Справа № 640/20851/18
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2020 року м. Київ № 640/20851/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (

АДРЕСА_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ,

вул. Бульварно-Кудрявська, 16)

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (надалі по тексту - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії, яка передбачена частиною 2 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-XII (надалі по тексту - Закон України №2262-XII у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-III (надалі по тексту - Закон України №2050-III у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» (надалі по тексту - Порядок №159 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин);

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити негайно одноразово позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії, яка визначається відповідно до Закону України №2050-III та Порядку №159;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що при здійсненні перерахунку та виплати недоотриманої суми пенсії на виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16 лютого 2018 року у справі №759/12203/17 відповідачем не була нарахована компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням ним строків виплати пенсії за минулий час відповідно до частини 2 статті 55 Закону України №2050-III та Порядку №159.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2018 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Від позивача до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, у якій позивач просить:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів і 3% річних у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії, яка передбачена частиною 2 статті 55 Закону України №2262-XII, Законом України №2050-III та Порядком №159;

- зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити негайно одноразово позивачу компенсацію втрати частини доходів і 3% річних у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії, яка визначається відповідно до Закону України №2050-III та Порядку №159;

- встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду.

Відповідач надав до суду відзив на адміністративний позов, у якому зазначив, що основною умовою для виплати громадянину компенсації втрати частини доходів є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі пенсії. Разом з тим, відповідачем всі пенсійні виплати позивачу здійснюються у строк та у повному обсязі.

З огляду на викладене вище, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), на підставі наявних у справі матеріалів.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 16 лютого 2018 року у справі №759/12203/17 (провадження №2-а/759/71/18) задоволено частково позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в м. Києві, а саме:

- визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в м. Києві щодо не проведення пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23 грудня 2015 року №900, статті 63 Закону України №2262-XII, постанов Кабінету міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (надалі по тексту - Постанова №988), від 18 листопада 2015 року №947 «Про внесення змін до постанови Кабінету міністрів України від 09.03.2006 №268» та довідки від 30 травня 2017 року №40271 про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2016 року, яка виготовлена Ліквідаційною комісією ГУ МВС України в м. Києві;

- зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23 грудня 2015 року №900, статті 63 Закону України №2262-XII, постанов Кабінету міністрів України №988 та від 18 листопада 2015 року №947 «Про внесення змін до постанови Кабінету міністрів України від 09.03.2006 №268» та довідки від 30 травня 2017 року №40271 про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2016 року, яка виготовлена Ліквідаційною комісією ГУ МВС України в м. Києві.

25 квітня 2018 року позивач звернулася до відповідача із заявою про здійснення перерахунку та виплати їй пенсії згідно вказаного вище рішення суду.

Листом від 11 червня 2018 року №16481/03 у відповідь на звернення позивача відповідач повідомив останню, що «Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (надалі по тексту - Постанова №103), пунктом 3 якої передбачено перерахувати з 01 січня 2016 року пенсії, призначені згідно із Законом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) за прирівняною посадою з розміру грошового забезпечення поліцейського, враховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, відсоткову надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за січень 2016 року відповідно до Постанови №988. Розмір премії визначається у середніх розмірах, що фактично виплачені за відповідною посадою (посадами) поліцейського за січень 2016 року.

Виплату перерахованих пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) проводити з 01 січня 2018 року. Сума перерахованих пенсій для виплати за період із 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року обчислюється органами Пенсійного фонду України станом на 01 січня 2018 року та виплачується після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету у відповідному порядку.

На виконання Постанови №103 відповідачем проведено перерахунок пенсії позивача з 01 січня 2016 року. Виплату різниці пенсії за період із 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року у сумі 52556,83 грн буде проведено в порядку, визначеному Постановою №103. Доплату різниці пенсії за січень-квітень 2018 року у сумі 8157,24 грн виплачено позивачу у квітні поточного року.

Після проведеного перерахунку розмір пенсійної виплати позивача 01 травня 2018 року становить 3925,02 грн.

Згідно з рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 16 лютого 2018 року у справі №759/12203/17 (провадження №2-а/759/71/18) відповідачем 19 березня 2018 року (дата набрання законної сили вказаним рішенням суду) здійснено позивачу перерахунок пенсії у порядку, встановленому судовим рішенням, та нараховано кошти за період із 19 березня 2018 року по 31 травня 2018 року у сумі 820,65 грн. Зазначену суму перераховано на вкладний рахунок позивача у червні 2017 року.

З 01 червня 2018 року позивачу встановлено для щомісячної виплати визначений судом розмір пенсії у сумі 4264,22 грн».

Невиплата відповідачем позивачу компенсації втрати доходів зумовила звернення останньої до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, прийнятої на п`ятій сесії Верховної Ради України 28 червня 1996 року, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (надалі по тексту - Закон України №1058-IV) встановлено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Статтею 1 Закону України №2050-III встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 Закону України №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Пунктом 2 Порядку №159 встановлено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно з пунктом 3 Порядку №159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до пункту 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Приклади обчислення суми компенсації наведено у додатку.

