Справа № 380/11598/20
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

14 грудня 2020 року

м. Львів

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Крутько О.В., розглянувши матеріали позовної заяви Громадської спілки «Правозахисне Товариство Українських Офіцерів» в інтересах членів Товариства та членів їх сімей бездомних позивачів по справі: сім`ї ветеранів-інвалідів війни ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та інші до ОСОБА_3 Міністра оборони України про визнання протиправною бездіяльності, притягнення до відповідальності, накладення стягнення, зобов`язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява подана у порядку ст.ст.382,383 КАС України Громадської спілки «Правозахисне Товариство Українських Офіцерів» про визнання протиправної бездіяльності, вчиненої суб`єктом владних повноважень Міністром оборони України (Таран Андрій Васильович) на виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12.06.2017. Притягнути до відповідальності відповідача ОСОБА_3 за невиконання Міністерством оборони України рішення суду відповідно виконавчого листа, а саме накласти на ОСОБА_3 , Міністра оборони України за бездіяльність штраф у розмірі згідно ст.382 КАС України 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зобов`язати Міністра оборони України - Тарана Андрія Васильовича виконати виконавчий лист.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя відкриває провадження в адміністративній справі, якщо відсутні підстави, в тому числі, для відмови у відкритті провадження.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд встановив наступне.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12.06.2017 у цивільній справі № 463/1808/15-ц, провадження № 2/463/66/17 за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Міністерства соціальної політики України, Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова, Виконавчого комітету Львівської міської ради, треті особи: начальник Львівського гарнізону, Львівська міська рада про надання житла, позов ОСОБА_4 , ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Міністерства соціальної політики України, Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова, Виконавчого комітету Львівської міської ради, треті особи: начальник Львівського гарнізону, Львівська міська рада про надання житла задоволено частково. Зобов`язано Квартирно-експлуатаційний відділ м.Львова вчинити всі необхідні дії згідно «Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 року та «Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої Наказом Міністерства оборони України №737 від 30.11.2011 року для придбання житлового приміщення в м.Львові сім`ї ОСОБА_1 , яка складається з п`яти осіб: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Згідно постанови Апеляційного суду Львівської області від 29.05.2018, справа № 463/6052/15-ц апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова залишити без задоволення, апеляційну скаргу Львівського обласного осередку Всеукраїнської громадської організації "Товариства Українських офіцерів" та ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 12 червня 2017 року змінено, доповнивши після слів: «зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова», Міністерство оборони України, вчинити всі необхідні дії згідно «Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 року та «Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої Наказом Міністерства оборони України №737 від 30.11.2011 року для придбання житлового приміщення в м.Львові сім`ї ОСОБА_1 , яка складається з п`яти осіб: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 . В решті рішення залишено без змін.

На виконання рішення Личаківським районним судом м. Львова видано виконавчий лист від 29.05.2018.

Отже, постанова Апеляційного суду Львівської області від 29.05.2018, справа № 463/6052/15-ц набрало законної сили 29.05.2018 року та підлягала виконанню.

Вважаючи, що відповідач в цивільній справі - Міністерства оборони України в супереч нормам чинного законодавства умисно не виконує зазначене рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12.06.2017 у цивільній справі № 463/1808/15-ц, провадження № 2/463/66/17 та постанову Апеляційного суду Львівської області від 29.05.2018, справа № 463/6052/15-ц, Громадська спілка «Правозахисне Товариство Українських Офіцерів» в інтересах членів Товариства та членів їх сімей бездомних позивачів по справі: сім`ї ветеранів-інвалідів війни ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та інші звернулася з даним адміністративним позов до Львівського окружного адміністративного суду. Предметом позову в даній адміністративній справі є визнання протиправної бездіяльності, вчиненої суб`єктом владних повноважень Міністром оборони України (Таран Андрій Васильович) на виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12.06.2017. Притягнення до відповідальності відповідача ОСОБА_3 за невиконання Міністерством оборони України рішення суду відповідно виконавчого листа, а саме накладення на ОСОБА_3 , Міністра оборони України за бездіяльність штраф у розмірі згідно ст. 382 КАС України 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зобов`язання Міністра оборони України - Тарана Андрія Васильовича виконати виконавчий лист.

Таким чином, спірні правовідносини в даній адміністративній справі виникли з приводу невиконання рішення Личаківського районного суду м.Львова від 12.06.2017 у цивільній справі № 463/1808/15-ц, провадження № 2/463/66/17 та постанови Апеляційного суду Львівської області від 29.05.2018 (справа № 463/6052/15-ц).

