Справа № 360/3634/20
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року справа №360/3634/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Казначеєва Е.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 360/3634/20 (головуючий суддя І інстанції Пляшкова К.О.), складеного в повному обсязі 20 жовтня 2020 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області, за позовом Державного підприємства «Первомайськвугілля» до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів боржника, -

ВСТАНОВИВ:

30 вересня 2020 року, Державне підприємство «Первомайськвугілля» звернулось до суду із позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця від 22 вересня 2020 року про арешт коштів боржника за виконавчим провадженням № 62989056 (а.с. 1-6).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 360/3634/20 позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 22 вересня 2020 року ВП № 62989056 про арешт коштів боржника (а.с. 73-76).

Не погодившись із судовим рішенням, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що на виконанні у відділі перебуває виконавчий лист Луганського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року № 360/2026/20 про стягнення з ДП «Первомайськвугілля» на користь УВД ФССУ у Луганській області пені в сумі 5 166 972,94 грн. З метою перевірки майнового стану боржника державним виконавцем направлено запити до обліково-реєстраційних установ.

Державним виконавцем 22 вересня 2020 року винесено постанову про арешт коштів боржника.

Згідно з відповіддю АТ «Ощадбанк» від 08 жовтня 2020 року банком не накладено арешт на рахунки із спеціальним режимом використання ДП «Первомайськвугілля», тому обставини, на які посилається позивач є необґрунтованими.

Вважає спірну постанову державного виконавця правомірною (а.с. 93-98).

Представники сторін в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Державне підприємство «Первомайськвугілля», код за є юридичною особою, місцезнаходження: 93292, Луганська область, Попаснянський район, місто Гірське, вулиця Івана Данькова, будинок 21 (арк. спр. 7-8).

Підприємство належить до сфери управління Міністерства енергетики України, утворено з метою: виробництва продукції, виконання робіт, надання послуг для отримання прибутку; предметом діяльності є добування кам`яного вугілля (арк. спр. 11-26).

Постановою начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 09 вересня 2020 року за заявою про примусове виконання виконавчого листа № 360/2026/20, виданого Луганським окружним адміністративним судом про стягнення з Державного підприємства «Первомайськвугілля» на користь Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області пені у сумі 5166972,94 грн., відкрито виконавче провадження ВП № 62989056. Одночасно з відкриттям виконавчого провадження стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 516 697,29 грн. (арк. спр. 27, 68-69).

Згідно з інформацією про ВП № 62989056, у виконавчому провадженні державним виконавцем винесено постанову від 10 вересня 2020 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 147,80 грн. (арк. спр. 44-45, 64).

Постановою державного виконавця від 22 вересня 2020 року ВП № 62989056 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках:

код фінансової установи: 304795, назва фінансової установи: Луганська філія АТ КБ «ПРИВАТБАНК», м. Маріуполь, номер рахунку: НОМЕР_1 ;

код фінансової установи: 320478, назва фінансової установи: АБ «УКРГАЗБАНК», номер рахунку: НОМЕР_2 ;

код фінансової установи: 304665, назва фінансової установи: Філія Луганське обласне АТ «Ощадбанк», м. Сєвєродонецьк, номер рахунку: НОМЕР_3 ;

код фінансової установи:304665, назва фінансової установи: Філія Луганське обласне АТ «Ощадбанк», м. Сєвєродонецьк, номер рахунку: НОМЕР_3 ;

код фінансової установи: 320627, назва фінансової установи: АТ «СБЕРБАНК», номер рахунку: НОМЕР_4 ;

код фінансової установи: 320627, назва фінансової установи: АТ «СБЕРБАНК», номер рахунку: НОМЕР_5 ;

код фінансової установи: 300012, назва фінансової установи: ПАТ «ПРОМІНВЕСТБАНК», номер рахунку: НОМЕР_6 ;

код фінансової установи: 304665, назва фінансової установи: Філія Луганське обласне АТ «Ощадбанк», м. Сєвєродонецьк, номер рахунку: НОМЕР_7 ;

код фінансової установи: 304665, назва фінансової установи: Філія Луганське обласне АТ «Ощадбанк», м. Сєвєродонецьк, номер рахунку: НОМЕР_3 ;

код фінансової установи: 304665, назва фінансової установи: Філія Луганське обласне АТ «Ощадбанк», м. Сєвєродонецьк, номер рахунку: НОМЕР_8

та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ДП «Первомайськвугілля» у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 5683818,03 грн. (арк. спр. 28-29, 62).