Статтею 3 Закону України №2050-III визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 Закону України №2050-III, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до статті 6 Закону України №2050-III компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої Законом України №1058-IV, Законом України №2050-III та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справах №336/4675/17 та №522/5664/17, від 21 червня 2018 року у справі №523/1124/17, від 03 липня 2018 року у справі №521/940/17 та від 15 серпня 2018 року у справі №653/3356/17.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені, оскільки нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. Правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат.

Використане у статті 3 Закону України №2050-III та пункті 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Як вже зазначено вище, рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 16 лютого 2018 року у справі №759/12203/17 (провадження №2-а/759/71/18) задоволено частково позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в м. Києві, а саме: визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в м. Києві щодо не проведення пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року та зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки від 30 травня 2017 року №40271 про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2016 року, яка виготовлена Ліквідаційною комісією ГУ МВС України в м. Києві.

Відповідно до листа відповідача від 11 червня 2018 року №16481/03, згідно з рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 16 лютого 2018 року у справі №759/12203/17 останнім здійснено перерахунок позивачу пенсії в порядку, встановленому судовим рішенням та сума нарахованих коштів за період з 19 березня 2018 року по 31 травня 2018 року становить 820,65 грн. Також в зазначеному листі вказано про те, що виплату різниці пенсії за період із 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року у сумі 52556,83 грн буде проведено у порядку, визначеному Постановою №103. Доплату різниці пенсії за січень-квітень 2018 року в сумі 8157,24 грн. виплачено позивачу у квітні поточного року.

Таким чином, оскільки тривале ненарахування та невиплата пенсії за минулі періоди сталися з вини відповідача, зокрема, призначення і виплати позивачу заниженого розміру пенсії, то остання має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасним отриманням щомісячних пенсійних виплат, донарахованих їй на підставі рішення суду.

Суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (надалі по тексту - ЄСПЛ), викладену у рішенні у справі «Стреч проти Сполучного Королівства» (заява №44277/98), в якому ЄСПЛ, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначив, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності.

Крім того, у справі «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини» (заяви №71916/01, №71917/01 та №10260/02) ЄСПЛ надав тлумачення поняттю «майно» саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції, відповідно до якого таке поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності». При цьому, Суд зробив висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність.

Положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зі змісту положень статті 4 Закону України №2050-III вбачається, що виникнення у відповідача обов`язку щодо виплати позивачу компенсації частини доходу у зв`язку з порушенням строку виплати пенсії пов`язано не з фактом подання позивачем відповідної заяви, а з фактом виплати позивачу відповідної заборгованості, а тому суд робить висновок, що юридично значимою для позивача є саме бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу суми компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строку виплати пенсії.

Положеннями Закону України №2050-III чітко передбачено обов`язок підприємств, установ і організації здійснити компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати та статтею 3 вказаного Закону визначено механізм здійснення нарахування та виплати відповідної компенсації.

Як встановлено судом, відповідачем було допущено бездіяльність як щодо виплати, так і щодо нарахування позивачу компенсації втрати частини грошових доходів, відповідно до Закону України №2050-III та Порядку №159, у зв`язку з порушенням строків виплати належних сум пенсійного забезпечення.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини грошових доходів, відповідно до Закону України «№2050-III та Порядку №159, у зв`язку з порушенням строків виплати належних сум пенсійного забезпечення, є такою, що підлягає задоволенню.

Враховуючи встановлення судом допущення відповідачем бездіяльності щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини грошових доходів, відповідно до Закону України №2050-III та Порядку №159, у зв`язку з порушенням строків виплати належних сум пенсійного забезпечення, суд також дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів, відповідно до Закону України №2050-III та Порядку №159, у зв`язку з порушенням строків виплати належних сум пенсійного забезпечення.

Стосовно інших заявлених вимог, в частині згідно із поданою позивачем заявою про уточнення позовних вимог, суд зазначає, що такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки у межах даної справи позивачем не оскаржується правильність/помилковість здійснення відповідачем перерахунку та виплати пенсії або невчинення таких дій. Предметом спору у даній справі є саме бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів. У вказаній частині судом спір вирішено по суті.

Щодо вимоги про встановлення судового контролю, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду, та має застосовуватися у виключних випадках.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про можливість ухилення відповідачем від виконання даного судового рішення, а тому підстави для встановлення судового контролю відсутні.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частинами 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-III та постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», у зв`язку з порушенням строків виплати належних сум пенсійного забезпечення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-III та постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», у зв`язку з порушенням строків виплати належних сум пенсійного забезпечення.

В іншій частині адміністративного позову - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) понесені нею документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 500 (п`ятсот) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

Суддя А.Б. Федорчук