Справа № 640/14967/19
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2020-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Степанюка А.Г.,

при секретарі - Василенко Ю.А.,

за участю:

представників позивача: - Коломійця В.А.,

- Ореховського М.Л.,

представника відповідача: - Ткача С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлень-рішень, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 01.04.2019 року № ;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 01.04.2019 року № 4.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 жовтня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, Головне управління Державної податкової служби у місті Києві звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Крім того, в апеляційній скарзі Головне управління Державної податкової служби у місті Києві просить замінити первісного відповідача - Головне управління ДФС у м. Києві на належного - Головне управління Державної податкової служби у місті Києві.

Відповідно до ч.1 ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

За приписами ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Відповідно до п. 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 року № 1074, дія якого поширюється, в тому числі, і на територіальні органи міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, права та обов`язки органів виконавчої влади переходять у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади.

Відповідно до п.12 постанови КМ України від 20.10.2011 року № 1074 орган виконавчої влади, утворений в результаті реорганізації, здійснює повноваження та виконує функції у визначених Кабінетом Міністрів України сферах компетенції з дня набрання чинності Актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення таким органом повноважень та виконання функцій органу виконавчої влади, що припиняється.

Розпорядженням КМ України від 21.08.2019 року № 682-р вирішено про можливість забезпечення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 року № 227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладеного на Державну податкову службу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання Головного управління Державної податкової служби у м. Києві та замінити Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві правонаступником - Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві.

10 грудня 2020 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 48303, представником позивача надіслано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого, апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, в той час як рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, та таким, що ухвалено відповідно до норм чинного законодавства, на підставі вірно встановлених доказів.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що Головним управлінням ДФС у м. Києві не доведено обґрунтованості винесених податкових повідомлень - рішень, позаяк з наявних матеріалів справи вбачається, що нормами п. «с» ст. 9 Договору, укладеного між Урядом України та Урядом Федеративної Республіки Бразилія зазначено, що звільняються від будь - якого податку чи зборів з прибутку «Алкантара Циклон Спейс» та його платежів будь - якій фізичній чи юридичній особі, у разі, коли за сплату зазначених платежів «Алкантара Циклон Спейс» несе юридичну відповідальність, між тим судом встановлено, що вказана сума 313 523 грн. є винагородою, виплаченою «Алкантара Циклон Спейс» ОСОБА_1 , отже доводи відповідача щодо порушення позивачкою норм п. 167.1 ст. 167 ПК України є необґрунтованими.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві проведено камеральну перевірку податкової декларації про майновий стан і доходи №147214 від 29.12.2018 року ОСОБА_1 .

За наслідками перевірки було складено Акт від 28.01.2019 року №151/26-15-13-04-28 (далі - Акт перевірки), яким встановлено наступні порушення:

- п.167.1 ст. 167 Податкового кодексу України, відповідно до якого ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків визначених у пунктах 167.2-167.5 статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, і нараховуються платнику у зв`язку з трудовими відносинами за цивільно-правовими договорами;

- п. 1.3 п. 161 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних Положень Кодексу, відповідно до якого ставка військового збору становить 1,5 % об`єкта оподаткування;

- п.п.5 п. 6 та п.п.7 п.6 Розділу ІІІ Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи затвердженої Наказом Міністерства фінансів України №859 від 02.10.2015 року.

01 квітня 2019 року ГУ ДФС у м. Києві прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- №, яким згідно з п. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України за порушення встановлені п.167.1 ст. 167 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 70542,77 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями - 56434.22 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 14108.55 грн.;

- №, яким згідно з п. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України за порушення встановлені п.п. 1.3 п. 161 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних Положень Податкового кодексу України, яким збільшено суму грошового за платежем військовий збір на загальну суму 5878.56 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями - 4702.85 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 1175.71 грн.

Вважаючи вищевказані податкові повідомлення - рішення протиправними, позивач звернулась із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств врегульовані положеннями Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Відповідно до чинних норм Податкового кодексу платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, фізичні особи - резиденти, які одержують іноземні доходи. Підпункт 14.1.55 п.14.1 ст.14 ПК передбачає, що «дохід, отриманий з джерел за межами України, - це будь-який дохід, отриманий резидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності за межами митної території України, включаючи проценти, дивіденди, роялті та будь-які інші види пасивних доходів, спадщину, подарунки, виграші, призи, доходи від виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими та трудовими договорами, від надання резидентам в оренду (користування) майна, розташованого за межами України, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих за межами України портів, доходи від продажу майна, розташованого за межами України, дохід від відчуження інвестиційних активів, у тому числі корпоративних прав, цінних паперів тощо; інші доходи від будь-яких видів діяльності за межами митної території України або територій, непідконтрольних контролюючим органам».

Згідно підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , було подано податкову декларацію про майновий стан і доходи в якій, зокрема, задекларовано дохід (винагорода члену фінансової ради компанії), отриманий від Бінаціональної компанії «Алкантара Циклон Спейс», місцезнаходження: Федеративна Республіка Бразилія розміром 313523 грн.