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

З метою забезпечення кращого захисту прав, свобод фізичних та юридичних осіб в різних сферах суспільних правовідносин, здійснення якісного та неупередженого судочинства, належної організації діяльності судів України, запроваджено систему спеціалізації судів при розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З цією метою процесуальними кодексами, зокрема, врегульовані питання щодо предметної підсудності спорів у всіх суспільних правовідносинах, які підлягають оскарженню в судовому порядку, тобто чітко визначено конкретні категорії справ, які має право розглядати суд певної юрисдикцію, що покладено в основу функціонування системи судочинства України.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до норм Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Право на звернення до суду гарантується також нормами ст. 5 КАС України. Зокрема, вказаною статтею передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

П.1 ч.1 ст.4 КАС України надає визначення поняттю «адміністративна справа», відповідно до якого такою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з дефініцією, наданою в п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому:

-хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

-хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

-хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Зазначене узгоджується також з положеннями ч. 1 ст. 19 КАС України, згідно з якими юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, в тому числі, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Під поняттям «суб`єкт владних повноважень» норми КАС України розуміють орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

В даній адміністративній справі Громадська спілка «Правозахисне Товариство Українських Офіцерів» в інтересах членів Товариства та членів їх сімей бездомних позивачів по справі: сім`ї ветеранів-інвалідів війни ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та інші звернулася з позовом до Міністра оброни України - Тарана Андрія Васильовича. Однак предметом позову в такій справі є не оскарження рішення, дій чи бездіяльності такого при здійсненні ним публічно-владних управлінських функцій (що є необхідною умовою віднесення спору до адміністративного), а бездіяльність такого в якості боржника під час виконання рішення суду у цивільній справі.

Ст.129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Норми статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 1402-VIII 02.06.2016 р. також регламентують обов`язковість судових рішень. Так, зокрема, ч. 2 ст. 13 зазначеного законодавчого акта визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Зазначене кореспондується також з положеннями Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Отже, обов`язковість рішень суду являється однією з основних засад судочинства.

Для забезпечення належного виконання рішення суду у разі невиконання їх у добровільному порядку законодавством встановлений особливий механізм, що полягає у примусовому їх виконанні та забезпечується спеціально уповноваженим органом - органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем.

Вказане відповідає також положенням ЦПК України. Зокрема, згідно ст.431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Позивачем не заперечується, що на виконання постанови Апеляційного суду Львівської області від 29.05.2018, справа № 463/6052/15-ц, Личаківським районним судом м.Львова видано виконавчий лист від 29.05.2018.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах визначені в Розділі VI Цивільного процесуального кодексу України.

Зокрема, згідно вимог ч.1 ст.446 Цивільного процесуального кодексу України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Таким чином, з положень наведеної норми вбачається, що спір щодо виконання судового рішення у цивільній справі підсудній суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Щодо посилання позивача в позовній заяві на ст.ст.382, 383 КАС України, як на процесуальну підставу звернення саме до адміністративного суду з позовом щодо виконання рішення суду по цивільній справі, то суд констатує наступне.

Згідно Розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах вирішуються судом, який ухвалив рішення.

Згідно ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Відповідно до ч.5 статті 383 КАС України у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

Згідно ч.6 ст. 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи - позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що норми ст. 382 та ст. 383 КАС України поширюються на правовідносини, які виникли під час розгляду судом саме адміністративної справи, а також щодо виконання рішення суду, винесеного саме в адміністративній справі та не поширюються на питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах.

Особливості провадження у справах з приводу виконання рішення суду в цивільній справі визначені Цивільно процесуальним кодексом України.

Таким чином, суд вважає, що Громадська спілка «Правозахисне Товариство Українських Офіцерів», звернувшись до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про визнання протиправною бездіяльність ОСОБА_3 Міністра оборони України щодо невиконання рішення суду у цивільній справі обрала неналежний спосіб захисту, оскільки спори, що пов`язані з невиконанням (неналежним) виконання рішень судів у цивільних справах не відносяться до публічно-правових спорів, що підлягають розгляду в адміністративному судочинстві, а вирішуються в іншому встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що даний спір не є публічно-правовим, а стосується виконання рішення суду в цивільній справі, Львівський окружний адміністративний суд не є «встановленим законом судом» щодо розгляду такого спору, а тому суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, у відкритті провадження у справі № 380/11598/20 належить відмовити.

На виконання вимог ч.6 ст. 170 КАС України суд роз`яснює позивачу, що вирішення питання з яким звернулася Громадська спілка «Правозахисне Товариство Українських Офіцерів» в інтересах членів Товариства та членів їх сімей, слід проводити у порядку виконання рішення суду у цивільній справі.

Керуючись ст.ст.14, 170, 243, 248, 249, 372, 373, 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою Громадської спілки «Правозахисне Товариство Українських Офіцерів» в інтересах членів Товариства та членів їх сімей бездомних позивачів по справі: сім`ї ветеранів-інвалідів війни ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та інші до ОСОБА_3 Міністра оборони України про визнання протиправною бездіяльності, притягнення до відповідальності, накладення стягнення, зобов`язання до вчинення дій.

Роз`яснити позивачеві, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачеві.

Ухвала суду може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 256 КАС України. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а у разі, якщо ухвалу було оскаржено та не скасовано судом апеляційної інстанції, така ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя Крутько О.В.