Справа № 821/585/18
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

16 грудня 2020 р. м. ХерсонСправа № 821/585/18

Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гомельчука С.В., розглянувши клопотання позивача про встановлення судового контролю в адміністративній справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Генічеської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області, Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправними та скасування рішень,

встановив:

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 27.07.2018 року по справі №821/585/18 за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) до Генічеської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області (далі відповідач 1, Генічеська ОДПІ), Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (далі відповідач 2, ГУ ДФС) про визнання протиправними та скасування рішень, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2019 року, позовні вимоги платника податків задоволено частково, тим самим, визнано протиправними та скасовано:

- рішення Генічеської ОДПІ від 15.08.2016 року б/н про застосування штрафних санкцій з єдиного соціального внеску в сумі 3410,37 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.07.2017 року №Ф145-17 на суму 38268,99 грн., сформовану ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі.

У задоволенні вимоги про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15.08.2016 року №Ф- на суму 42214,73 грн., сформованої Генічеською ОДПІ відмовлено.

Рішення суду набрало законної сили 09.10.2019 року.

04.12.2020 року позивач звернувся до суду із клопотанням про встановлення судового контролю за виконанням наведеного рішення у порядку, передбаченому ст. 382 КАС України.

Дослідивши подане клопотання та додані до нього документи у письмовому провадженні, суд встановив, що з набранням законної сили рішенням суду по справі №821/585/18, позивач звертався до Генічеської ДПС України ГУ ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі (правонаступник відповідача 1) з листами від 27.01.2020 року (вх. №2053), від 04.03.2020 року (вх. №9504/6), в яких просив повернути суми ЄСВ, у зв`язку із блокуванням розрахункових рахунків позивача, перерахованих 14.12.2017 року в сумі 42395,89 грн. на виконання скасованих судом протиправних рішення та вимоги. Проте, листами від 07.02.2020 року (вих. №427/ФОП/21-22-52-05-22), від 30.03.2020 року (вих. №1283/ФОП/28-22-52-14) у поверненні коштів позивачу було відмовлено.

Позивач вважає відмову податкового органу такою, що свідчить про невиконання рішення суду по справі №821/585/18, у зв`язку із чим, просить суд встановити судовий контроль за його виконанням.

З огляду на вказані позивачем обставини, якими мотивовано необхідність встановлення судового контролю, суд враховує наступне.

Згідно рішення суду від 27.07.2018 року, ухваленого за результатами розгляду справи №821/585/18, вбачається, що предметом розгляду означеної справи була правомірність двох вимог та рішення відповідачів, якими позивачу збільшено грошове зобов`язання зі сплати ЄСВ.

Наведеним рішенням суду скасовано рішення податкового органу від 15.08.2016 року б/н та вимогу від 10.07.2017 року №Ф145-17. Втім, вимогу від 15.08.2016 року №Ф- вирішено вважати такою, що відкликана податковим органом, тому в задоволенні позовних вимог в цій частині судом відмовлено.

Водночас, питання повернення сум ЄСВ, сплачених позивачем на виконання оскаржених вимог та рішення, судом при ухваленні рішення по справі №821/585/18 не вирішувалось.

Суд зауважує, що правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч. 13 ст. 9 Закону №2464-VI суми помилково сплаченого єдиного внеску зараховуються в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску або повертаються платникам у порядку і строки, визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статей 9 та 11 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» розроблено Порядок зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 16.01.2016р. №6 (далі - Порядок №6).

Вказаний Порядок №6 визначає процедуру зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) або повернення платникам, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску.

Відповідно до п. 3 Порядку №6 надміру сплачені суми єдиного внеску - суми коштів, які на певну дату зараховані на відповідний рахунок 3719 понад нараховані суми єдиного внеску на таку дату (крім сум авансових платежів, граничний строк сплати яких не настав, сплачених відповідно до абзацу другого частини восьмої статті 9 Закону); помилково сплачені суми єдиного внеску - суми Коштів, які на певну дату зараховані на невідповідний рахунок 3719 та/або сплачені з рахунку неналежного Платника; рахунок 3719 - відповідні небюджетні рахунки за балансовим рахунком 3719 «Рахунок для зарахування коштів, які підлягають розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування», відкриті в органах Державної казначейської служби України.

Повернення Коштів здійснюється у випадках:

- надмірної або помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на відповідний рахунок 3719;

- помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на невідповідний рахунок 3719;

- помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на рахунок з обліку доходів бюджету;

- помилкової сплати податкових зобов`язань з податків, зборів, штрафних (фінансових) санкцій та пені, передбачених Податковим кодексом України, на рахунок 3719.

Згідно п. 6 Порядку, повернення Коштів здійснюється на підставі заяви Платника про таке повернення (далі - Заява).

Відповідно до п. 7 Порядку № 6 у разі надходження Заяви про повернення Коштів з рахунку 3719, як то має місце в рамках даного юридичного спору, підрозділ органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, у строк не більше ніж десять робочих днів з дати реєстрації Заяви проводить перевірку наданої Платником інформації.

Заява залишається без задоволення у таких випадках:

- невідповідність Заяви формі, визначеній у додатку 1 до цього Порядку;

- недостовірність викладеної у Заяві Платника інформації;

- подання Заяви не за місцем обліку надміру та/або помилково сплачених сум єдиного внеску;

- наявність у Платника заборгованості зі сплати єдиного внеску та/або фінансових санкцій.

У разі відмови в задоволенні Заяви про повернення Коштів з рахунку 3719 Платнику єдиного внеску підрозділом органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, надається повідомлення за підписом посадової особи із зазначенням причин відмови.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що скасування рішенням суду вимог/рішень органу доходів і зборів по сплаті ЄСВ не являється безумовною підставою для повернення сум, які сплачені на виконання скасованої вимоги/рішення. Такий висновок підтверджується необхідністю подання заяви платником про повернення сплачених коштів, а також наявністю в органу доходів і зборів права на залишення відповідної заяви без задоволення із зазначенням причин відмови, яка в подальшому може бути оскаржена в адміністративному та/або судовому порядку.

Суд зазначає, що інститут судового контролю за виконанням судового рішення спрямований на забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві. Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з ч. 4 ст. 372 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З огляду на вищенаведені норми законодавства, суд зазначає, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи.

Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Враховуючи наведені обставини та норми законодавства, а також той факт, що рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 27.07.2018 року по справі №821/585/18 не встановлено для відповідачів обов`язку повернути позивачу суми ЄСВ, сплачені ним на виконання скасованих вимог та рішення органів доходів і зборів, суд доходить висновку про відсутність обставин, які б свідчили про факт невиконання відповідачами рішення суду по справі №821/585/18, у зв`язку із чим, підстави для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, ухваленого за результатами розгляду наведеної справи відсутні.

Більше того, приписам ч. 1 ст. 382 КАС України кореспондують положення п. 1 ч. 6 ст. 246 КАС України та пп. "ґ" п. 4 ч. 1 ст. 322 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині рішення суду першої інстанції чи постанови апеляційної інстанції може бути встановлений судом строк для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання рішення/постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття рішення/постанови у справі. Такий контроль здійснюється шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення до суду першої інстанції, розгляду поданого звіту на виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - шляхом встановлення нового строку для подання звіту та накладення штрафу.

Аналізуючи наведені законодавчі норми, суд дійшов висновку, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття судового рішення у справі.

Під час прийняття рішення від 27.07.2018 року суд першої інстанції не встановив судового контролю за виконанням рішення відповідачем, оскільки ст.382 КАС України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Одночасно суд зауважує, що позивач в своїй позовній заяві не просив встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.

Таким чином клопотання ФОП ОСОБА_1 про встановлення судового контролю не підлягає задоволенню.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією, наведеною в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 3 від 13.03.2017 року "Про огляд практики застосування адміністративними судами статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України" та з додатковою постановою Верховного Суду від 31.07.2018 року у справі № 235/7638/16-а.

Керуючись приписами ст. 382 КАС України, суд

ухвалив:

Відмовити в задоволенні клопотання фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня складення повного тексту ухвали, при цьому відповідно до пп.15.5 п.15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя С.В. Гомельчук