Справа № 420/3631/20
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/3631/20

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Домусчі С.Д.,

Кравця О.О.,

за участю: секретар судового засідання Уштаніт Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року, прийняте у складі суду судді Балан Я.В. в місті Одеса по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просила суд про визнання протиправними та скасування прийнятих Головним управлінням ДПС України в Одеській області 16.01.2020 року податкових повідомлень-рішень № про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) або пені на 1211535,84 гривень та № - адміністративний штраф та інші санкції у сумі 510,00 гривень.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування прийнятих Головним управлінням ДПС України в Одеській області 16.01.2020 року податкових повідомлень-рішень № про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) або пені на 1211535,84 гривень та №, адміністративний штраф та інші санкції у сумі 510,00 гривень задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС в Одеській області звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що у порушення п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995 року, у позивача під час проведення перевірки було встановлено відсутність ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та зберігання, а також, перевіряючим не було надано документи, що належать та пов`язані з предметом перевірки (банківські виписки, касову книгу з додатками, договору оренди земельної ділянки автостоянки або інші правовстановлюючі документи на використання автостоянки), що є порушенням п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України. Крім того, апелянт вказує, що рішенням ДПС України №6933/6/99-00-08-05-06-06 від 24.02.2020 року, було продовжено строк розгляду скарги позивача, а тому, рішення про відмову у задоволенні скарги було прийнято у строк встановлений законом.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, зареєстрована 22.03.2019 року за №2 016104 та відповідно до код КВЕД 46.39 здійснює неспеціалізовану оптову торгівлю продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (т.І, а.с.9).

15.11.2019 року, на підставі наказу Головного управління ДПС в Одеській області №1421 від 05.11.2019 року та направлень на проведення перевірки №№389, 390 від 05.11.2019 року, проведено фактичну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період діяльності з 01.07.2019 року по дату закінчення перевірки, з метою здійснення контролю щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів (т.І, а.с.225).

Фактична перевірка проводилася за адресою господарської одиниці ФОП ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .

У ході проведення перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , посадовими особами ГУ ДПС в Одеській області надавався запит про надання документів, згідно якого, на підставі п.п.20.1.6, п.20.1 ст.20 Податкового Кодексу України та наказу про проведення фактичної перевірки №1421 від 05.11.2019 року, позивачу у термін до 08.11.2019 року необхідно було надати за адресою: АДРЕСА_2 , перелік документів (усього 20 позицій), зокрема, реєстраційні документи на РРО, довідку про опломбування РРО, ліцензії, залишки ТМЦ на момент початку проведення перевірки, тощо (т.І, а.с.11).

За результатами проведеної перевірки, посадовими особами Головного управління ДПС в Одеській області складено Акт (Довідку) про результати фактичної перевірки №179/15/РРО/ НОМЕР_1 від 15.11.2019 року (т.І. а.с.223-224).

ФОП ОСОБА_1 , відмовилась надавати документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки, зокрема, прибуткові накладні, видаткові накладні, книга обліку доходів та витрат, про що посадовими особами Головного управління ДПС в Одеській області було складено Акт №244 від 15 листопада 2019 року (т.І, а.с.234).

Згідно висновків Акту перевірки №179/15/РРО/ НОМЕР_1 від 15.11.2019 року, контролюючим органом встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 , вимог п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995 року та п.85.2 статті 85 Податкового кодексу України.

Від підписання акту (довідки) про проведення фактичної перевірки та отримання другого примірника ФОП ОСОБА_1 відмовилась, про що посадовими особами контролюючого органу було складено акт №245 від 15 листопада 2019 року (т.І, а.с.233).

На підставі акту перевірки №179/15/РРО/ НОМЕР_1 від 15.11.2019 року, ГУ ДПС в Одеській області, винесено податкові повідомлення-рішення:

форми «С» № від 16.01.2020 року, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) та/або пеню, за платежем: штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у сумі 1211535,84 гривень (т.І, а.с.17);

форми «ПС» № від 16.01.2020 року, яким до позивача застосовано штраф за порушення п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України у розмірі 510,00 гривень (т.І, а.с.18).

