Справа № 240/3559/20
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2020-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
15 грудня 2020 року м. Житомир справа № 240/3559/20
категорія 112030300
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особі, евакуйованій з 10-кілометрової зони відчуження у 1986 році;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити йому пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особі, евакуйованій з 10-кілометрової зони відчуження у 1986 році, з 03 вересня 2019 року.
В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він є громадянином, евакуйованим у 1986 році із села Старі Шепеличі Чорнобильського району Київської області, що віднесено до зони відчуження, а тому згідно з пунктом 2 частини першої статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" він має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 10 років. З метою реалізації свого права на пенсійне забезпечення він 03 вересня 2019 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 10 років. Разом з тим, відповідач відмовив йому у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю відомостей про те, з якого населеного пункту його було евакуйовано. ОСОБА_1 зазначає, що він надавав відповідачу довідку від 13.10.2017 №02-26/249, видану Мар`янівською сільською радою Макарівського району Київської області, якою підтверджується факт його евакуації в 1986 році із села Старі Шепеличі Чорнобильського району Київської області, що віднесено до 10-кілометрової зони відчуження. Однак вказана довідка не була взята до уваги, у зв`язку з допущеною в ній помилкою щодо року його народження. ОСОБА_1 вважає відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у призначенні йому пенсії протиправною, оскільки правовою підставою для призначення особі пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до п. 2 ч. 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є наявність у такої особи статусу евакуйованого із зони відчуження. В свою чергу, наявність у позивача статусу евакуйованого у 1986 році із зони відчуження підтверджується посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи 2 категорії серії НОМЕР_1 від 17.06.2015, яке ніким оскаржувалось, а тому він має право на призначення пенсії на умовах статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". З огляду на зазначене, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Ухвалою судді від 17 квітня 2020 року відкрито провадження у справі №240/3559/20 за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
27 травня 2020 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач заперечував проти заявлених позовних вимог. В обґрунтування такої позиції відповідач зазначив, що відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особи, евакуйовані з 10-кілометрової зони відчуження у 1986 році мають право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 10 років, а особи, евакуйовані у 1986 році з інших територій зони відчуження, мають право на призначення пенсій за віком зі зменшенням пенсійного віку на 8 років. Пунктом 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, передбачено, що при призначенні пенсії із застосуванням норми статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" до заяви про призначення пенсії за віком додається посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про періоди проживання (роботи) на цих територіях, видана органом місцевого самоврядування. Разом з тим, в пенсійній справі ОСОБА_1 відсутні відомості про те, з якого населеного пункту його евакуйовано. Відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 , на момент аварії заявник працював у Припятском монтажном управлении "Юженергомонтаж" (мовою оригіналу). Згідно переліку населених пунктів з яких була проведена евакуація населення в 1986 році, місто Прип`ять входить до 10-кілометрової зони відчуження. В свою чергу, ОСОБА_1 було додатково надано копію списку громадян, які евакуйовані із Чорнобильського району Старошепетівської сільської ради за 1986 рік, копію відомості на виплату допомоги тимчасово прописаним громадянам по Старошепетівській сільській раді Чорнобильського району за травень 1986 року та довідку від 29.08.2019 №02-21/167, видану Мар`янівською сільською радою Макарівського району Київської області. Оскільки зазначені документи не були завірені належним чином, то їх не було взято до уваги. Крім того, відповідач наголосив, що в довідці про евакуацію від 29.08.2019 №02-21/167, виданій Мар`янівською сільською радою Макарівського району Київської області, зазначено рік народження ОСОБА_1 - 1952 рік, однак відповідно до паспорту позивач народився у 1963 році, а тому зазначена довідка не може бути взята до уваги. Враховуючи те, що факт евакуації із зони відчуження повинен бути підтверджений евакуаційним листом, довідкою паспортного відділу, довідкою сільської ради або довідкою про відселення, які позивачем надані не були, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вважає, що позивачу правомірно було відмовлено у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 10 років відповідно до пункту 2 частини першої статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (а.с.37-39).
Відповідно до норм ст.ст. 257, 263 КАС України дана адміністративна справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) має статус громадянина, який евакуйований із зони відчуження у 1986 році, що підтверджується відповідним посвідченням категорії 2 серія НОМЕР_1 від 17.06.2015, виданого Житомирською обласною державною адміністрацією (а.с.9).
