечки. Стверджує, що паспорт громадянина України може виготовлятися не тільки у формі картки з безконтактним електронним носієм, а й у формі паспортної книжечки. З огляду на чинне на сьогодні правове регулювання правовідносин, з яких виник цей спір, представник Позивача вважає, що відмова Відповідачу у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки є позбавлення Позивача як громадянки України права вибору форми документа, що посвідчує особу власника і підтверджує громадянство України, є неправомірним, і протирічить Конституції України та рішенню Великої Палати Верховного Суду у справі № 806/3265/17.

Представник Відповідача, Любарського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Житомирській області, в судовому засіданні проти позову заперечила і пояснила, що Позивач з досягненням 14 річного віку реалізовано право на отримання паспорту громадянина України. Такий паспорт формі картки Позивачу видано. На думку представника Відповідача, Позивачу правомірно відмовлено у знищенні паспорту у вигляді катки та у видачі паспорта у вигляді книжки, так як спільне звернення Позивача та його представника від 25.09.2020року про видачу такого паспорту не відповідає установленій формі і проглядалося відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян".

Одночасно представник Відповідача зазначила, що на момент звернення та подачі позовної заяви неповнолітній ОСОБА_2 виповнилося лише 14 років. Відповідно пункту 2 Положення про паспорт громадянина України затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII, на яке посилається Позивач, паспорт громадянина України (далі - паспорт) видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку. Шістнадцятирічного віку Позивач досягне лише 17.01.2022року, з чого випливає, що позов є передчасним та не підлягає задоволенню.

Заслухавши доводи представників сторін, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку отримання паспорта громадянина України у формі книжечки регулюються правовими нормами Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992р. N 2503-XII (в редакції Постанови Верховної Ради України від 02.09.1993 року N 3423-XII) (надалі - Положення N 2503-XII), що були чинні на день виникнення таких відносин.

Судом встановлено та визнається сторонами, що Позивач, ОСОБА_2 , є особою ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто особою, яка 14-ти річного віку досягла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується дослідженою судом копією свідоцтва про її народження (а.с.8).

Судом встановлено та визнається сторонами, що 31.03.2020року ОСОБА_2 отримала паспорт громадянина України у формі ID картки. Дані обставини підтверджуються дослідженою судом копією заяви-анкети ОСОБА_2 від 26.02.2020року щодо отримання паспорт громадянина України у формі ID картки за номером НОМЕР_1 (а.с.25).

Судом встановлено та визнається сторонами, що 25.09.2020року Позивач та її законний представник звернулися до Відповідача із заявою про:

- визнання недійсним, анулювання та знищення виданого ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі ID картки;

- знищення персональних даних, які внесені до Єдиного державного демографічного реєстру у зв`язку із оформленням паспорту та знищення унікального номеру запису в цьому реєстрі;

- оформлення паспорту громадянина країни із використанням бланка у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992р. N 2503-XII, без внесення інформації до Єдиного демографічного реєстру та без присвоєння унікального номеру запису до цього чи інших реєстрів (а.с.11-13).

Листом від 08.10.2020року Відповідач надав відповідь Позивачу, зазначивши, що із використанням бланка у формі книжечки відповідно до Положенням N 2503-XII може бути оформлений лише за досягнення 16-річного віку (а.с.14-15).

Таке рішення Відповідача за результатами розгляду звернення Позивача ґрунтується на вимогах чинного законодавства з огляду на таке.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 13 Закон N 5492-VI до документів, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, та посвідчують особу і підтверджують громадянство України відноситься паспорт громадянина України.

Частинами 1, 2, 4, 5 ст. 14 цього Закону передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

Безспірно, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, про що прямо зазначено в ч.1 ст.21 цього ж Закону N5492-VI).

Отже, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації.

Разом з тим, суд враховує, що ОСОБА_2 реалізувала своє право щодо отримання паспорту громадянина України у формі ID картки за номером НОМЕР_1 .