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями, 31.01.2020 року, ФОП ОСОБА_1 , звернулась до Державної податкової служби України зі скаргою (т.І, а.с.20-22).

Рішенням ДПС України №6933/6/99-00-08-05-06-06 від 24.02.2020 року було продовжено строк розгляду скарги ФОП ОСОБА_1 , отриманої 04.02.2020 року (т.І, а.с.23).

Рішенням ДПС України про результати розгляду скарги №11630/6/99-00-08-05-06-06 від 31.03.2020 року, у задоволенні скарги ФОП ОСОБА_1 , - відмовлено (т.І, а.с.25-26).

Вважаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області протиправними, позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «С» № від 16.01.2020 року, оскільки позивач належним чином забезпечувала ведення Книги обліку доходів і витрат та має достатній обсяг первинних документів, що є підставою для оприбуткування (обліку) товару, натомість висновок відповідача здійснений без проведення інвентаризації, а ст.20 Закону України №265/95-ВР передбачено відповідальність саме за реалізацію необлікованих товарів, а не за їх залишок чи нестачу. Суд першої інстанції також дійшов висновку щодо неправомірності податкового повідомлення-рішення форми «ПС» № від 16.01.2020 року, оскільки позивачем надсилалась до контролюючого органу книга обліку доходів та витрат, а перевіряючими під час перевірки використовувались: денний звіт, опис наявних готівкових коштів, залишки ТМЦ, прайс-лист та відомість (т.І, а.с.224 зворотній бік). До того ж, за висновками суду першої інстанції, запит про надання інформації був складений із порушенням вимог, визначених Порядком №1245, що звільняло позивача від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно з положеннями статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Як вбачається з матеріалів справи, податкове повідомлення-рішення форми «С» № від 16.01.2020 року винесено у зв`язку з порушенням, на переконання контролюючого органу, позивачем пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі Закон №265/95-ВР).

Так, пунктом 12 статті 13 Закону № 265/95-ВР, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб-підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Відповідно до статті 20 Закону № 265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб-підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Таким чином, фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, при продажі товарів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов`язані вести облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації. Недотримання вказаного обов`язку має наслідком застосування фінансової санкції у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації.

Підставою для застосування штрафних санкцій за реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, є встановлений факт наявності товарів в місцях їх реалізації та/або зберігання, які не обліковані у встановленому порядку, тобто виявлення товарів у надлишку (перевищення кількості товару в наявності над облікованим товаром).

Облік таких товарів за правилами пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР повинен здійснюватися на складах та/або за місцем їх реалізації.

Оскільки у розділі V Закону № 265/95-ВР передбачена відповідальність за порушення вимог лише цього Закону, тому застосування санкції, передбаченої статтею 20 Закону № 265/95-ВР можливе до суб`єкта господарювання, який не облікував товар та реалізував його, не провівши розрахунки через реєстратор розрахункових операції.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності визначені Законом України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон № 996-XIV), відповідно до статті 3 якого бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 Закону № 996-XIV встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

До первинних документів, що є підставою для оприбуткування товару, належать накладні та товарно-транспортні накладні, такі документи є підставою для внесення записів до облікових бухгалтерських реєстрів.

Відповідно до положень статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що пункт 12 статті 13 Закону № 265/95-ВР передбачає альтернативні форми ведення обліку товарних запасів, а саме: облік товарних запасів на складах; облік товарних запасів за місцем їх реалізації; облік товарних запасів на складах та за місцем їх реалізації, і разом з цим, не містить імперативного припису щодо обов`язкового обліку товарних запасів виключно за місцем їх реалізації.

Таким чином, фінансова санкція, встановлена статтею 20 Закону № 265/95-ВР, може бути застосована до суб`єкта господарювання лише у тому випадку, коли такий не веде обліку товарів взагалі.