З метою реалізації свого права на пенсійне забезпечення, ОСОБА_1 15 грудня 2015 року, після досягнення ним 52 років, звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Олевському районі Житомирської області із заявою про призначення йому пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 8 років відповідно до пункту 2 частини першої статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особі евакуйованій у 1986 році із зони відчуження.
За наслідками розгляду поданих позивачем заяви та документів, Управління Пенсійного фонду України в Олевському районі Житомирської області прийняло рішення від 04 травня 2016 року № 19 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із зниженням пенсійного віку на 8 років (а.с.75-76).
Зі змісту вищезазначеного рішення від 04 травня 2019 року №19 вбачається, що підставою для відмови стало те, що в пенсійній справі відсутні відомості про те, з якого населеного пункту ОСОБА_1 було евакуйовано. Натомість відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 на момент аварії заявник працював у Припятском монтажном управлении "Южєнергомонтаж" (мовою оригіналу). Переліком населених пунктів з яких була проведена евакуація населення в 1986 році визначено, що м. Прип`ять входить до 10-км зони відчуження. Аналізуючи вищезазначене Управління Пенсійного фонду України в Олевському районі Житомирської області зробило висновок про неможливість визначення права ОСОБА_1 на призначення йому пенсії зі зниженням пенсійного віку на 8 років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", адже факт евакуації із зони відчуження може бути стверджено евакуаційним листком, довідкою паспортного відділу, довідкою сільської ради або довідкою про відселення, але ці документи в пенсійній справі відсутні (а.с.75-76).
Про прийняте рішення Управління Пенсійного фонду України в Олевському районі Житомирської області повідомило позивача листом від 04.05.2016 №1717/03 (а.с.77-78).
03 вересня 2019 року ОСОБА_1 , у 55-річному віці, повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення йому пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини першої статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особі евакуйованій у 1986 році із зони відчуження (а.с.81-82).
Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 10.09.2019 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (а.с.102-104).
У вищезазначеному рішенні від 10.09.2019 в якості підстави для відмови в призначенні позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку вказано наступне:
"Відповідно до матеріалів пенсійної справи заявник має посвідчення громадянина, якого евакуйовано із зони відчуження у 1986 році.
Статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що особи, евакуйовані з 10-км зони відчуження у 1986 році мають право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 10 років, а особи, евакуйовані з інших територій зони відчуження у 1986 році мають право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 8 років.
Пунктом 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійною фонду України від 25.11.2005 року №22-1 передбачено, що при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до заяви про призначення пенсії за віком додається посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування. Однак в пенсійній справі відсутні відомості про те, з якого населеного пункту ОСОБА_1 було евакуйовано.
Відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 на момент аварії заявник працював у Припятском монтажном управлении "Южєнергомонтаж" (мовою оригіналу). Переліком населених пунктів з яких була проведена евакуація населення в 1986 році визначено, що м. Прип`ять входить до 10-км зони відчуження.
Додатково було надано копію списку громадян, які евакуйовані із Чорнобильського району Старошепетівської сільської ради за 1986рік, копію відомості на виплату допомоги тимчасово прописаним громадянам по Старошепетівській сільській раді Чорнобильського району за травень місяць 1986 року, довідку №02-21/167 від 29.08.2019 року видану Мар`янівською сільською радою Макарівського району Київської області, але так як надані документи не завірені належним чином взяти до уваги неможливо.
З огляду на те, що факт евакуації із зони відчуження може бути стверджено евакуаційним листом, довідкою паспортного відділу, довідкою сільської ради або довідкою про відселення, які ОСОБА_1 не були надані, підстав для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" немає" (а.с.102-104).
Таким чином, фактичною підставою для відмови ОСОБА_1 у призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку стало ненадання документів (евакуаційного листа, довідки паспортного відділу, довідки сільської ради або ж довідки про відселення), які підтверджують з якого населеного пункту зони відчуження його було евакуйовано.
Вважаючи відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" протиправною, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.
Вирішуючи публічно-правовий спір та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).
Зокрема, ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.
Водночас, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).
Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені в ст. 55 Закону № 796-XII.
Так, абзацом першим частини першої статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Відповідно до абзацу 2 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які евакуйовані 10-кілометрової зони відчуження у 1986 році мають право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 10 років.