Суд враховує, що відповідно до п. 3, 5, 6, 8 Положення N 2503, бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення. Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Водночас, п. 1 Постанови N 302) затверджено зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2, зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4, Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України.

Пунктом 131 Постанови N 302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вносяться, окрім іншого, біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи. Безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразку містить відцифровані персональні данні особи.

Позивач в позові посилається на порушення принципу поваги до приватного життя суб`єкта персональних даних, шляхом електронної обробки таких даних у процесі оформлення ID-паспорту в силу своїх релігійних переконань.

Безспірно, згідно ч. 1 ст. 6 Закону України від 01 червня 2010 року N 2297-VI "Про захист персональних даних", мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних. Персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (ст. 2 Закону N 2297-VI).

За змістом ч. 5, 6 ст. 6 вказаного Закону обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних. Водночас, законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює не якість закону та порушення конституційних прав такої особи, а особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.09.2018року у зразковій справі N806/3265/17(Пз/9901/2/18 (провадження N 11-460заі18) зробила висновок, що норми Закону N 5492-VI на відміну від норм Положення N 2503-XII (теж діючого на момент виникнення правовідносин) не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст. 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було "встановлене законом") не було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення ст. 8 Конвенції.

Тобто, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України висновки Великої Палати Верховного Суду у цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України.

Одночасно суд враховує, що за приписами ч.2 ст.21 Закону N 5492-VI кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.

Як встановлено судом, Відповідачем не заперечується право Позивача на отримання паспорту громадянина України, в тому числі на отримання такого паспорту у вигляді книжечки.

В зв`язку з цим доводи представника Позивача щодо звуження прав Позивача як громадянина України є безпідставними. Представник Позивача не врахувала, що Позивач як громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, реалізувала своє право отримати паспорт громадянина України. Паспорт громадянина України Позивачу видано.

Одночасно суд враховує, що в силу вимог ст.19 Конституції України органи державної влади, до яких відноситься і Відповідач, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що Позивач та її представник не зверталися до Відповідача із заявою для видачі паспорта у формі книжечки, сформованою в установленій формі, та з доданим до неї обов`язковим переліком документів, що є передумовою для розгляду питання про оформлення та видачу паспорта громадянина України встановленого зразка.

Подана заява, котра долучена до матеріалів справи, за суттю і формою не є підставою для оформлення паспорта громадянина України, процедура якого визначена Положенням N 2503, до заяви не долучено законодавчо встановлених документів, що є передумовою для розгляду питання щодо видачі паспорта у формі паспортної книжечки.

Звернення до Відповідача з проханням здійснити заміну паспорту на паспорт у формі книжечки було відображено в заяві, поданій у порядку Закону України "Про звернення громадян" N 393/96-ВР так само в порядку цього закону було надано відповідь з відповідними роз`ясненнями щодо оформлення паспорта громадянина України.

За таких обставин суд робить висновок про відсутність підстав для задоволення позову у вказаній частині, оскільки при зверненні до Відповідача заявниками не було дотримано необхідної процедури, передбаченої законодавством. Розгляд поданої заяви відповідно до Закону України "Про звернення громадян" N 393/96-ВР не є порушенням прав заявників з боку Відповідача. Лист останнього, з якими висловила незгоду представник Позивача, не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України про відмову в реалізації права на отримання паспорту громадянина України.

Суд зазначає, що законна і добровільна видача Позивачу паспорта громадянина України у формі картки та внесення інформації щодо неї до Реєстру жодним чином не суперечить нормам Конституції України, Закону N 2297-VI, а Позивач фактично має право на поновлення або виправлення інформації, але ніяк не вилучення її та визнання виданого паспорту недійсним і його знищення, в зв`язку з релігійними переконаннями.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 серпня 2020 р. у справі N 260/99/19.

Зазначене свідчить, що позовні вимоги Позивача не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України підстави для стягнення або відшкодування судових витрат по даній справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Любарського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Житомирській області відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя М.Ф. Нагірняк

Повне судове рішення складене 16 грудня 2020 року