Справа № 240/17878/20
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 102010000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Липи В.А.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту інформатизації про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту інформатизації, у якому просить:
- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України в особі Департаменту інформатизації надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повну і точну інформацію про наявність/відсутність судимостей без зазначення додаткових відомостей: «…є особою, яку 15.11.2000 Богунським районним судом м.Житомира засуджено за ч.1 ст. 229-6 КК України (у редакції 1960) до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.45 КК України (у редакції 1960) від відбування покарання звільнено з випробувальним терміном 2 роки. 21.12.2006 Богунським районним судом м. Житомира засуджено за ч.2 ст. 309, ст.71 КК України (у редакції 2001) до 2 років 1 місяці позбавлення волі, початок строку 21.12.2006. Відомості про відбування покарання та звільнення до МВС не надходили…».
- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України в особі Департаменту інформатизації виключити із бази даних інформацію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : «…є особою, яку 15.11.2000 Богунським районним судом м.Житомира засуджено за ч.1 ст. 229-6 КК України (у редакції 1960) до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.45 КК України (у редакції 1960) від відбування покарання звільнено з випробувальним терміном 2 роки. 21.12.2006 Богунським районним судом м. Житомира засуджено за ч.2 ст. 309, ст.71 КК України (у редакції 2001) до 2 років 1 місяці позбавлення волі, початок строку 21.12.2006. Відомості про відбування покарання та звільнення до МВС не надходили…».
- стягнути з Міністерство внутрішніх справ України в особі Департаменту інформатизації на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу.
На думку позивача наявні у довідці відомості протилежні тим, які зазначено у примітці, зокрема, довідка не містить жодних відомостей щодо відсутності (наявності) судимості, хоча мала містити виключно лише таку інформацію, натомість зазначені відомості стосовно притягнення особи до кримінальної відповідальності, обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України.
Ухвалою суду від 19.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 12.11.2020.
Копію ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі вручено позивачу та представнику відповідача відповідно до вимог КАС України.
Міністерством внутрішніх справ України в особі Департаменту інформатизації, на виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі, направлено до суду відзив на позов, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти пред`явлених позовних вимог відповідач стверджує, що у відповідь на запит Департаменту інформації МВС інформаційний підрозділ ГУ НП в Львівській області повідомив про відсутність будь-яких відомостей про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В свою чергу, інформаційний підрозділ ГУ НП Житомирської області проінформував, що відомості про відбуття покарання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не надходили. Таким чином, відсутність відомостей про відбуття покарання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і зокрема про дату його звільнення не дає правових підстав вважати, що ОСОБА_1 є особою судимість якої погашено відповідно до ст.89 Кримінального кодексу України. Згідно з електронним журналом персонально-довідкового обліку відомості про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до центрального персонально-довідкового обліку внесені Управлінням інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції в Житомирській області. Таким чином, внесення змін до персонально-довідкового обліку, зокрема видалення відомостей щодо засудження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , можливе лише після внесення відповідних змін до обласного персонального-довідкового обліку Управлінням інформаційно-аналітичної підтримки ГУ НП в Житомирські області.
Представник позивача до суду направив заяву у якій просив розгляд справи проводити без його участі та без участі позивача.
Представник відповідача до суду направив клопотання про розгляд справи за відсутності представника Департаменту.
Зважаючи на відсутність перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні та приймаючи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу про подальший розгляд справи в письмовому провадженні, яку занесено секретарем судового засідання до протоколу судового засідання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і відзив, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
На думку позивача наявні у довідці відомості протилежні тим, які зазначено у примітці, зокрема, довідка не містить жодних відомостей щодо відсутності (наявності) судимості, хоча мала містити виключно лише таку інформацію, натомість зазначені відомості стосовно притягнення особи до кримінальної відповідальності, обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України.
Позивач, вважає внесення до довідки про відсутність судимості інформації про пред`явлення йому обвинувачень 15.11.2000 та 21.12.2006 таким, що обмежує його право на працевлаштування та підлягає видаленню.
Не погоджуючись із діями відповідача, вважаючи порушеним своє право на отримання достовірної та точної інформації, зокрема такої що відповідає вимогам чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
Пунктом 1 Положення про Департамент інформаційних технологій Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 14.12.2015 року №1572 (далі - Положення №1572), Департамент інформаційних технологій (далі - Департамент або ДІТ) Міністерства внутрішніх справ України (далі - Міністерство або МВС) є структурним підрозділом апарату МВС, який здійснює, координує та контролює інформаційне забезпечення діяльності структурних підрозділів апарату Міністерства та центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовує і координує Міністр.
За приписами пункту 2 Положення №1572 Департамент у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, нормативно-правовими актами МВС, а також цим Положенням.
Підпунктом 25 пункту 8 Положення №1572 Департамент відповідно до покладених на нього завдань забезпечує надання громадянам інформації про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством.
Відповідно до частини 2 статті 11 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 №2657-ХІІ кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» кожна особа має право доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом.
При цьому, відмова особі в доступі до інформації про неї, приховування, незаконне збирання, використання, зберігання чи поширення інформації можуть бути оскаржені (частина п`ята статті 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).
Відповідно до підпункту 9.9 пункту 9 Інструкції про порядок формування, ведення та використання оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку в органах внутрішніх справ та органах (установах) кримінально-виконавчої системи України, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Державного департаменту України з питань виконання покарань № 823/188 від 23.08.2002 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 09.09.2002 року за №738/7026, інформацію про судимість (несудимість) за особистими зверненнями громадян надають територіальні УОІ-ВОІ за місцем останнього постійного мешкання цих громадян з урахуванням вимог статей 5, 89, 108 КК України. Довідка надається на бланку встановленого зразка за підписом керівника та засвідчується печаткою підрозділу з її обов`язковою реєстрацією.
