Справа № 500/1527/20
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1527/20

07 грудня 2020 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

за участю:

секретаря судового засідання Заблоцька І.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Джус О.В.

представника Міністерства

оборони Шведа О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України (надалі, відповідач-1), ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі, відповідач-2), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, пунктом 10 рішення комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум Міністерства оборони України оформленого протоколом засідання комісії №16 від 09.02.2018, зобов`язати Міністерство оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_2 призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням вперше 06.10.2017 інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 01.01.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Міністерство оборони України, на думку позивача, неправомірно відмовило йому у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням позивачу ІІІ групи інвалідності, порушивши його права. Позивач вважає такі дії протиправними та просить суд скасувати оскаржуваний пункт протоколу, призначити та виплатити одноразову грошову допомогу, оскільки вважає, що йому кореспондоване право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням первинно III групи інвалідності, передбаченої Законом України № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013.

Ухвалою суду від 06.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Представник Міністерства оборони України подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що відповідними Положеннями не встановлено чіткого відсотка ступеню втрати професійної працездатності при встановленні ІІІ групи інвалідності, проте обов`язок його встановлення покладається на медику-соціальну експертизу. Вказав, що у відповідності до вимог чинного законодавства, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності, виплата одноразової грошової допомоги, у зв`язку із змінами, що відбулись у Закону №2011-ХІІ. Вважає, що підставою для встановлення ІІІ групи інвалідності є втрата працездатності в межах від 30 до 60 відсотків, в той час як у позивача окрім отримання групи інвалідності відбулися зміни ступеня втрати професійної працездатності у відсотках з 20% до 60%. На думку представника відповідача-1, до компетенції суду не належить право приймати рішення про зобов`язання Міністерства оборони України вчинити дії щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги. При цьому, звернув увагу суду на тому, що Міністерство оборони України тільки приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, а в подальшому у разі прийняття позитивного рішення, кошти перераховує уповноваженому органу, який приймав документи від заявника, і останній у свою чергу видає наказ про виплату даної допомоги та перераховує відповідні кошти заявнику або видає через касу. За таких обставин, просив відмовити у задоволенні позову.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що оскільки з дня первинного встановлення інвалідності - 18.06.2015 до дня встановлення ІІ групи інвалідності - 06.10.2017 минуло понад два роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, ніж йому виплачена. Таким чином, вважає, що вимоги, заявлені до ІНФОРМАЦІЯ_1 як до відповідача в даній справі є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки військкомат виконує виключно кореспондуючі функції з передання документів та повідомлення в подальшому громадян щодо прийнятих Міністерством оборони України рішень за їхніми зверненнями.

Ухвалою суду від 27.07.2020 постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, судове засідання призначено на 04.09.2020 о 10:00 год.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив Міністерства оборони України, в якому зазначив, що на момент первинного встановлення позивачу часткової працездатності Тернопільською МСЕК №1 від 18.06.2015 Закон №2011-ХІІ та Порядок №975 не містили норми, яка б встановлювала строк реалізації права на одноразову грошову допомогу при подальшому встановленні особі інвалідності за наслідками повторного медичного огляду.

Також, представник позивача подав відповідь на відзив Тернопільського обласного військового комісаріату, який містить аналогічні мотиви, що і відповідь на відзив Міністерства оборони України.

Ухвалою суду від 28.08.2020 призначено судове засідання в режимі відеоконференції на 04.09.2020 о 10:00 год.

04.09.2020 у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції оголошено перерву до 05.10.2020 о 11:00 год.

05.10.2020 розгляд даної справи відкладено до 29.10.2020 о 11:00 год. у зв`язку із перебуванням головуючої судді на лікарняному.

Ухвалою суду від 26.10.2020 призначено судове засідання в режимі відеоконференції на 29.10.2020 о 11:00 год.

29.10.2020 у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції оголошено перерву до 12.11.2020 о 14:30 год.

Ухвалою суду від 02.11.2020 призначено судове засідання в режимі відеоконференції на 12.11.2020 о 14:30год.

04.09.2020 у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції оголошено перерву до 07.12.2020 о 11:00 год.

Ухвалою суду від 13.11.2020 призначено судове засідання в режимі відеоконференції на 07.12.2020 о 11:00 год.