Правомірність прийняття постанови про арешт коштів боржника є спірним питанням даної справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що арешт рахунків позивача із спеціальним режимом використання є протиправним, відтак, спірна постанова підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до пункту 7 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника (частина сьома статті 26 Закону 1404-VIII).

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 34 Закону № 1404-VIII виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі наявності підстав, передбачених статтею 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств».

Статтею 48 Закону № 1404-VIII врегульовані питання порядку звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

Так, частиною першою статті 48 Закону № 1404-VIII передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до частини другої статті 48 Закону № 1404-VIII стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Частиною четвертою статті 48 Закону № 1404-VIII передбачено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Згідно з частиною третьою статті 52 Закону № 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно з частиною другою статті 56 Закону 1404-VIII арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (частина третя статті 56 Закону 1404-VIII).

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання.

Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 52 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, під час примусового виконання судового рішення, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом.

При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII визначено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом

При цьому, положеннями статті 52 Закону № 1404-VIII визначено обов`язок банку (фінансової установи) повернути виконавцю постанову про арешт коштів боржника, якщо рахунок має спеціальний режим використання, або на такі кошти заборонено звернення стягнення.

Згідно з довідкою ДП «Первомайськвугілля» від 29 вересня 2020 року № 29 рахунок НОМЕР_7 , відкритий у ТВБВ № 10012/0183 Філії Луганського ОУ АТ «Ощадбанк» є рахунком зі спеціальним режимом використання (арк. спр. 30).

У листі АТ «Ощадбанк» від 08 жовтня 2020 року № 46-13/8709/10925-БТ «Щодо постанов про арешт коштів та вимог» вказано, що на виконання постанов державного виконавця у виконавчих провадженнях № 62989159, № 62989192, № 62989056, № вересня 2020 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках: НОМЕР_3 , НОМЕР_8 , відкритих у філії - Луганському обласному управлінні АТ «Ощадбанк». На момент отримання постанови грошові кошти на рахунках боржника відсутні для їх виконання. Також зазначено, що рахунок НОМЕР_9 (980) є рахунком із спеціальним режимом використання, кошти із зазначеного рахунку згідно з пунктом 2 статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону (арк. спр. 52-53).Абзацом першим статті 1 Закону № 2021-VIII регламентовано, що тимчасово, до 1 січня 2022 року, підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», знімаються арешти та заборони відчуження майна у таких виконавчих провадженнях, крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Враховуючи повідомлення банку про те, що рахунок підприємства UA680583 (980) є рахунком із спеціальним режимом використання (що унеможливлює накладення на нього арешту), державний виконавець зобов`язаний відповідно до абзацу 2 частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII не пізніше наступного робочого дня з дня надходження повідомлення від банку документів зняти арешт з коштів на цьому рахунку.

Доказів виконання вищевказаних приписів щодо зняття арешту відповідачем не надано.

Також суд погоджується з твердженнями позивача, що державним виконавцем при прийнятті оскаржуваного рішення не враховано, що позивач є вугледобувним підприємством, на яке поширюються положення Закону № 2021-VIII.

При цьому, державним виконавцем 06 жовтня 2020 року винесено постанову про зупинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 62989056 на підставі пункту 14 статті 34 Закону № 1404-VIII, однак, всупереч приписів статті 1 Закону № 2021-VIII державним виконавцем не знято арешт у такому виконавчому провадженні.

Твердження апелянта, що у статті 59 Закону № 1404-VIII відсутня така підстава для зняття державним виконавцем арешту, як підстави, передбачені статтею 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств», судом апеляційної інстанції не приймаються, з огляду на те, що позивач є вугледобувним підприємством, відповідно, Закон № 2021-VIII у спірних правовідносинах є спеціальним законом, норми якого у даному випадку мають пріоритетне значення.

З урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апелянта про наявність правових підстав у державного виконавця для винесення постанови про накладення арешту на рахунки позивача зі спеціальним режимом використання є необґрунтованими, тому спірна постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апелянту надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 271, 272, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 360/3634/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 грудня 2020 року.

Судді Е.Г. Казначеєв

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова