Справа № 640/17050/19
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2020 року м. Київ № 640/17050/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
провизнання протиправним дій, зобов`язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач ), якому просить суд:

визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, які полягають у обчисленні та виплаті позивачу пенсії за віком без урахування в повному обсязі доходу, зазначеного у довідці б/н від 16.01.2019 року за 1996, 1997 та за січень- червень 1998 рік;

визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, які полягають у обчисленні та виплаті позивачу пенсії за віком з урахуванням обмеження включення доходів, з якої обчислювалась пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", сумою доходів що не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум, зазначених у довідці б/н від 16.01.2019 року;

визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, які полягають у зменшенні у 1000 разів заробітної плати, зазначеної в архівній довідці від 27.02.2019 № 75-зв/1 за травень, червень, липень 1996 року;

визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, які полягають у відмові зарахувати до страхового стажу період навчання у КДУ імені Тараса Шевченка з 09.06.1984 до 01.08.1984 відповідно записів у трудовій книжці позивача за №№ 5 та 6 та зобов`язати відповідача врахувати цей страховий стаж під час перерахунку пенсії;

визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, які полягають у відмові зарахувати до страхового стажу період роботи з 01.11.1992 року до 16.12.1994 рік відповідно записів у трудовій книжці позивача за №№ 13-14 та зобов`язати відповідача врахувати цей страховий стаж під час перерахунку пенсії;

визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, які полягають у відмові зарахувати до страхового стажу період роботи самозайнятою особою (індивідуально практикуючим адвокатом) з 01.01.1996 до 15.01.1996; з 16.04.1996 до 07.05.1996.; з 19.10.1996 по 14.11.1996 та зобов`язати відповідача врахувати цей страховий стаж під час перерахунку пенсії;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії позивачу та виплатити різницю між пенсією, виплаченою до ухвалення рішення в цій справі та пенсією на яку позивач має право згідно доходів, визначених у довідці від 16.01.2019 за 1996, 1997 та за січень-червень 1998 p., архівній довідці ЦДАВО України від 27.02.2019 № 75-зв/1 та без застосування при обчисленні пенсії обмеження 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум, зазначених у довідці б/н від 16.01.2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем неправомірно застосовано до спірних правовідносин норми щодо порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній.

Невчинення відповідачем дій щодо перерахунку позивачу пенсії, останній вважає протиправним, а відновлення своїх порушених, свобод та інтересів поновленими лише шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії, включаючи вказані дані.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.09.2019 року після усунення недоліків адміністративного позову на виконання ухвали суду від 13.09.2019 року, відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику сторін) та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Вказаною ухвалою відповідачу надано час для надання відзиву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

06 листопада 2019 року представником Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві надано до суду відзив, в якому відповідач проти задоволення адміністративного позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні.

Відзив обґрунтовано тим, що пенсія позивача обрахована відповідно до наявних матеріалів у пенсійній справі на підставі довідки Центрального державного архіву вищих органів влади України (ЦДАВО України) від 27.02.2019 №75-зв/1.

Відповідач зазначає, що проаналізувавши документи подані позивачем ГУ ПФУ у м. Києві дійшло висновку, у довідці за період з січня по квітень 1996 року не враховано вимоги Указу Президента України «Про грошову реформу в Україні» від 25.08.1996 №762/96 та Постанови Кабінету Міністрів України від 26.08.1996 №1002, а сама: «у довідках про заробітну плату про обчислення пенсії сума заробітної плати перераховується у співвідношенні 1 гривня дорівнює 100000 карбованців та з п`ятьма знаками після коми», крім того Постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.1998 №1064 установлено максимальну величину фактичних витрат суб`єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподаткованого доходу (прибутку), сукупного оподаткованого доходу розмірі 1000 гривень на місяць, з яких справляються внески до Пенсійного фонду, разом з тим з липня 1998 року по грудень 1998 року суми заробітної плати, зазначені в довідці перевищують максимальну величину.

Крім того, відповідач також вказує, що не врахований трудовий стаж був не підтверджений необхідними документами, а за таких у мов не мав бути врахований при обчислені пенсії.

19 листопада 2020 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому він зазначає, що позивачем було надано всі необхідні та належні документи на підтвердження трудового стажу, водночас вони протиправно не були прийняті відповідачем з сумнівних підстав. Крім того, розрахунок пенсії мав бути проведений на підставі довідки, що була складена на підставі акту перевірки від 03.04.2019 року № 130, натомість відповідач протиправно взяв за основу довідку Центрального державного архіву вищих органів влади України (ЦДАВО України) від 27.02.2019 №75-зв/1, в якій міститься не повна інформація про дохід позивача.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач з 07.11.2019 року перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

16 січня 2019 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою щодо призначення пенсії за віком із розрахунку 29 років 3 місяці 10 днів трудового стажу.

11 лютого 2019 року відповідачем надано відповідь № 27268/03, відповідно до якої зазначено, що відповідачем проведено перевірку документів поданих позивачем для отримання пенсії та призначено пенсію за віком з 07.11.2018 року, разом з тим до трудового стажу не враховано період роботи з 01.11.1996 року по 16.121.1994 року, у зв`язку з виправленнями дати звільнення. Крім того, при співставленні даних з персоніфікованого обліку та даних довідки від 16.01.2019 б/н виявлені розбіжності у сумах нарахованої заробітної плати за 1998-2000 року. Також зазначено, що Довідка від 16.01.1997 року оформлена не у відповідальності до норм чинного законодавства, за таких умов проведення розрахунку пенсії з урахуванням заробітної плати за період до 01.07.2000 року згідно наданих документів немає підстав.

04 березня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення обрахунку пенсії відповідно до наданої архівної довідки від 27.02.2019 року № 7536/1.

03 квітня 2019 року Головним управлінням Пенсійного фонду України проведено позапланову перевірку достовірності документів про заробітну плату, наданих для призначення (перерахунку) пенсії, за результатами, якої складено Акт № 130.

Так перевіркою встановлено, що дані зазначені в довідці про заробітну плату від 16.01.2019 року № б/н не відповідають вимогам статті 41 закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме: за період з серпня 1996 року по грудень 2000 року в довідку включено суми заробітної плати, з яких не сплачено страхові внески. Також у зазначеній довідці за період з січня по квітень 1996 року не враховано вимоги Указу Президента України «про грошову реформу в Україні» від 25.08.1996 року № 762/96 та постанови Кабінету Міністрів України від 26.08.1996 року № 1002, а саме «у довідках про заробітну плату для обчислення пенсії сума заробітної плати перераховується у співвідношенні 1 гривня дорівнює 100 000 карбованців та з п`ятьма знаками після коми». Крім того, суми зазначені у довідці за період з липня 1998 року по грудень 1998 року перевищують максимальну величину (1000 гривень) визначену положеннями Постанови Кабінету Міністрів України від 13.07.1998 року № 1064.

За таких умов, відповідачем було рекомендовано позивачу надати нову довідку про заробітну плату для призначення (перерахунку) пенсії.

03 квітня 2019 року самозайнятою особою адвокатом Захаровим Сергієм Володимировичем складно нову довідку про заробітну плату позивача із врахуванням позиції відповідача викладеної в акті перевірки № 130.

31 травня 2019 року позивач в котре звернувся до відповідача із заявою про призначення/перерахунок пенсії, в якій просив перерахувати пенсію виходячи із підтвердженого трудового стажу, з урахуванням наданого витягну з наказу про звільнення від 16.12.1994 року № 18