07.12.2020 у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити повністю з мотивів, наведених у позовній заяві, відповіді на відзив Міністерства оборони України, відповіді на відзив Тернопільського обласного військового комісаріату.

Представник Міністерства оборони України у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції проти позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні повністю з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 у відкрите судове засідання в режимі відеоконференції не прибув, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, причин неприбуття суду не повідомив.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення учасників справи суд зазначає про таке.

Позивач проходив військову службу в Збройних Силах України з 20 серпня 2014 року по 22 вересня 2015 року, та приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України з 04.11.2014 по 21.01.2015, 26.06.2015 по 22.09.2015, що підтверджується довідкою №К/10 від 10.03.2016, виданою Тернопільським об`єднаним військовим комісаріатом Міністерства оборони України.

Згідно довідки Військової частини - польової пошти НОМЕР_1 , 20.01.2015, 20.01.2015 позивач отримав травми в зоні антитерористичної операції, при виконанні бойового завдання. 18.06.2015 Тернопільською обласною МСЕК № 1 встановлено 20% втрати працездатності без встановлення групи інвалідності внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби серії АГ №0004757.

В подальшому, 27.07.2017 проведено повторну комісію ВЛК Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, де відмінено рішення попереднього ВЛК в/ч НОМЕР_2 №347/122 від 28.05.2015 року про причинний зв`язок по свідоцтву про хворобу №347/122

Після цього, позивачу 06.10.2017 року Тернопільською обласною МСЕК № 1 за результатами первинного огляду встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою серії АВ №1056753.

Позивач 31.10.2017 звернувся до Тернопільського обласного військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги.

Однак згідно з пунктом 10 рішення комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії № 16 від 09.02.2018 року, у призначенні та виплаті допомоги відмовлено з посиланням на те, що група інвалідності встановлена понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності.

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що частиною другою ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини другої статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

За визначенням статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Абзацом 2 пункту 4 зазначеної вище статті встановлено, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 визначено механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).

Пунктом 8 Порядку №975 встановлено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Як було встановлено, позивачу під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 20% ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, якою у спірному випадку є 06.10.2017.

Згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011-XII, який набрав чинності з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Положення пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014.

Згодом, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Обидві ці норми пункту 4 статті 16-3 Закону (абз. 1 і 2) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності.

Правовідносини щодо первинного встановлення інвалідності виникли після набрання чинності зазначеним Законом, тому пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-XII застосовується до позивача.

Суд звертає увагу, що на час первинного встановлення інвалідності позивачеві (18.06.2015) правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла.

З дня первинного встановлення ступеня втрати працездатності (18.06.2015) до дня встановлення ІІІ групи інвалідності (06.10.2017) минуло понад два роки. Відтак, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. При цьому причина інвалідності (ступеня втрати працездатності) для обчислення строку самостійного правового значення не має.

Наведений висновок узгоджується з Постановою Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №806/2187/18. Також аналогічна позиція у подібних правовідносинах висловлена Верховним Судом в ухвалі від 23.05.2019 у справі №2340/4394/18 та постановах від 20.02.2020 у справі №806/714/18, від 04.03.2020 у справі №240/5765/18.

Суд звертає увагу позивача, що 15.07.2020 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову у справі №240/10153/19, якою відступив від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №295/3091/17, від 21.06.2018 у справі №760/11440/17, від 30.09.2019 у справі №825/1380/18 та вказав, що абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.

Окрім того, абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.

Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі. Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.

Таким чином, право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду, передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014, зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).

Таким чином, оскільки встановлення інвалідності відбулося після спливу дворічного строку з дня первинного огляду та встановлення ступеня втрати працездатності, оскаржуване рішення Міністерства оборони України є правомірним та скасуванню не підлягає.

Позовна вимога щодо зобов`язання Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням вперше 06.10.2017 інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, в розмір 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 01.01.2017 не підлягає до задоволення, оскільки є похідною.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.05.2011: згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 14 грудня 2020 року.

Реквізити учасників справи:

Копію рішення надіслати ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідачі:

Міністерство оборони України (місцезнаходження: Повітрофлотський проспект, 6,Київ 168,03168 );

Тернопільський обласний військовий комісаріат (місцезнаходження: вул. Січових Стрільців, 2, м.Тернопіль,46001 ).

Головуюч

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"
суддя Дерех Н.В.