Справа № 727/8959/20
Суддя: Літвінова О. Г.
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 727/8959/20
Провадження № 2-а/727/118/20
РІШЕННЯ
07 грудня 2020 року м.Чернівці
Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:
головуючого судді Літвінової О.Г.
секретар судових засідань Заверуха Б.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Шевченківського районного суду м. Чернівці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області про скасування постанов по справах про накладення адміністративних стягнень, -
В жовтні 2020 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАМ № 3318829 від 21.10.2020 р., якою на позивача було накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн., а також визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ДП 18 № 805710 від 21.10.2020 р., якою на позивача було накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що постановою серії ЕАМ № 3318829 від 21.10.2020 р., винесеною інспектором 1 бат. 4 рот. УПП в Чернівецькій області Венгринюк Ю.Ю. позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн. Крім того, постановою ДП 18 № 805710 від 21.10.2020 р., винесеною інспектором 1 бат. 4 рот. УПП в Чернівецькій області Бузе О.В. позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн. Позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення вказаних адміністративних правопорушень є незаконним, необґрунтованим та недоведеним. Вважає, що причина його зупинки є незаконним, так як вимірювання швидкості руху його автомобіля було проведено за допомогою несертифікованого технічного засобу і не має жодного нормативно правового акту, який передбачає використання TruCAM, а тому накладення адміністративного стягнення є неправомірним, та висновок, про те, що позивачем скоєні адміністративні правопорушення є недоведеними належними доказами, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.11.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
В судовому засіданні представник позивача вимоги адміністративного позову підтримав.
Представник відповідача у відзиві позовні вимоги не визнав, вважає, що працівники патрульної поліції діяли в межах норм чинного законодавства.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Згідно із ч. 1ст. 71 КАС Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановленихстаттею 72 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 72 КАС Українив адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Судом встановлено, що 21.10.2020 року інспектором 1 бат. 4 рот. УПП в Чернівецькій області Венгринюк Ю.Ю. була винесена постанова про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3318829, відповідно до якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.
З копії постанови вбачається, що ОСОБА_2 21.10.2020 року о 14-29 год. в Чернівецькій області Хотинський район на автодорозі Н03, 303 км, керуючи автомобілем Тесла д.н.з. НОМЕР_1 , перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 26 км./год, швидкість руху вимірювалась трукам 000570. На вимогу поліцейського водій не пред`явив посвідчення водія, чим порушив п. 2.4 ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Крім того, встановлено, що 21.10.2020 року інспектором 1 бат. 4 рот. УПП в Чернівецькій області Бузе О.В. була винесена постанова про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №805710, відповідно до якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.
З копії постанови вбачається, що ОСОБА_2 21.10.2020 року о 14-30 год. в Чернівецькій області Хотинський район на автодорозі Н03, 303 км, керуючи автомобілем Тесла д.н.з. НОМЕР_1 , чим порушив вимоги п. 9.9 ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Позивач вказує, що вимірювання швидкості руху автомобіля було проведено за допомогою несертифікованого технічного засобу і не має жодного нормативно правового акту, який передбачає використання TruCAM, а тому накладення адміністративних стягнень є неправомірним, як і зупинка його транспортного засобу і вимагання пред`явити документи.
Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, розгляд справ про правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 цього Кодексу, покладено на органи внутрішніх справ (Національна поліція).
Згідно із ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Разом з тим, положення даної статті вказують на те, що ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
З дослідженого в судовому засіданні диску із відеозаписом, долученим відповідачем до відзиву, підтверджуються обставини, викладені в зазначеній постанові, а саме: рух транспортного засобу Тесла, н.з. НОМЕР_1 , зі швидкістю 76 км/год. Рух з такою швидкістю перевищує встановлені обмеження швидкості руху в населеному пункті, а також з відповідного відеозапису встановлено, що ОСОБА_2 на вимогу поліцейського не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраціїні документи на транспортний засіб, а також поліс обов`язкового страхування цив. прав. відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Таким чином, суд вважає, що вищевказана постанова винесена з дотриманням норм чинного законодавства, а тому підстави для її скасування відсутні.
Крім того, судом встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПР18 № 805710 від 21.10.2020, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Як зазначено у даній постанові, позивач 21.10.2020 року о 14-30 год. в Чернівецькій області Хотинський район на автодорозі Н03, 303 км, керуючи автомобілем Тесла д.н.з. НОМЕР_1 , був зупинений працівниками поліції та після зупинки транспортного засобу не увімкнув аварійний світловий сигнал, чим порушив вимоги п. 9.9 Правил дорожнього руху.
З дослідженого в судовому засіданні диску із відеозаписом, долученим відповідачем до відзиву, не підтверджуються обставини, викладені в зазначеній постанові.
Втім, у даному випадку матеріали справи не місять жодних доказів (пояснень осіб, свідків, фото або відео фіксації) на підтвердження порушення позивачем вимог п 9.9. ПДР відповідно до постанови ДП 18 №805710, окрім висновків посадової особи, що зафіксовані в оспорюваній постанові.
З врахуванням викладеного, суд вважає, що в даному випадку відсутня подія правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Крім того, виходячи з положень ст. 77 КАС України, відповідач зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.
Крім того, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Стосовно стягнення з відповідача на відшкодування моральної шкоди грошової суми у розмірі 4250 грн. суд зазначає наступне.
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначені Цивільним кодексом України.
Так, відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, немайнових витрат, які зазнав позивач.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 вказаної постанови).
У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Стверджуючи про те, що відповідачем завдано моральну шкоду, позивачем не доведено факту завдання немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у житті особи. Як і не доведені самі негативні зміни у житті.
Отже, суд зазначає, що позовна вимога про відшкодування позивачу моральної шкоди позивачем не доведена.
За сукупністю наведених обставин підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди відсутні.
Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа № 417/3668/17).
Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем та відповідачем докази в контексті наведених вище вимог законодавства, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .
Керуючись статтями 122, 222, 251, 254, 268, 283, 284, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення,статтями 2,3, 5,9, 47, 49, 71, 72, 73, 74, 75, 76, 77, 192, 193, 194, 199, 202, 203, 204, 205, 211, 224, 225, 227, 229, 241, 242, 243, 244, 246, 250,254,283,284 286, 295Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області про скасування постанов по справах про накладення адміністративних стягнень, задовольнити частково.
Скасувати постанову серії ДП18 №805710 від 21 жовтня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.
Стягнути з Управління патрульної поліції в Чернівецькій області сплачений судовий збір при подачі позовної заяви до суду в розмірі 420 грн. на користь ОСОБА_1 .
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Літвінова О.Г.