04 червня 2019 року рішенням Головного управління пенсійного фонду України у м. Києві № 49 відмовлено у перерахунку пенсії відповідно до заяви позивача від 31.05.2019 року, з огляду на те, що додана до заяви виписка з наказу від 16.12.1994 року № 18 містить лише дату звільнення позивача з посади у МВІК «Відродження України» (16.12.1994 року), натомість не містить відомостей про період роботи позивача. Крім того, зазначено, що підпис посадової особи, яка засвідчила вірність копії оригіналу витягу з наказу засвідчено печаткою підприємства АТЗА «Відродження України», разом з тим позивач відповідно до трудової книжки працював у Міжнародній виробничо-інформаційній корпорації "Відродження України», тобто копія наказу засвідчена печаткою іншого підприємства та не є документом про трудовий стаж, у відповідності до Порядку. За таких умов у врахуванні до трудового стажу, період перебування на посаді 3 01.11.1992 року по 16.12.1994 року у Міжнародній виробничо-інформаційній корпорації «Відродження України» відмовлено.

Позивач, вважаючи, що відповідачем невірно обраховано його трудовий стаж та не вірно обраховано розміри заробітної плати з якою має бути вирахувано пенсію, не погоджуючись з діями та рішеннями відповідача звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Вимогами статті 2 Закону №1788-ХІІ передбачено за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-VI (далі - Закон №1058-VI) визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Згідно статті 24 Закону №1058-VI страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону №1058-VI).

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-VI періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України та статті 62 Закону №1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У законодавстві, що діяло раніше до 01 січня 2004 року, зокрема у Законі України «Про пенсійне забезпечення» йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим ніж поняття «страховий стаж», оскільки до першого включаються періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

Пунктом «д» частини 3 статті 56 Закону №1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до п. 1-2 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Таким чином, основним документом, що підтверджує трудовий стаж особи, є трудова книжка, та лише за відсутності записів у трудовій книжці, пенсійний орган може витребувати від особи додаткові документи на підтвердження такого трудового стажу.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року № 58 затверджено «Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників» в якій, зокрема, зазначено:

- трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника;

- трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню;

- записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону;

- усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження);

- записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення;

- у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу;

- бланки трудових книжок і вкладишів до них зберігаються в бухгалтерії підприємства як документи суворої звітності і видаються за заявкою у підзвіт особі, відповідальній за ведення трудових книжок;

- по закінченні кожного місяця особа, яка відповідає за ведення трудових книжок, подає бухгалтерії звіт про наявність бланків трудових книжок і вкладишів до них і про суми, що одержані за заповнені трудові книжки і вкладиші до них, з додатком прибуткового ордеру каси підприємства.

Пунктом 4 Постанови Кабінету міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 № 301 передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Так, позивач зазначає, що у період з 01.11.1992 року по 16.12.1994 працював на посаді юрисконсульта у Міжнародній виробничо-інформаційній компанії «Відродження України».

Разом з тим, зазначений трудовий стаж не був врахований відповідачем з огляду на наявність виправлень у трудовій книжці щодо дати початку роботи на зазначеній посаді.

У червні та у серпні 2019 року відповідач, для підтвердження відомостей про трудовий стаж позивача у Міжнародній виробничо-інформаційній компанії «Відродження України» звернувся до зазначеної компанії листами № 137335/03 та № 186370/03, однак зазначені листи були повернуті до відповідача і поміткою на конверті «адресат відсутній».

Натомість, 29.07.2019 року на адресу відповідача надійшов лист Закритого акціонерного товариства Міжнародна виробничо-інформаційна компанія «відродження України», у якому зазначено, що позивач дійсно у період з 01.11.1992 року по 16.12.1994 рік працював на посаді юрисконсульта у Міжнародній виробничо-інформаційній компанії «Відродження України».

Крім того, зазначеним листом вказано, що після звільнення позивача організаційно-правова форма підприємства була змінена за таких умов витяг з наказу засвідчений печаткою Закритого акціонерного товариства Міжнародна виробничо-інформаційна компанія «відродження України».

Крім того, до матеріалів пенсійної справи позивач додав витяг з наказу Міжнародної виробничо-інформаційній компанії «Відродження України» № 18 від 16.12.1994 року про звільнення ОСОБА_1 з посади юрисконсульта.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не прийняв до уваги витяг з наказу № 18 від 16.12.1994 року, адже підпис на зазначеному витязі засвідчений печаткою Закритого акціонерного товариства Міжнародна виробничо-інформаційна компанія «Відродження України» тобто іншої юридичної особи, з тих самих підстав і не прийняті відомості, що підтверджують трудовий стаж позивача за період з 01.11.1992 року по 16.12.1994 рік.

Разом з тим, суд не бере до уваги лист Закритого акціонерного товариства Міжнародна виробничо-інформаційна компанія «Відродження України», адже до матеріалів справи позивачем не надано доказів що зазначене товариство є правонаступником Міжнародної виробничо-інформаційній компанії «Відродження України».

При цьому, як вбачається з інформаційного порталу Міністерства юстиції України «Пошук в ЄДР» в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб підприємців не містяться відомості про реєстрацію Закритого акціонерного товариства Міжнародна виробничо-інформаційна компанія «Відродження України», крім того за кодом 19032340, який зазначений на печатці вказаного товариства як код ЄДРПОУ, у реєстрі не знайдено жодної юридичної особи.

За таких умов, враховуючи зазначені факти у сукупності, суд дійшов висновку про правомірність дій відповідача щодо не врахування при обрахунку страхового стажу позивача, трудового стажу за період з 01.11.1992 року по 16.12.1994 рік.

Що стосується врахування до трудового стажу, час навчання у вищому навчальному закладі, суд зазначає наступне.

Пунктом 8 Порядку № 637 встановлено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Суд також звертає увагу, що під час навчання позивача діяли норми Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року № 162 пункт 2.15 якої передбачав, що студентам, особам, які навчаються, аспірантам та клінічним ординаторам, що мають трудові книжки, учбовий заклад (науковий заклад) вносить запис про час навчання на денних відділеннях (в тому числі підготовчих) вищих і середніх спеціальних учбових закладах, в партійних школах і школах профруху. Підставою для таких записів є накази учбового закладу (науковий заклад) про зарахування або відрахування студента, особи, яка навчається, аспіранта, клінічного ординатора.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач на підставі диплома Київського ордена Леніна та ордена Жовтневої революції державного університету ім. Т. Шевченка ИВ-1 № 200043 враховано трудовий стаж позивача з 01.09.1979 року по 08.06.1984 року.

Натомість, з копій трудової книжки позивача, що містяться в матеріалах справи вбачається, що позивача проходив навчання у Київському ордена Леніна та ордена Жовтневої революції державному університеті ім. Т.Шевченка з 01.09.1979 року по 01.08.1984 рік.

Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці відповідачем суду не надано, за таких умов, суд погоджується з позицією позивача, що відповідач мав врахувати до трудового стажу позивача повний період навчання в університеті, а саме з 01.09.1979 року по 01.08.1984 рік.

Таким чином, суд дійшов до переконання про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, які полягають у відмові зарахувати до страхового стажу період навчання у КДУ імені Тараса Шевченка з 09.06.1984 до 01.08.1984 відповідно записів у трудовій книжці позивача за №№ 5 та 6 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві врахувати до страхового стажу позивача період навчання у КДУ Імені Тараса Шевченка з 09.06.1984 року по 01.08.1984 року.

Що стосується позовних вимог, щодо зарахування до страхового стажу період роботи самозайнятою особою (індивідуально практикуючим адвокатом) з 01.01.1996 року до 15.01.1996 року; з 16.04.1996 року до 07.05.1996 року; з 19.10.1996 року по 14.11.1996 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. "а" абзацу 3 частини 1 ст. 56 Закону 1788-XII до стажу роботи зараховується будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до пункту 3 статті 11 Закону № 1058 особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, та отримують дохід від цієї діяльності підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню. При цьому страхувальниками відповідно до пункту 5 статті 14 Закону № 1058 є самі застраховані особи, зазначені у пункті 3 статті 11 № 1058 цього Закону.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи у трудовій книжці позивача не зазначено записів про ведення адвокатської діяльності у період з 01.01.1996 року до 15.01.1996 року; з 16.04.1996 року до 07.05.1996 року; з 19.10.1996 року по 14.11.1996 року.

