Справа № 415/5495/20
Суддя: Луньова Д. Ю.
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 415/5495/20
Провадження № 2-а/415/382/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Луньової Д.Ю.,

за участю: секретаря судового засідання Рибки Я.Ю.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) представник позивача Костєв Юрій Федоровича (адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у Луганській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Загоровського Юрія Володимировича (місцезнаходження: вул. Штейгерська, буд. № 8, м. Лисичанськ, Луганська область, 93100), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамент патрульної поліції (місцезнаходження: вул. Федора Ернста, буд. № 3, м. Київ, 03048) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Лисичанського міського суду Луганської області з даним адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 2988506 від 16 серпня 2020 року, закрити справу про адміністративне правопорушення та стягнути з інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у Луганській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 на користь позивача витрати на юридичну допомогу в розмірі 2 000 грн. та судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16 серпня 2020 року відповідач виніс постанову серії ЕАМ № 2988506 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн. за порушення п. 9.2 «б» Правил дорожнього руху України.

Щодо суті правопорушення позивач пояснив, що 16 серпня 2020 року на автомобілі з державним номерним знаком НОМЕР_2 їхав у м. Лисичанську в напрямку вул. Гора ім. Попова. На даній ділянці, головна дорога повертає праворуч при цьому інших вулиць з правої сторони дороги немає, тобто зміни напрямку руху немає. Оскільки, головна дорога мала заокруглення, а не перехрестя чи повороту, вмикати світловий покажчик повороту відповідного напрямку не потрібно.

Також позивач зазначає, що відповідачем не були досліджені докази, не були заслухані особи, які брали участь у розгляді справи, відповідач не надав доказів вчинення адміністративного правопорушення, тобто своїми діями порушив вимоги ст.ст. 278, 279 КУпАП.

Ухвалою судді Лисичанського міського суду Луганської області ОСОБА_3 від 10 вересня 2020 року справу прийнято до провадження та призначено судове засідання, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше та залучено до участі у справі третю особу на стороні відповідача Департамент патрульної поліції.

Копії ухвали від 10 вересня 2020 року було направлено позивачу, відповідачу та третій особі в порядку, передбаченому ст. 268 КАС України.

18 вересня 2020 року на адресу Лисичанського міського суду Луганської області від відповідача надійшло клопотання в якому він заперечив проти позовних вимог позивача та просив справу розглянути без його участі. Долучив до матеріалів диск з відеофайлами.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень статті 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.

Станом на дату розгляду справи, відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подачу до суду відзиву на адміністративний позов у строки, визначені судом в ухвалі про відкриття провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оцінивши обставини, повідомлені позивачем у позовній заяві, дослідивши надані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Предметом судового дослідження в даному випадку є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Згідно оскаржуваної постанови ЕАМ № 2988506 від 16 серпня 2020 року на водія ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП; в постанові щодо складу правопорушення зазначено наступне:

16 серпня 2020 року о 14 год. 41 хв. за адресою: вул. Промислова, біля буд. № 24А в м. Лисичанську Луганської області, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку перед поворотом, чим порушив п. 9.2 «б» Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП.

В графі "до постанови додаються" відео з відеореєстратора XIAOMI, бодікамери DSJX300082_BB0082.

Розглядаючи справу по суті, суд робить наступні висновки.

Щодо процедури: у даному випадку розгляд справи відбувся на місці зупинки транспортного засобу, протокол не складався. Такі дії відповідача не суперечать вимогам КУпАП, в цій частині дії поліцейського позивач не оспорює.

Щодо суті правопорушення, суд зазначає наступне.

З оскаржуваної постанови вбачається, що підставою зупинки ОСОБА_1 стало порушення п. 9.2 «б» Правил дорожнього руху України.

Відповідно до п. 9.2 «б» Правил дорожнього руху України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Згідно з п. 9.4. ПДР України, подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху України маневрування (маневр) - початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом.

Суд зазначає, що ввімкнення світлового покажчику повороту відповідного напрямку необхідне для інформування інших водіїв про зміну напрямку руху та надання їм можливості скоригувати свої дії (вибрати безпечну швидкість, перестроїтись в іншу смугу руху, тощо) з урахування відповідного маневру водія, який подає попереджувальний сигнал.

На підтвердження правомірності винесеної постанови позивач надав суду диск з записами з бодікамери DSJX300082_BB0082 та відеореєстратора.

Суд, дослідивши надані відеозаписи, встановив, що перед поворотом встановлений дорожній знак 1.1 «Небезпечний поворот праворуч» є попереджувальним знаком, який попереджає водіїв про зміну конфігурації дороги праворуч та не пов`язаний із зміною руху самим водієм. Тому у позивача відсутній обов`язок вмикати світловий покажчик повороту на ділянці дороги, де встановлено такий дорожній знак.

