Справа № 947/12275/20
Суддя: Калініченко Л. В.
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-а/947/105/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2020 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Кирикової О.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сумі Одесі в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

до інспектора патрульної поліції

Управління патрульної поліції в Одеській області

Департаменту патрульної поліції сержанта поліції

Дьоміна Миколи Олександровича,

третя особа - Управління патрульної поліції в Одеській області

Департаменту патрульної поліції,

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

по справі про адміністративне правопорушення.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 03 квітня 2020 року звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Дьоміна Миколи Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, в якій просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №2298774 від 23.03.2020 року, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 гривень.

В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що інспектор патрульної поліції не мав законних підстав для перевірки в нього договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки на думку позивача, таку перевірку інспектор має право вчиняти лише під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, за наслідком вчинення такою особою відповідного правопорушення. Отже, оскільки відповідачем було зупинено позивача без сповіщення про вчинення будь-якого адміністративного правопорушення, позивач вважає. що відповідачем незаконно було зобов`язано його пред`явити договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за що в подальшому через не пред`явлення його, було складено оскаржувану постанову.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, адміністративну справу на підставі вказаного позову було розподілено судді Танцюра К.О.

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду Танцюра К.О. адміністративну справу за вказаним позовом було передано на розгляд до Київського районного суду міста Одеси.

15 травня 2020 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла вищевказана адміністративна справа №947/12275/20, яку відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, було розподілено судді ОСОБА_2 .

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 20.05.2020 року вказану позовну заяву було залишено без руху, надано позивачеві строк для усунення недоліків поданого позову.

26.06.2020 року до суду надійшла заява від позивача на усунення недоліків поданої заяви, до якої позивачем додано квитанцію про сплату судового збору, а також зазначено, що позивач одночасно просить суд розглянути вимогу щодо неправомірності дій інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Дьоміна Миколи Олександровича з винесення спірної постанови.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 30.06.2020 року, вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі.

Одночасно вказаною ухвалою суду було вирішено залучити до участі по справі в якості третьої особи - Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції.

Також судом було витребувано з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції належним чином завірену копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №2298774 від 23.03.2020 року, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 гривень, копію письмових пояснень позивача з приводу правопорушення, якщо вони ним надавались, копії письмових пояснень свідків з приводу правопорушення, якщо такі пояснення відбирались, а також копії всіх відеозаписів оскаржуваного правопорушення, які були зроблені за допомогою відеокамер, що розташовані на одязі патрульних поліцейських та в автомобілі патрульних поліцейських.

14.08.2020 року до суду надійшла відповідь Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, в якій повідомлено про неможливість виконати ухвалу суду від 30.06.2020 року в частині витребування доказів, через знищення відеозаписів з нагрудної камери інспектора патрульної поліції, на якій зафіксовано розгляд справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача, за закінченням терміну їх зберігання.

11.08.2020 року до суду надійшли письмові пояснення від представника третьої особи Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції стосовно позову, в яких останній просить суд відмовити у задоволенні позову, через необґрунтованість заявлених вимог ОСОБА_1 та законність дій інспектора патрульної поліції під час зупинки позивача та розгляду справи про адміністративне правопорушення, за наслідком чого було винесено спірну оскаржувану постанову.

В судовому засіданні 14.12.2020 року позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач та представник третьої особи у судове засідання призначене на 14.12.2020 року не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

З урахуванням пояснень позивача, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 14.12.2020 року за відсутності позивача та представника третьої особи, за наявними в матеріалах справи документами.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.03.2020 року інспектором патрульної поліції 8-ої роти 2-го батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Дьоміним Миколою Олександровичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №2298774, якою притягнуто ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень.

З вказаної постанови вбачається, що суть правопорушення полягає в тому, що 26.03.2020 року при зупинці транспортного засобу марки «Опель», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 і рухався в місті Одесі по вулиці Генерала Петрова, біля будинку 97, через несправні задні світлові прилади, при перевірці документів, ОСОБА_1 не пред`явив поліс обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КУпАП оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Позивач будучи незгодним з вказаною постановою звернувся до суду з відповідним позовом.

Порядок дорожнього руху на території України встановлений Правилами Дорожнього Руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за №1306.

Згідно п. 1.1. ПДР , ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до статті 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно з п.1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

З урахуванням роз`яснення п.п. 4,7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1988 року "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачено адміністративну відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку та обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, строк оскарження постанови якщо оскаржувалася до вищестоящого органу обчисляється з наступного дня після прийняття цим органом рішення за скаргою.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту», а також про адміністративні правопорушення на транспорті встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог, за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Так, представником третьої особи до пояснень щодо позову надано витяг з з бази МТСБУ щодо перевірки чинного наявного страхового полісу або зеленої картки, оформленого на транспортний засіб марки «Опель», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та виявлено його відсутність станом на день зупинки позивача і перевірки його наявності інспектором патрульної поліції - 26.03.2020 року.