Відповідно до пункту 2 Порядку №1256 «довідка» - документ, який містить відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України, та надається фізичній особі у відповідь на її запит;
У зазначеному пункті також визначено, що «персонально-довідковий облік» - систематизований банк (база) даних інформаційної підсистеми «Оперативно-довідкова картотека» єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України стосовно осіб, яким повідомлено про підозру в учиненні кримінального правопорушення, та осіб, яких засуджено за вчинення кримінального правопорушення.
Отже, системний аналіз вказаних положень дає підстави стверджувати про те, що довідка, яка надається Департаментом інформаційних технологій Міністерства внутрішніх справ України має містити інформацію за трьома напрямками, а саме:
1) про притягнення особи до кримінальної відповідальності;
2) про відсутність (наявність) судимості;
3)про наявність обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що адміністративний позов в цій частині є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Пункт 6 частини 2 статті 8 Закону України «Про захист персональних даних» надає право суб`єкту персональних даних пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними. Тобто пред`являти вимогу є виключно суб`єктивним правом, а не обов`язком, особи і ніяким чином це право не пов`язано із правом безпосередньо звертатись з позовом до суду.
Відповідно до частини 1 статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації», рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.
Згідно із пункту 4 частини 2 статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації», запитувач інформації має право оскаржити надання недостовірної або неповної інформації.
За приписами частини 3 статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до КАС України.
Таким чином законодавство України надає право особі самостійно вирішувати, або спочатку пред`явити вимогу до володільця персональних даних, або звертатись безпосередньо до адміністративного суду за захистом порушеного права.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації», кожна особа має право вимагати виправлення неточної, неповної, застарілої інформації про себе, знищення інформації про себе, збирання, використання чи зберігання якої здійснюється з порушенням закону.
Розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані виправляти неточну та застарілу інформацію про особу самостійно або на вимогу осіб, яких вона стосується (п. 4 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).
У відповідності до частини 4 статті 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації», зберігання інформації про особу не повинно тривати довше, ніж це необхідно для досягнення мети, задля якої ця інформація зберігалась.
Вирішальним обґрунтуванням позивача звернення до суду, є тривале, більше 12 років, зберігання інформації про пред`явлені звинувачення без будь-яких подальших відомостей про рух кримінальної справи. ОСОБА_1 стверджує, що інформація на сьогоднішній день є застарілою та не відповідає дійсності.
Оскільки на сьогоднішній день немає кримінальних справ, про які йдеться в спірній довідці, відсутні докази пред`явлення ОСОБА_1 обвинувачень, - є недостовірною інформація, яка зберігається Департаментом інформаційних технологій МВС України: «…є особою, яку 15.11.2000 Богунським районним судом м. Житомира засуджено за ч.1 ст. 229-6 КК України (у редакції 1960) до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.45 КК України (у редакції 1960) від відбування покарання звільнено з випробувальним терміном 2 роки. 21.12.2006 Богунським районним судом м. Житомира засуджено за ч.2 ст. 309, ст.71 КК України (у редакції 2001) до 2 років 1 місяці позбавлення волі, початок строку 21.12.2006. Відомості про відбування покарання та звільнення до МВС не надходили…».
Зберігання такої недостовірної інформації, а тим більше її видання в офіційному документі, на переконання суду, є незаконним втручанням в особисте життя позивача, порушенням його прав, свобод та інтересів, які підлягають захисту у відповідності до частини 1 статті 2 КАС України.
Таким чином Департамент інформаційних технологій МВС України зобов`язаний виключити із бази даних недостовірну інформацію та надати ОСОБА_1 нову довідку без зазначення недостовірної інформації.
Зокрема, довідка МВС про відсутність (наявність) судимості має містити інформацію лише про притягнення особи до кримінальної відповідальності; про відсутність (наявність) судимості; про наявність встановлених обмежень.
Відповідно до положень статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що підлягають задоволенню повністю.
Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно із ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З квитанції, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що при пред`явленні позову до суду ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок.
Враховуючи вимоги ст.139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір необхідно відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Приписами п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Матеріалами справи підтверджено, що представником позивача є адвокат Перегуда А.П., який діє на підставі договору про надання правничої (правничої) допомоги від 02 вересня 2020 року.
Суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Враховуючи викладене, суд вважає, що понесені позивачем витрати на правову допомогу підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 9, 77, 90, 229, 242-246, 250, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України в особі Департаменту інформатизації надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повну і точну інформацію про наявність/відсутність судимостей без зазначення додаткових відомостей: «…є особою, яку 15.11.2000 Богунським районним судом м. Житомира засуджено за ч.1 ст. 229-6 КК України (у редакції 1960) до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.45 КК України (у редакції 1960) від відбування покарання звільнено з випробувальним терміном 2 роки. 21.12.2006 Богунським районним судом м. Житомира засуджено за ч.2 ст. 309, ст.71 КК України (у редакції 2001) до 2 років 1 місяці позбавлення волі, початок строку 21.12.2006. Відомості про відбування покарання та звільнення до МВС не надходили…».
Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України в особі Департаменту інформатизації виключити із бази даних інформацію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : «…є особою, яку 15.11.2000 Богунським районним судом м. Житомира засуджено за ч.1 ст. 229-6 КК України (у редакції 1960) до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.45 КК України (у редакції 1960) від відбування покарання звільнено з випробувальним терміном 2 роки. 21.12.2006 Богунським районним судом м. Житомира засуджено за ч.2 ст. 309, ст.71 КК України (у редакції 2001) до 2 років 1 місяці позбавлення волі, початок строку 21.12.2006. Відомості про відбування покарання та звільнення до МВС не надходили…».
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 840, 80 грн (вісімсот сорок гривень 80 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Липа