Справа № 351/1218/20
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 351/1218/20 пров. № А/857/14627/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Іщук Л. П.,

суддів Онишкевича Т. В., Судової-Хомюк Н. М.,

за участю секретаря судового засідання Лутчин А. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2020 року, ухвалене головуючим суддею Калиновським М. М. о 13:55 год у м. Снятин, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - інспектор поліції Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області лейтенант поліції Никон Володимир Володимирович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,

ВСТАНОВИВ:

17.07.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області (далі УПП), в якому просить поновити строк звернення до суду, визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 23.01.2020 серії ЕКК № 2013703.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що відповідач протиправно притягнув його до адміністративної відповідальності за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів та наклав на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн, оскільки відсутні докази того, що відповідач вимірював швидкість саме його автомобіля. Крім цього, швидкість не могла бути виміряна точно, оскільки пристрій для вимірювання знаходився в руках, а не на спеціальному пристрої кріплення (тринога). Зазначав, що оскаржувана постанова не містить відомостей про особу, яка проводила фотофіксацію правопорушення, і наявність у неї дозволу на використання спеціальних засобів нагляду за дорожнім рухом. Також позивач вказував на порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 03.11.2020 поновлено позивачу строк звернення до суду з даним позовом, в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить виправити технічну описку, а саме замість серії «ЕКК» вказати «ЕАК», скасувати судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції позбавлено його права на приведення у відповідність з вимогами статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України позовної заяви та у зв`язку з ненаданням копії оскаржуваної постанови відмовлено в задоволенні позову. Зазначає, що ним допущено технічну описку і замість серії оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення «ЕАК» у позовній заяві вказано «ЕКК», що не може бути підставою для відмови в задоволенні позову.

В судове засідання з розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Позивачем подано до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 229, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Судом першої інстанції було встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 23.01.2020 інспектором роти № 1 батальйону 1 УПП лейтенантом поліції Никоном В. В. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 2013703, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Відповідно до вказаної постанови 23.01.2020 близько 16:29 год на ділянці дороги Н10 147 км, Івано-Франківської області, Коломийського району, с. Лісна Слобідка, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зі швидкістю 78 км/год, чим перевищив швидкісний режим в населеному пункті (не більше 50 км/год), що є порушенням вимог пункту 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР), та зафіксовано приладом TruCam LTI 20/20 серії ТС0006801.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач оскаржує постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 23.01.2020 серії ЕКК № 2013703, однак, до матеріалів справи долучено постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 23.01.2020 іншої серії - ЕАК № 2013703, яка не оскаржується.

Апеляційний суд, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1.3 ПДР передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з підпунктом «б» пункту 12.9 ПДР водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Відповідно до пункту 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно з частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як встановлено з оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, інспектором роти 1 батальйону 1 УПП Никоном В. В. було здійснено фіксацію засобом вимірювальної техніки TruCam LTI 20/20 серії ТС0006801.

Слід зазначити, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В порушення зазначених норм Управлінням патрульної поліції в Івано-Франківській області, як суб`єктом владних повноважень, не надано суду доказів здійснення фіксації вчиненого позивачем правопорушення засобом вимірювальної техніки TruCam LTI 20/20 серії ТС0006801.

Інших доказів, які б свідчили про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення судом у цій справі не встановлено, а позивач заперечує вчинення ним адміністративного правопорушення.

Щодо доводів позивача про порушення відповідачем частини другої статті 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилося у нескладенні протоколу про адміністративне правопорушення, то апеляційний суд не вважає їх обґрунтованими з огляду на наступне.

Статтею 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено обов`язку поліцейського складати протокол у випадку вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зазначене також підтверджується приписами пункту 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція № 1395)

Тому, враховуючи норми статті 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення та пункту 4 Інструкції № 1395, дії відповідача щодо винесення виключно постанови про притягнення до адміністративної відповідальності без складення відповідного протоколу відповідають вимогам чинного законодавства.

Апеляційний суд звертає увагу, що зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, свідчать про оскарження ним постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 23.01.2020 серії ЕАК № 2013703, в той час як у позовних вимогах зазначено серію постанови ЕКК, що свідчить про допущення очевидної технічної описки.

Натомість, суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про безпідставність позову з огляду на долучення до такого копії постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, яка не відповідає оскаржуваній, незважаючи на те, що зазначені в позовній заяві обставини зафіксованого правопорушення відповідають обставинам, зазначеним у доданій до позовної заяви постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 23.01.2020 серії ЕАК № 2013703.

Апеляційний суд погоджується з доводами позивача, що встановлення судом першої інстанції обставин подання позовної заяви без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, могло бути підставою для залишення позовної заяви без руху, а не для відмови в задоволенні позову по суті.

Вказана обставина свідчить про позбавлення позивача можливості усунути недоліки позовної заяви та невиконання судом першої інстанції свого обов`язку стосовно дотримання гарантії справедливого судового розгляду, згідно з яким кожній стороні має бути надана можливість подати докази у справі.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, відтак, оскаржувану постанову в справі про адміністративне правопорушення слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі пункту 3 частини третьої статті 286 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відтак, судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як встановлено апеляційним судом з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 за подання позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 420,40 грн (квитанція від 16 липня 2020 року№ 27512948) та за подання апеляційної скарги - у розмірі 630,60 грн (квитанція від 11.11.2020 № 29388172).

Враховуючи, що позов та апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволені, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність стягнення на його користь судових витрат в розмірі 1051 грн за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції, оскільки Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області є підрозділом Департаменту патрульної поліції без створення юридичної особи.

В свою чергу, з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів реальності та підтвердження фактичного розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу (квитанції чи іншого платіжного документа, які підтверджують факт понесення витрат саме у цій справі і у визначеному розмірі), апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав щодо відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 286, 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2020 року у справі № 351/1218/20 скасувати та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 23.01.2020 серії ЕАК № 2013703 та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (, місцезнаходження: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судові витрати в розмірі 1051 (одна тисяча п`ятдесят одна) грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 16.12.2020