Відповідач, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення посилається на п.167.1 ст. 167 Податкового кодексу України, відповідно до якого ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Втім, як наголошено позивачем та не спростовано відповідачем, 21 жовтня 2003 року між Україною та Федеративною Республікою Бразилія укладено Договір про довгострокове співробітництво щодо використання ракети-носія «Циклон-4» на пусковому центрі Алкантара, ратифікований Законом України від 04 лютого 2004 року № НОМЕР_1 .

Згідно з п. 1 ст. 4 Договору, Українська Сторона та Бразильська Сторона призначають відповідно Національне космічне агентство України (НКАУ) та Бразильське космічне агентство (БКА) уповноваженими органами, відповідальними за здійснення довгострокового співробітництва у використанні ракети-носія «Циклон-4 на пусковому центрі Алкантара.

Відповідно до п. 8 Положення ДКА, ДКА України в межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції і законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує та контролює їх виконання.

Згідно з п. 5 ст. 10 Угоди між Урядом України та Урядом Федеративної Республіки Бразилія щодо захисту технологій, пов`язаних з участю України в запусках з пускового центру Алкантара, Уряд України уповноважує Національне космічне агентство України контролювати виконання положень цієї Угоди. Уряд Федеративної Республіки Бразилія уповноважує Бразильське космічне агентство контролювати виконання положень цієї Угоди.

Відповідно до п. «с» ст.9 Договору звільняються від будь-якого податку чи зборів з прибутку «Алкантара Циклон Спейс» та його платежів будь-якій фізичній чи юридичній особі, у разі, коли за сплату зазначених платежів «Алкантара Циклон Спейс» несе юридичну відповідальність.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 призначено здійснювати функції з управління (частками, паями), що належить державі та представляти інтереси держави у Фінансовій раді «Алкантара Циклон Спейс» спільним наказом Фонду державного майна України та Державного космічного агентства України від 20.10.2015 року №1532/180 «Про призначення членів Ради директорів та Фінансової Ради українсько-бразильської Бінаціональної компанії «Алкантара Циклон Спейс».

Відповідно до статуту компанії, членам Фінансової ради виплачується винагорода до 10% від місячної заробітної плати Генерального директора.

Як вбачається з виписок банківських рахунків, винагороду отримано позивачем від Бінаціональної компанії «Алкантара Циклон Спейс».

Разом з тим, як зазначалось вище, згідно з нормами п. «с» ст.9 Договору звільняються від будь-якого податку чи зборів з прибутку "Алкантара Циклон Спейс" та його платежів будь-якій фізичній чи юридичній особі, у разі, коли за сплату зазначених платежів "Алкантара Циклон Спейс" несе юридичну відповідальність.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.06.2020 року витребувано від Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві інформацію щодо понесення юридичної відповідальності (сплату відрахувань) Бінаціональною компанією «Алкантара Циклон Спейс» за ОСОБА_1 ) в частині отриманого доходу (винагороди) в розмірі 313523 грн.

01 липня 2020 року від Головного управління ДПС у м. Києві надійшли пояснення, з яких вбачається, що в інформаційному фонді Державного реєстру фізичних осіб-платників податків Державної податкової служби України відомості про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_1 з І кварталу 1998 року по І квартал 2020 року від податкового агента Бінаціональної компанії «Алкантара Циклон Спейс» відсутні.

Колегія суддів також звертає увагу, що в апеляційній скарзі відповідачем зазначено, що застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови надання нерезидентом особі (податковому агенту) документа, який підтверджує стан податкового агента згідно з вимогами п. 103.4 цієї статті (п.103.2 ст. 103 ПК України), втім, відповідачем не надано суду доказів відсутності такої довідки, з огляду на що, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необгрунтованість висновків, викладених в акті перевірки від 28.01.2019 року №151/26-15-13-04-2, оскільки не надано суду доказів, які б підтверджували те, що позивачем порушено вимоги п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України та інших належних доказів на спростування позиції позивача.

Крім того, згідно пп. 1.1, 1.2 п. 16-11 підрозділу 10 Розділу XX Перехідні положення ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Обєктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу

Підпунктом 1.4 п. 16-11 підрозділу 10 Розділу XX Перехідні положення ПК України передбачено, що нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Підпунктом 1.3 п. 16-11 підрозділу 10 Розділу XX Перехідні положення ПК України визначено, що ставка збору становить 1,5 відсотка від обєкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту

Таким чином, з контексту вищенаведених норм Податкового кодексу України вбачається, що необхідною умовою для утримання податку та військового збору з доходів фізичної особи є наявність факту отримання доходів.

З огляду на зазначене, враховуючи необґрунтованість висновків акта перевірки, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 01.04.2019 року №, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «військовий збір», також підлягає скасуванню. Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 жовтня 2020 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

А.Г.Степанюк

Повний текст виготовлено 15 грудня 2020 року.