Водночас, сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом накладних за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не вказує на неналежне ведення обліку товарних запасів на складі магазину і за місцем їх реалізації, та не є підставою для застосування до суб`єкта господарювання фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону № 265/95-ВР.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 12 червня 2018 року по справі №814/413/16 та від 30 квітня 2020 року №803/954/14.

Як вбачається з матеріалів справи, під час судового розгляду справи, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 були надані: копія книги доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зареєстровану в Ізмаїльському управлінні Головного управління ДФС в Одеській області за вх.№237 від 12.04.2019 року (т.І, а.с.31-35), виписки по рахунку (т.І, а.с.36-77) та товарно-транспортні накладні (т.І, а.с.78-192).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач належним чином забезпечувала ведення Книги обліку доходів і витрат та має достатній обсяг первинних документів, що є підставою для оприбуткування (обліку) товару, натомість висновок відповідача щодо порушення позивачем п.12 ст. 3 Закону України № 265/95-ВР від 06.07.1995 року ґрунтується на підставі відсутності документів за місцем здійснення господарської діяльності та порівняння прайс-листа та інформації щодо залишків товару, здійсненої без проведення інвентаризації.

При цьому, згідно правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 05 березня 2019 року, статтею 20 Закону № 265/95-ВР передбачена відповідальність за реалізацію не облікованих товарів, а не за їх надлишок чи нестачу.

Таким чином, враховуючи належне ведення позивачем Книги обліку доходів і витрат, недоведеність податковим органом фактів реалізації не облікованого товару, а також не проведення податковим органом інвентаризації, колегія суддів погоджується з висновком суду першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «С» № від 16.01.2020 року.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, податкове повідомлення-рішення форми «ПС» № від 16.01.2020 року винесено у зв`язку з порушенням, на переконання контролюючого органу, позивачем вимог п. 85.2 ст. 85 ПК України.

Згідно положень п. 85.2 ст. 85 ПК України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Водночас, відповідно до п.44.6 статті 46 ПК України, у разі, якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

У разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який проводить перевірку, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 15.11.2019 року (до прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та закінчення перевірки), ФОП ОСОБА_1 , рекомендованим листом надсилались на адресу ГУ ДПС в Одеській області копії первинних документів, зокрема, книга обліку доходів та витрат (т.ІІ, а.с.9-10), однак докази врахування контролюючим органом відповідних документів під час прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень у матеріалах справи відсутні та відповідачем не надані. Таким чином, факт надходження зазначених документів на адресу контролюючого органу відповідачем не спростовано.

Разом з тим, при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки (п.85.4 ст.85 ПК України).

Відповідно до п.73.3 ст.73 ПК України, контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити: 1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу.

Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом). У разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

Аналогічні вимоги до змісту та форми запиту контролюючого органу містяться у п.9, п.10 Порядку отримання інформації контролюючими органами за їх письмовим запитом затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1245 від 27.12.2010 року (далі - Порядок №1245).

Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції, наданий ФОП ОСОБА_1 запит контролюючого органу (т.І, а.с.11), всупереч вимогам п.73.3 ст.73 ПК України та п.9, п.10 Порядку №1245, був підписаний не керівником контролюючого органу чи його заступником або уповноваженою особою, а головним державним ревізором - інспектором О.Павловим та А.Погребняк та не печатки контролюючого органу.

За таких обставин, згідно положень п.73.3 ст.73 ПК України та п.16 Порядок №1245, позивач була звільнена від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 09 квітня 2019 року по справі № 804/5722/16, від 10 червня 2019 року по справі №804/5840/16, від 10 березня 2020 року по справі № 120/1378/19.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо неправомірності податкового повідомлення-рішення форми «ПС» № від 16.01.2020 року.

Колегія суддів наголошує, що доводи апеляційної скарги фактично дублюють зміст відзиву на адміністративний позов (т.І, а.с. 220-221). При цьому вказаним доводам була надана належна правова оцінка судом першої інстанції, а жодних нових доводів та обґрунтувань, в чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права, апелянтом наведено не було.

Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О. О. Кравець