Позивачем зазначені доводи не спростовані жодним доказом.

За наслідком викладеного, суд вважає беззаперечно доведеним, що позивачем 26.03.2020 року не було пред`явлено інспектору патрульної поліції на його вимогу, поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") стосовно транспортного засобу марки «Опель», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за що передбачена відповідальність ч.1 ст.126 КУпАП.

Стосовно доводів позивача про відсутність повноважень у інспектора патрульної поліції перевіряти у водія транспортного засобу наявність поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), поза межами розгляду справи про адміністративне правопорушення за наслідком вчинення такою особою адміністративного правопорушення, суд вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського <...> пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Забороняється експлуатація <...> транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, але не пройшли його, та у випадках, передбачених законодавством, без чинного на території України поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») (частина перша статті 37 Закону України «Про дорожній рух»).

Пунктом 1.11 ч.1 вказаного Закону передбачено, що страховий сертифікат "Зелена картка" - страховий сертифікат єдиної форми, що застосовується в країнах - членах міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", які зазначені і не викреслені у такому сертифікаті;

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Статтею 21 указаного Закону встановлено таке:

21.1. З урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Стосовно транспортних засобів, які не беруть участі в дорожньому русі, укладення договору страхування є необов`язковим.

Транспортний засіб має відповідати вимогам, передбаченим пунктом 1.7 статті 1 цього Закону, з моменту взяття ним участі в дорожньому русі на території України.

Положення цього пункту не поширюється на осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону.

21.2. Контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється:

відповідним підрозділом Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.

21.3. При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

21.4. У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 53 цього ж Закону).

Згідно з підпунктом (ґ) пункту Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, встановлена статтею 126 КУпАП, за приписами частини першої якої керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Імперативні приписи абзацу другого частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» і пункту 21.3 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов`язують осіб, що керують транспортними засобами, мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Виключення з цього правила встановлені у пункті 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З указаним законодавчо визначеним обов`язком водіїв корелюються встановлені пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» та статтею 53 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повноваження органів Національної поліції щодо перевірки дотримання правил дорожнього руху, в тому числі в аспекті наявності у водія відповідного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Зазначений правовий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними в постанові від 21 листопада 2019 року за наслідком розгляду справи № 522/22180/16-а, за тотожними вимогами.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі викладеного, суд враховуючи висновки Верховного Суду викладені в постанові від 21.11.2019 року по справі №522/22180/16-а, зазначає, що доводи позивача стосовно неможливості перевірки наявності у водія полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів поза межами процедур складання протоколу щодо порушення правил дорожнього руху чи оформлення матеріалів дорожньо-транспортної пригоди, безпідставними та необґрунтованими.

Отже, позивачем по справі до адміністративного позову не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Оцінивши надані докази, суд вважає встановленою ту обставину, що позивач під час зупинки керуючого транспортного засобу не пред`явив поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), за що передбачена відповідальність ч.1 ст.126 КУпАП, а позов поданий до суду для того, щоб уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Між іншим, незгода позивача з його притягненням до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності, з врахуванням інших вищенаведених судом доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Приймаючи дане рішення, суд керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, наведене свідчить про те, що відповідно до вимог ст. 280 КУпАП інспектором патрульної поліції було з`ясовано, що позивачем було скоєно адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача з додержанням чинного законодавства України, а адміністративне стягнення було накладено у межах санкції, передбаченої вищевказаною нормою права.

Вищевикладене свідчить про правомірність дій відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення ч.1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. відповідно до винесеної постанови серії ЕАК №2298774 від 26.03.2020 року, а тому адміністративний позов ОСОБА_1 про визнання дій інспектора патрульної поліції незаконними та визнання незаконною і скасування спірної постанови, є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

З урахуванням відмови у задоволенні позовних вимог, судові витрати понесені позивачем до відшкодування не підлягають.

При вищевикладених обставинах та керуючись ст.ст. 7, 126 КпАП України, ст. 2, 22, 72, 73, 75-77, 242-246, 250-251, 295 КАС України, п.3 Розділу VІ Прикінцевих положень, п.п.15.5 п.15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Дьоміна Миколи Олександровича (місцезнаходження: 65114, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 5), третя особа - Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: 65114, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 5), про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Київський районний суд м. Одеси апеляційної скарги на рішення протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено 16.12.2020 року.

Головуючий Калініченко Л. В.