Справа № 380/6434/20
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 рокуЛьвівСправа № 380/6434/20 пров. № А/857/12694/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В., Довгої О.І.,

при секретарі судового засідання: Галаз Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року (суддя Хома О.П., ухвалене в місті Львові) у справі № 380/6434/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2020 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України в якому просив стягнути з Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 14.06.2019 по день фактичної виплати 15.04.2020 терміном 304 дні, виходячи з середньоденного заробітку (грошового забезпечення), нарахованого відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, в розмірі 120 061 грн 76 коп.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 15.06.2019 по день фактичної виплати 15.04.2020 в розмірі 27 705 (двадцять сім тисяч сімсот п`ять) грн 04 к., з урахуванням податків, зборів та інших платежів відповідно до вимог чинного законодавства. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, його оскаржив позивач - ОСОБА_1 подавши до Восьмого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує на неповне з`ясування фактичних обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення та просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України відповідач повинен виплатити йому середнє грошове забезпечення за несвоєчасну виплату компенсації за невикористану додаткову відпустку з дня виключення зі списків особового складу частини до дня фактичного розрахунку. Вказує, що наведений судом першої інстанції аргумент зменшення розміру середнього заробітку, як пошук справедливості та співмірності, без наявності встановлених законом підстав зміни розміру середнього заробітку є незаконним. Зазначає, що стосовно формули нарахування розміру середнього заробітку та спроб імпламентувати її в чинне законодавство суд вийшов за межі своїх повноважень.

В судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, та представників сторін, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу в межах наведених доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу в Кінологічному навчальному центрі Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на посаді старшого техніка начальника групи криптографічного захисту інформації центру зв`язку та інформаційних систем у званні старшого прапорщика, що підтверджується посвідченням від 11.03.2015 серії НОМЕР_1 . ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням від 11.03.2015 серії НОМЕР_1 .

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , звільненого з військової служби в запас за підпунктом а (у зв`язку із закінченням контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу на підставі наказу начальника Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 10.06.2019 №121-ОС, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 14.06.2019 на підставі наказу від 14.06.2019 №126-ОС.

Судом встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.04.2020 у справі за № 380/1954/20, яке набрало законної сили 07.08.2020, визнано протиправною бездіяльність Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015 - 2019 роки, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби та зобов`язано Кінологічний навчальний центр Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015 - 2019 роки, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, розрахунок за вищевказаними судовим рішенням здійснено 15.04.2020 шляхом перерахування на картку 27 684 грн 80 коп., що підтверджується випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 від 29.04.2020 №H6F4DGUUTIT4J98V.

Відтак, оскільки Кінологічний навчальний центр Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України провів розрахунок з ОСОБА_1 у зв`язку із звільненням лише 15.04.2020, останній звернувся в суд з даним позовом.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції зробив висновок про помилковість доводів відповідача щодо відсутності підстав для застосування до спірних відносин норм КЗпП України. Поряд з цим, при частковому задоволенні позову, судом першої інстанції застосовано принцип співмірності, з урахуванням таких обставин, як розмір недоплаченої позивачу суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати тощо.

Колегія суддів з приводу такого висновку суду першої інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частин 1,2 статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Частиною другою вказаної статті встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до пунктів 1-3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159) передбачено, що дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру:

Частиною першою статті 47 Кодексу законів про працю України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму (стаття 116 КЗпП України).

Згідно із статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, за загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми КЗпП України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби в Державній прикордонній службі України.

Відтак судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що аналіз спеціального законодавства та положень КЗпП України, свідчить про помилковість доводів відповідача щодо відсутності підстав для застосування до спірних відносин норм КЗпП України.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, повний розрахунок з ОСОБА_1 відповідач провів не в день виключення позивача із списків КНЦ (в/ч 2418) 14.06.2019, а саме 15.04.2020, тобто несвоєчасно.

Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати від 08.02.1995 №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Статтею 2 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема: заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що суд має право зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, і таке залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 вказаного Кодексу.

Відповідно до висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 30.10.2019 у справі №806/2473/18, суд при вирішенні справи визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що час затримки повного розрахунку з позивачем становить з 15.06.2019 по 14.04.2020, тобто 305 календарних днів, то за цей період відповідач повинен виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідки Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 04.06.2020 №74 (від 05.06.2020 вих.№573) розмір грошового забезпечення позивача за два місяці перед звільненням становить 24 091 грн 20 к. (12 045 грн 60 к. за квітень 2019 року та 12 045 грн 60 к. за травень 2019 року).

Судом першої інстанції вірно зазначено, що для обчислення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні необхідно застосовувати показник 394 грн 94 к. за день (24 091 грн 20 к.( 12 045 грн 60 к. х 2 міс.) / 61 кількість календарних днів у квітні, травні 2019 року). Період затримки фактичного розрахунку становить 305 днів, отже сума середнього грошового забезпечення становить 120 456 грн 70 к. (394 грн 94 к. х 305 днів).

Вирішуючи питання щодо суми середнього грошового забезпечення, яке підлягає виплаті позивачу у зв`язку із затримкою фактичного розрахунку, суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №524/1714/16-а (К/9901/8793/18) щодо застосування принципу співмірності, з урахуванням таких обставин, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати тощо.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що сума виплаченої позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015 - 2019 роки становить 27 684 грн 80 к., а середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні - 120 456 грн 70 к. Вказане свідчить про не співмірність таких сум і зумовлює застосування судом до даних правовідносин принципу співмірності.

Суд першої інстанції визначаючи частку своєчасно невиплаченої частини заробітної плати ОСОБА_1 , вірно встановив, що така становить 0,230 від середнього заробітку за час затримки розрахунку: 27 684 грн 80 к. / 120 456 грн 70 к. (сума компенсації за додаткову відпустку та середній заробіток за весь час затримки розрахунку) = 0,230.

Відтак, сума, яка підлягає відшкодуванню становить: 394 грн 94 к. (середньоденна заробітна плата) х 305 (днів затримки розрахунку) х 0,230 = 27 705 грн 04 к. Виплата відповідачем середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 27 705 грн 04 к. відповідатиме принципу співмірності.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів апеляційного суду вважає вірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують з наведених вище мотивів.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року в справі № 380/6434/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга
У зв`язку з проходженням суддею Запотічним І.І. підготовки в Національній школі суддів України в онлайн режимі в період з 07.12.2020 року по 11.12.2020 року включно, згідно наказу від 18.11.2020 № 625-к/тм, постанова в повному обсязі складена та підписана 14.12.2020 року.