Справа № 520/10767/2020
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 р.Справа № 520/10767/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Макаренко Я.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

Представник позивача Скрипка Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , як законного представника своїх малолітніх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 18.08.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/10767/2020

за позовом ОСОБА_1 , як законного представника своїх малолітніх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3

до Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради , Харківської міської ради

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , як законний представник своїх малолітніх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила суд:

- визнати відмову Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради у видачі ОСОБА_1 , як законного представника своїх малолітніх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дублікату свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала на праві приватної власності спадкодавцю ОСОБА_4 , протиправною;

- зобов`язати Харківську міську раду в особі свого виконавчого органу Юридичного департаменту Харківської міської ради погодити проект наказу Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради про видачу ОСОБА_1 , як законного представника своїх малолітніх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дублікату свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала на праві приватної власності спадкодавцю ОСОБА_4 ;

- зобов`язати Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради підготувати та зареєструвати дублікат свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , анулювати реєстрацію раніше виданого свідоцтва про право власності на вищезазначену квартиру, видати зареєстрований у встановленому порядку дублікат вищезазначеного свідоцтва ОСОБА_1 , як законного представника своїх малолітніх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- відповідно до ст. 372 КАСУ встановити строк виконання судового рішення у 30 (тридцять) календарних днів.

- відповідно до ст. 382 КАСУ зобов`язати відповідачів подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.08.2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій вона, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідачі подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких вони, наполягаючи на законності та обгрунтованості ухвали суду першої інстанції, просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивач, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті ухвали, норм матеріального та процесуального права, просили скасувати оскаржувану ухвалу, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

В судове засідання представники відповідачів не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності представників відповідачів.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження, виходив з того, що зазначену заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України, суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

При цьому, суд зазначає, що під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно також виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Так, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб`єктів владних повноважень.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 805/4506/16-а, від 27 червня 2018 року у справі № 815/6945/16.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суд повинен виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач, з посиланням на приписи ст. 321 Цивільного кодексу України та ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, вбачає порушення суб`єктами владних повноважень прав ОСОБА_1 та її малолітніх дітей під час визнання спадщини та видачі дублікату свідоцтва про право власності на таку спадщину.

Отже, колегія суддів зазначає, що предметом даного спору є протиправні дії та рішення суб`єктів владних повноважень щодо не оформлення спадкового майна та відмову у видачі ОСОБА_1 , як законного представника своїх малолітніх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дублікату свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Підставою для звернення позивача до суду із даним позовом слугували обставини необхідності позивачу в інтересах своїх малолітніх дітей захищати приватно - правові інтереси, які виникли під час вчинення дій щодо оформлення права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із частиною четвертою статті 11 ЦК України у випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Отже, рішення суб`єктів владних повноважень, до яких належать, зокрема, органи місцевого самоврядування, можуть бути підставами виникнення/припинення цивільних прав та обов`язків.

До способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 цього Кодексу).

На підставі частини першої статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відтак, беручи до уваги те, що позивач звернулася до суду з позовом бажаючи захистити свої саме приватно - правові інтереси, приватно - правові інтереси своїх малолітніх дітей та вирішити питання про оформлення спадкового майна у відповідності до приписів Цивільного кодексу України, судова колегія вважає, що вказане питання повинно вирішуватись в порядку цивільного судочинства, а не адміністративного.

Намагання ж позивача вирішити спір про спадкове (речове) право на об`єкт нерухомості, використовуючи систему адміністративних судів, та розгляд адміністративним судом такого спору в порядку КАС України, не відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про необхідність відмовити у відкритті провадження у справі у зв`язку із тим, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

Таким чином, переглянувши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваної ухвали суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , як законного представника своїх малолітніх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 18.08.2020 року по справі № 520/10767/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко Я.М. Макаренко
Повний текст постанови складено 17.12.2020 року