Крім того, позивачем до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів щодо сплати страхових внесків із своєї заробітної платні, яку він отримував у період з 01.01.1996 року до 15.01.1996 року; з 16.04.1996 року до 07.05.1996 року; з 19.10.1996 року по 14.11.1996 року працюючи самозайнятою особою.

За таких умов, суд зазначає про відсутність підстав для врахування до страхового стажу трудовий стаж позивача за період з 01.01.1996 року до 15.01.1996 року; з 16.04.1996 року до 07.05.1996 року; з 19.10.1996 року по 14.11.1996 року, та задоволення позовних вимог в цій частині.

Що стосується позовних вимог щодо протиправності дій відповідача, які полягали в обчислені та виплаті позивачу пенсії за віком без урахування в повному обсязі доходу, зазначеного у довідці від 16.01.2019 року та обмеження включення доходу зазначених у довідці від 16.01.2019 року відповідно до Закону України « про пенсійне забезпечення».

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем була проведена перевірка довідки про заробітну плату від 16.01.2019 б/н для призначення (перерахунку) пенсії відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», результатами якої оформлено Актом № 130.

Висновками акту перевірки № 130 встановлено, що дані, зазначені у довідці про заробітну плату від 16.01.2019 б/н на ім`я ОСОБА_1 , видану само зайнятою особою-адвокатом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) не відповідають вимогам ст..41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 JNM058-VI (зі змінами), а саме: за період з серпня 1996 року по грудень 2000 року в довідку включено суми заробітної плати, з яких не сплачено страхові внески.

Також встановлено, що у довідці за період з січня по квітень 1996 року не враховано вимоги Указу Президента України «Про грошову реформу в Україні» від 25.08.1996 №762/96 та Постанови Кабінету Міністрів України від 26.08.1996 №1002, а сама: «у довідках про заробітну плату про обчислення пенсії сума заробітної плати перераховується у співвідношені 1 гривня дорівнює 100000 карбованців та з п`ятьма знаками після коми».

З липня 1998 року по грудень 1998 року суми заробітної плати, зазначені в довідці перевищують максимальну величину, передбачено Постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.1998 №1064, відповідно до якої максимальна величина фактичних витрат суб`єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподаткованого доходу (прибутку), сукупного оподаткованого доходу розмірі 1000 гривень на місяць, з яких справляються внески до Пенсійного фонду.

З матеріалів пенсійної справи вбачається, що 04 березня 2019 року позивач звернувся до відповідача із клопотанням про обрахунок його пенсії згідно архівної довідки від 27.02.2019 року № 75-зв/1.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ознайомившись з актом перевірки № 130 позивач склав нову довідку від 03.04.2019 року, щодо заробітної плати за період з 1996 року по 2000 рік.

За таких умов, з огляду на зазначене вбачається, що довідка про заробітну плату від 16.01.2019 року втратила свою актуальність.

Водночас, жодних фактів щодо врахування або не врахування відомостей про заробітну плату із довідки від 03.04.2019 року позивачем не зазначено, як і не заявлено позовних вимов відносно зазначеної довідки.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Таким чином, враховуючи що позивачем заявлені позовні вимоги про врахування довідки, яка фактично втратила свою актуальність, суд зазначає про обрання позивачем неналежного способу захисту, що є підставою для відмови у задоволенні таких позовних умов.

За таких умов суд дійшов до переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, які полягають у обчисленні та виплаті позивачу пенсії за віком без урахування в повному обсязі доходу, зазначеного у довідці б/н від 16.01.2019 року за 1996, 1997 та за січень- червень 1998 рік, а також визнання протиправними дій відповідача, які полягають у обчисленні та виплаті позивачу пенсії за віком з урахуванням обмеження включення доходів, з якої обчислювалась пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", сумою доходів що не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум, зазначених у довідці б/н від 16.01.2019 року.

Що стосується позовних вимог щодо визнання неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, які полягають у зменшенні у 1000 разів заробітної плати, зазначеної в архівній довідці від 27.02.2019 № 75-зв/1 за травень, червень, липень 1996 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про переоцінку товарів (робіт, послуг) та механізм контролю за переглядом цін та формуванням вартісних показників в умовах грошової реформи» від 26.08.1996 №1002 (далі - Постанова № 1002) встановлено, що на день запровадження гривні ціни (тарифи, націнки, збори тощо) на товари (роботи, послуги), а також усі вартісні показники (нарахування податків, інших обов`язкових платежів, заробітної плати, пенсій, інших соціальних виплат, допомоги тощо) в гривні перераховуються у співвідношенні 1 гривня дорівнює 100000 карбованців.

Пунктом 2 Постанови № 1002 Перерахування цін, а також усіх вартісних показників (нарахування податків, інших обов`язкових платежів, заробітної плати (крім заробітної плати, з якої обчислюється пенсія), пенсій, інших соціальних виплат, допомоги тощо) здійснюється з дотриманням такого порядку їх заокруглення: цифри в останньому розряді до 0,5 відкидаються, від 0,5 і вище - заокруглюються до однієї копійки, крім вартості одиниці матеріальних цінностей, цінних паперів і залишків вкладів в Ощадному банку та комерційних банках, які за результатом перерахунку становили менше 0,5 копійки, що заокруглюються до однієї копійки в усіх випадках.

У довідках про заробітну плату для обчислення пенсії заробітна плата в загальній сумі за кожний календарний рік перераховується у гривні в порядку її заокруглення, передбаченому в абзаці першому цього пункту, з п`ятьма знаками після коми.

Як вбачається з довідки Центрального державного архіву вищих органів влади України (ЦДАВО України) від 27.02.2019 року № 75-зв/1 позивач за травень 1996 року отримав заробітну плату у розмірі 23884,00 карбованці; за червень 1996 року - 28100,00 карбованців; за липень 1996 року - 28100,00 карбованців.

Як вбачається із розрахунку, який міститься в матеріалах пенсійної справи відповідача зарахував зазначені суми у гривневому еквіваленті за травень 1996 року у розмірі 0,23884 гривні; за червень 1996 року - 0,28100 гривні; за липень 1996 року - 0,28100 гривні.

Таким чином, враховуючи зазначене вище, суд дійшов до переконання про правомірність врахування відповідачем сум заробітної плати позивача, зазначених у довідці Центрального державного архіву вищих органів влади України (ЦДАВО України) від 27.02.2019 року №75-зв/1.

З огляду на вище зазначене, суд дійшов до переконання про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії позивачу та виплатити різницю між пенсією, виплаченою до ухвалення рішення в цій справі та пенсією на яку позивач має право згідно доходів, визначених у довідці від 16.01.2019 за 1996, 1997 та за січень-червень 1998 p., архівній довідці ЦДАВО України від 27.02.2019 № 75-зв/1 та без застосування при обчисленні пенсії обмеження 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум, зазначених у довідці б/н від 16.01.2019 року, оскільки вона є похідною від попередніх.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання наявність підстав для задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до положень частини 1 та частини 3статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні з адміністративним позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 3 842,00 грн., що підтверджується квитанцією № 98229 від 20.09.2019 року, що міститься в матеріалах справи.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області підлягає сплачений позивачем судовий збір у сумі 2 842 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 250, 263, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16), які полягають у відмові зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання у КДУ імені Тараса Шевченка з 09.06.1984 до 01.08.1984 відповідно записів у трудовій книжці за №№ 5 та 6 та зобов`язати відповідача врахувати цей страховий стаж під час перерахунку пенсії.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16) врахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) період навчання у КДУ Імені Тараса Шевченка з 09.06.1984 року по 01.08.1984 року.

4. В задоволені решті позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16) судовий збір у розмірі 2 842 (дві тисячі вісімсот сорок дві) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя І.М. Погрібніченко