Інших доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП відповідачем не надано.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При накладенні адміністративного стягнення посадова особа відповідно до вимог ч. 3 ст. 33, ст. 34, ст. 35 КУпАП повинна врахувати характер і тяжкість порушення, особу порушника, конкретні обставини вчинення порушення, зазначити докази на підтвердження складу правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна відповідати вимогам ст. 283 КУпАП, зокрема, повинна бути обґрунтованою, в ній має бути викладено обставини порушення, а також докази. У разі заперечень водія - мають містити відомості про його позицію (пояснення, заперечення, тощо).

Відповідно до ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, повинна містити відомості про, зокрема, технічний засіб, яким здійснено фото та відеозапис.

Згідно вимог КУпАП до порядку притягнення до адміністративної відповідальності, доказування наявності підстав для притягнення до відповідальності, а також наявність події та складу адміністративного правопорушення покладається на посадову особу.

Згідно приписів КАС України саме суб`єкт владних повноважень (відповідач) зобов`язаний довести наявність події і складу адміністративного правопорушення в діях водія (позивача).

Суд зазначає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує його фіксування, що є доказом вчинення правопорушення.

При цьому, сама постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки викладення обставин правопорушення, без його фіксації, не може бути належним доказом.

Крім того, суд враховує, що відповідач та третя особа маючи достатньо часу для підготування відзиву/пояснень не подали їх, а відповідач надіслав лише клопотання в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, що за приписами КАС України може розглядатись як визнання ним позову.

Суд також враховує, що закон встановлює принцип презумпції невинуватості особи, що притягається до відповідальності і відповідно принцип правомірності дії такої особи, поки у встановленому законом порядку не доведено його вину. Оскільки суду не надані відповідні докази, і не спростовані твердження водія, які б мали бути перевірені посадовою особою і спростовані, а також виходячи з принципу презумпції невинуватості, - суд робить висновок, що оскаржувана постанова є необґрунтованою, а склад зазначеного в ній адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, не встановлений.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України, суд може прийняти рішення про скасування постанови та закриття провадження у справі, або (п.2) - скасувати постанову та надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу.

Враховуючи конкретні обставини, проаналізувавши у сукупності всі подані докази, суд дійшов висновку, що в межах наданих доказів не доведено наявність в діях позивача події та складу адміністративного правопорушення, і що на даний час вже втрачено можливість збирання доказів, що протокол у даному випадку не складався і відповідно відсутні інші матеріали справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, яка б могла бути повернута відповідачу та/або третій особі для нового розгляду, тому оскаржувана постанова підлягає скасування з закриттям провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за даним фактом.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення витрат пов`язаних із наданням правової допомоги, то суд зазначає наступне.

Положеннями статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються ст. 134 КАС України. Відповідно до ч. 2 вказаної статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому ч. 5 ст. 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 з приводу того, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (постанова Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17).

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання юридичної допомоги від 07 вересня 2020 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер на правову допомогу серії ЛГ № 005246, квитанція на отримання коштів № 86 яка свідчить про отримання ОСОБА_4 від ОСОБА_1 07 вересня 2020 року 2 000 грн. за складання заяви та участь у справі, копія квитанції АТ КБ «ПриватБанк» що підтверджує сплату ОСОБА_1 судового збору в розмірі 420,40 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд дослідивши докази, надані позивачем, на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, враховуючи відсутність клопотань відповідача або третьої особи щодо неспівмірності витрат, дійшов висновку, що заявлені витрати у розмірі 2000 грн. є співмірними із складністю справи та підтверджуються наданими доказами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, суд на підставі ч. 1 ст. 139 КАС України стягує на користь позивача витрати на правничу допомогу та витрати по сплаті судового збору.

Враховуючи, що відповідач є службовою особою УПП в Луганській області ДПП, яке згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не зареєстровано як юридична особа, суд стягує витрати на правничу допомогу з Департаменту патрульної поліції.

Керуючись ст. ст. 2, 5-10, 72-77, 132, 134, 139, 242-246, 257, 268-272, 286 КАС України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) представник позивача Костєв Юрій Федоровича до інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у Луганській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Загоровського Юрія Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамент патрульної поліції () про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 2988506 по справі про адміністративне правопорушення від 16 серпня 2020 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а провадження у справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на юридичну допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень та судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

На підставі ч. 2 ст. 271 КАС України копії рішення невідкладно надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до ст. 286 КАС України апеляційну скаргу на судове рішення може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення до Першого апеляційного адміністративного суду з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.Ю. Луньова