Натомість, потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які евакуйовані з інших територій зони відчуження у 1986 році мають право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 8 років (абзац 3 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII).
Зі змісту вищезазначених норм вбачається, що законодавством для осіб, які мають статус евакуйованих із зони відчуження, розмежовано пільгу щодо кількості років зниження пенсійного віку (10 років або 8 років) при призначенні їм пенсії, в залежності від території, з якої таких осіб у 1986 році було евакуйовано: з 10-кілометрової зони відчуження чи з інших територій зони відчуження.
Відповідно до підпункту 5 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок № 22-1), при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи, а саме: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).
Таким чином, при зверненні особи, яка має статус евакуйованої із зони відчуження, до органу Пенсійного фонду України за призначенням пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" така особа повинна надати відповідне посвідчення, яке підтверджує наявність у неї статусу евакуйованої із зони відчуження, а також документи, якими підтверджується населений пункт зони відчуження, з якого було здійснено евакуацію даної особи.
Надання при зверненні за призначенням пенсії документів про населений пункт зони відчуження, з якого було здійснено евакуацію особи, є необхідним для визначення відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" кількості років зниження пенсійного віку, на які особа евакуйована із зони відчуження має право: на 10 років - у випадку її евакуації з 10-кілометрової зони відчуження чи на 8 років - у випадку її евакуації з інших територій зони відчуження.
Під час розгляду справи судом було встановлено, що ОСОБА_1 разом із заявою про призначення йому пенсі зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" надав відповідачу посвідчення громадянина, який евакуйований із зони відчуження у 1986 році (категорія 2) серія НОМЕР_1 від 17.06.2015, видане Житомирською обласною державною адміністрацією, а також документи на підтвердження населеного пункту зони відчуження, з якого було здійснено його евакуацію, а саме: довідку Мар`янівської сільської ради Макарівського району Київської області від 13.10.2017 №02-26/249 (а.с.17), список евакуйованих у травні 1986 року із Чорнобильського району Київської області, тимчасово зареєстрованих у Старошепельницькій сільській раді (а.с.18), архівну довідку Іванівської районної державної адміністрації Київської області від 31.08.2017 №05-06/215 (а.с.13).
Разом з тим, за наслідком розгляду вказаних документів, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області дійшло висновку, що вказаними документами не підтверджується з якого населеного пункту зони відчуження ОСОБА_1 було евакуйовано, оскільки у вказаних документах зазначено про особу - ОСОБА_1 1952 року народження, натомість згідно з паспортними даними позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зв`язку з цим, позивачу було відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Дослідивши під час розгляду справи копії вищезазначених документів: довідки Мар`янівської сільської ради Макарівського району Київської області від 13.10.2017 №02-26/249 (а.с.17), списку евакуйованих у травні 1986 року із Чорнобильського району Київської області, тимчасово зареєстрованих у Старошепельницькій сільській раді (а.с.18), архівної довідки Іванівської районної державної адміністрації Київської області від 31.08.2017 №05-06/215, суд встановив, що відповідно до їх змісту громадянин ОСОБА_1 у травні 1986 року був евакуйовий з села Старі Шепеличі Чорнобильського району Київської області, яке відноситься до 10-кілометрової зони відчуження. Однак, у всіх вказаних документах дійсно вказано рік народження ОСОБА_1 - 1952 р.н., тоді як згідно з інформацією, зазначеною в паспорті ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 08.02.2000, позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7-8).
З даного приводу суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 11 Закону №796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов`язкового) і гарантованого добровільного відселення.
Таким чином особи, які були евакуйовані із зони відчуження, належать до категорії потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Згідно з статтею 65 Закону №796-ХІІ учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.
Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.
Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від від 20.01.1997 №51, який був чинний на момент встановлення позивачу статусу евакуйованого із зони відчуження (далі - Порядок № 51), передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 51 потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особам, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття) і особам, які постійно прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 28 червня 1989 р. № 224), віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення сірого кольору, серія Б.
Відповідно до пункту 10 Порядку № 51 видача посвідчень іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС провадиться Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.
Посвідчення потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особам, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття) і особам, які постійно проживали в зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 28 червня 1989 року №224) видаються на підставі довідки, виданої Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями (додатки №3 або №4).
Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.

Водночас, згідно з пунктом 12 Порядку № 51 спірні питання щодо визначення статусу осіб, евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, розглядаються відповідними комісіями Київської і Житомирської облдержадміністрацій на підставі довідок та інших документів, що засвідчують факт перебування в населеному пункті, віднесеному до зони відчуження, виданих місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених комісій є підставою для видачі посвідчень відповідної категорії.

Таким чином, повноваження щодо встановлення особі статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження належить відповідній обласній державній адміністрації за місцем проживання особи. Водночас, у випадку необхідності вирішення спірних питань щодо наявності чи відсутності у особи права на встановлення їй статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження, розгляд таких питань здійснюється відповідними комісіями Київської і Житомирської облдержадміністрацій. Саме ці комісії розглядають видані місцевими органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування довідки та інших документів, що засвідчують факт перебування в населеному пункті, віднесеному до зони відчуження, та на їх підставі встановлюють чи дійсно особу у 1986 році було евакуйовано із населеного пункту, що відноситься до зони відчуження та, відповідно, й вирішує чи має особа право на встановлення їй статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження.

Матеріалами справи підтверджується, що питання наявності у ОСОБА_1 права на встановлення йому статусу евакуйованого із зони відчуження у 1986 році було предметом розгляду Комісії по вирішенню спірних питань визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації.

За наслідками такого розгляду Комісії по вирішенню спірних питань визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації було прийнято рішення про встановлення ОСОБА_1 статусу евакуйованого із зони відчуження у 1986 році та видано йому відповідне посвідчення категорії 2 серії 2Б № НОМЕР_4 .

Таким чином, наявність у ОСОБА_1 посвідчення громадянина, евакуйованого у 1986 році із зони відчуження (категорія 2) серії НОМЕР_1 , виданого замість втраченого посвідчення серії НОМЕР_5 , надає йому право користуватися пільгами, визначеними Законом №796-ХІІ, в тому числі, й правом на зниження пенсійного віку при призначенні пенсії за віком (а.с.9).

При цьому, в ході розгляду питання наявності у позивача права на встановлення йому статусу евакуйованого із зони відчуження у 1986 році Комісії по вирішенню спірних питань визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації, яка згідно положень Порядку № 51 уповноваженим органом на перевірку факту евакуації особи, було встановлено, що ОСОБА_1 03 травня 1986 року був евакуйований із с. Старі Шепеличі Чорнобильського району Київської області, що підтверджується витягом з протоколу №65 засідання комісії від 17.06.1998 (а.с.14).

Доказів протилежно відповідач до суду не надав.

Вказаний витяг з протоколу №65 засідання Комісії по вирішенню спірних питань визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації від 17.06.1998 надавався позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області разом із заявою про призначення пенсії, що підтверджується розпискою повідомленням (а.с.82) та є належним доказом, який підтверджує факт евакуації позивача з 10-кілометрової зони відчуження.

Таким чином, в ході розгляду справи судом було безспірно встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що ОСОБА_1 як особа, яка евакуйована у 1986 році з 10-кілометрової зони відчуження, відповідно до абзацу 3 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII має право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 10 років.

Однак, наявність у позивача посвідчення громадянина, евакуйованого у 1986 році із зони відчуження (категорія 2) серії НОМЕР_1 , та вказаний витяг з протоколу №65 засідання Комісії по вирішенню спірних питань визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації від 17.06.1998 і зазначена в ньому інформація, щодо евакуації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 із села Старі Шепеличі Чорнобильського району Київської області, яке відноситься до 10-кілометрової зони відчуження, не були взяті відповідачем до уваги при вирішення питання про призначення позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

За приписами ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас відповідач, як суб`єкт владних повноважень, у спірних правовідносинах не довів правомірності свого рішення від 10.09.2019 №42 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Натомість обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, не знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 10.09.2019 №42 (а.с.102-104) про відмову у призначенні ОСОБА_1 , як особі евакуйованій у 1986 році з 10-кілометрової зони відчуження, пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенство права. Принцип верховенства права сформувався як інструмент протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом.

Обмеження дискреційної влади як складова верховенства права і правової держави вимагає, насамперед, щоб діяльність як держави загалом, так і її органів, включаючи законодавчий, підпорядковувалася утвердженню і забезпеченню прав і свобод людини.

Положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

В ході розгляду справи судом було встановлено та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами право ОСОБА_1 на призначення йому, як особі, яка у 1986 році була евакуйована з 10-кілометрової зони відчуження, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII пенсії за віком зі зниження пенсійного віку на 10 років.

Однак, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якою врегульовано питання строків призначення (перерахунку) та виплати пенсії, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення йому, як особі евакуйованій у 1986 році із 10-кілометрової зони відчуження, пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини першої статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", 03 вересня 2019 року у 55-річному віці.

Зважаючи на положення пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а також беручи до уваги дату звернення позивача за призначенням пенсії, суд, застосовуючи механізм захисту права порушеного суб`єктом владних повноважень та його відновлення, керуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 245 КАС України, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 , як особі евакуйованій у 1986 році із 10-кілометрової зони відчуження, з 03 вересня 2019 року (дати його звернення з відповідною заявою про призначення пенсії) пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 10 років відповідно до пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII.

Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене та встановлені обставини справи, які перевірені зібраними доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 .

У зв`язку з відсутністю документально підтверджених судових витрат позивача, пов`язаних з розглядом даної справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 6-9, 77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м. Житомир, 10003; ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 10.09.2019 №42 "Про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.О.Ольжича, 7, м. Житомир, 10003; ) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_6 ), як особі евакуйованій у 1986 році із зони відчуження, з 03.09.2019 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 10 років відповідно до пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович