Справа № 480/5359/20
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 грудня 2020 р. Справа №480/5359/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Опімах Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього заробітку, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з військової частини НОМЕР_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 750562,32 грн. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що до 04.05.2016 р. він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 (01.06.2017 р. в/ч НОМЕР_2 отримала новий номер НОМЕР_1 ). Наказом командира в/ч НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 115 від 04.05.2016 р. був звільнений у запас відповідно до підпункту "є" пункту 1 частини п`ятої ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовець, який вислужив встановлені строки військової служби, з 04 травня 2016 року та виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. При звільненні йому не було виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2016 рік. В подальшому зазначена виплата була присуджена позивачу за рішенням суду. Оскільки зазначена виплата є складовою грошового забезпечення позивача та не була йому виплачена при звільненні з військової служби, а була виплачена в порядку виконання рішення суду, просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки такої виплати.
Відповідач позов не визнав, у наданому суду відзиві на позовну заяву зазначив, що на день виключення позивача зі списків особового складу військової частини він не заявляв вимогу про стягнення грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, з невиплатою якої пов`язує право на стягнення середнього заробітку. Разом з тим, отримавши рішення суду щодо виплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій у розмірі 6532,80 грн командування військової частини виконало його в повному обсязі. Крім того, затримка розрахунку при звільненні зумовлена відсутністю бюджетних асигнувань на вказані видатки. Також вказує, що заявлена позивачем сума до стягнення є неспівмірною із встановленим розміром заборгованості з виплати грошової компенсації. Просив у задоволенні позову відмовити.
Вивчивши матеріали справи й оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що до 04.05.2016 р. позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 (01.06.2017 р. в/ч НОМЕР_2 отримала новий номер НОМЕР_1 ).
Наказом командира в/ч НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 115 від 04.05.2016 р. позивача звільнено в запас відповідно до підпункту "є" пункту 1 частини п`ятої ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який вислужив встановлені строки військової служби, з 04 травня 2016 року та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення (а.с.3)
При звільненні позивачу не було виплачено кошти за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій з 2015 по 2016 рік.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 р. у справі № 480/120/20 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії позивачу було присуджено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2016 рік (а.с.6-7).

Остаточно рішення суду у справі № 480/120/20 виконане військовою частиною НОМЕР_1 17.04.2020 р. (а.с.27).

Задовольняючи позовні вимоги в частині, суд враховує таке.

Відповідно до п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року N 1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Отже, з моменту звільнення грошова компенсація має бути виплачена військовослужбовцю, який звільняється.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

З матеріалів справи вбачається, що при звільненні відповідач безпідставно не виплатив позивачу компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2015-2016 роки. Всупереч положенням щодо обов`язкового грошового, продовольчого та речового забезпечення компенсація позивачу за невикористану додаткову відпустку була виплачена вже після звернення до суду з відповідною заявою, а саме в порядку виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною третьою статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України. А відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року N 1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Разом з тим, ні Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", ні Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 р. N 1153/2008, не врегульовано порядок виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця з військової служби. За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини. Слід зауважити, що непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці. Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, за речове майно, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані положеннями Кодексу законів про працю України, які можуть та повинні бути застосовані до спірних правовідносин.

Статтею 117 КЗпП України передбачена відповідальність у вигляді виплати середнього заробітку за порушення строків виплати усіх належних при звільненні сум.

Порядок прийняття, проходження та звільнення з військової служби врегульовано спеціальним законодавством. При цьому порядок проведення розрахунків при звільненні військовослужбовця, зокрема, строків проведення розрахунків, такими нормативними актами не врегульовано. У такому випадку підлягають застосуванню загальні норми Кодексу законів про працю України, якими врегульовано порядок проведення розрахунків при звільненні та встановлено відповідальність за несвоєчасний розрахунок. Така позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом при розгляді справ у подібних правовідносинах. Зокрема в постанові у справі № 825/598/17 (адміністративне провадження №К/9901/23837/18) колегія суддів Верховного Суду сформулювала висновок про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби, оскільки спеціальним законодавством не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, що, у свою чергу, дасть змогу забезпечити рівність прав та принцип недискримінації у трудових відносинах.

Суд вважає, що вимоги про стягнення середнього розміру грошового забезпечення підлягають частковому задоволенню. Суд враховує, що після звільнення у травні 2016 року позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача відповідної компенсації, однак не заявив у позовній заяві вимоги про стягнення середнього заробітку за порушення термінів розрахунку при звільненні. Натомість з такою вимогою позивач звернувся до суду з позовом лише 19.08.2020 р. Про наявність будь-яких обставин, що перешкоджали б такому зверненню раніше, позивачем не повідомлено.

Суд вважає за необхідне застосувати принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України. Позицію щодо правомірності застосування судом до спірних правовідносин такого принципу під час розрахунку загального розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню на користь позивача, було висловлено Верховним Судом у постанові від 24.07.2019 р. у справі № 805/3167/18-а (адміністративне провадження №К/9901/9908/19).

Вирішуючи питання про суму середнього заробітку, яка підлягає стягненню, суд враховує, що позивач протягом тривалого часу не звертався до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за порушення термінів розрахунку при звільненні. Також суд враховує розмір середнього заробітку позивача, факт наявності спору між позивачем та відповідачем щодо права отримання коштів при звільненні, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком позивача.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка буде співмірною з урахуванням усіх обставин справи, 6402,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що відповідач, не виплативши позивачу на час звільнення його з військової служби та виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2015-2016 роки, не дотримався вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року N 1153/2008, на користь позивача належить стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 04.05.2016 р. по день фактичного розрахунку 17.04.2020 р. з урахуванням пропорційності у розмірі грошового забезпечення.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про стягнення середнього заробітку задовольнити частково.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 04.05.2016 р. по день фактичного розрахунку 17.04.2020 р. у розмірі 6402,00 грн (шість тисяч чотириста дві грн 00 коп).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Опімах