Справа № 440/3834/20
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2020-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/3834/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Довгопол М.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги, рішень,

В С Т А Н О В И В:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий зміст позовних вимог

21 липня 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області (далі - відповідач - 1, ГУ ДПС у Полтавській області), Державної податкової служби України (далі - відповідач - 2, ДПС України) про визнання протиправними та скасування:

1) податкового повідомлення-рішення № від 27.12.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій) з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 218464,66 грн;

2) податкового повідомлення-рішення № від 27.12.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій) з податку на додану вартість на загальну суму 73367,12 грн;

3) податкового повідомлення-рішення № від 27.12.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій) з податку на додану вартість на загальну суму 89706,00 грн;

4) податкового повідомлення-рішення № від 27.12.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій) з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 18205,39 грн;

5) рішення № від 27.12.2019, яким нараховано штраф за несвоєчасне нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 10903,64 грн;

6) вимогу № від 27.12.2019, якою нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 109036,44 грн;

7) рішення ДПС України від 27.02.2020 про залишення скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 без розгляду;

8) рішення ДПС України від 23.03.2020 за вих. №10506/6/99-00-08-05-04-06 про відмову у задоволенні скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 /а.с. 170-175 т. 1/.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що спірні податкові повідомлення-рішення і вимогу прийнято ГУ ДПС у Полтавській області за результатами документальної планової виїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, оформленої актом № 1532/16-31-33-05-11/ НОМЕР_1 , в якому зафіксовано порушення вимог п.п. 177.4. статті 177 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено витрати у сумі 970954,08 грн. Позивач вказував, що органом ДПС не враховано, що між ним та постачальниками - Селянським фермерським господарством Кривозуб Світланою Іванівною , ТОВ «Крамстронг», ТОВ «Айкон Агро» досягнуто домовленості щодо відстрочення платежів і кредиторська заборгованість у сумі 319270,50 була погашена, а саме: на рахунки ТОВ «Айкон Агро» в сумі 162658,50 грн згідно з платіжними дорученнями № 946 від 04.01.2019, № 966 від 25.01.2019, а СФГ Кривозуб С.І. у сумі 156 612 грн. Наголошував, що у Податковому кодексі відсутні норми, якими передбачено, що до складу витрат підприємця на загальній системі оподаткування можна відносити тільки ті витрати, по яким відбулася сплата.

Також позивач зауважував про безпідставність висновків органу ДПС щодо заниження податкових зобов`язань у січні 2018 року на суму ПДВ 146734 грн внаслідок придбання у ТОВ «Аттік Інтер`єр Груп» легкового автомобілю BMW 520і F10 вартістю 880405,44 грн, використання якого не підтверджено у господарській діяльності та який відсутній на залишках товарно-матеріальних цінностей ФОП ОСОБА_1 . Зазначав, що особливих умов для формування податкового кредиту та визначення дати виникнення права на податковий кредит для фізичних осіб - суб`єктів господарювання, зареєстрованих платниками ПДВ, Податковим кодексом України не передбачено, а тому здійснена реєстрація транспортного засобу на фізичну особу, а не на суб`єкта господарювання, жодним чином не впливає на право позивача на податковий кредит. Стверджував, що він, як фізична особа-підприємець, використовував придбаний автомобіль у підприємницькій діяльності, виїжджаючи у відрядження в межах області та України.

Відносно розгляду ДПС України скарги на податкові повідомлення-рішення та вимогу, позивач зазначав, що спочатку ДПС України прийнято рішення про залишення скарги без розгляду у зв`язку з пропуском строку її подання, а в подальшому - рішення про відмову у задоволенні скарги, що свідчить про формальний розгляд скарги та викладених в ній обставин.

2. Стислий зміст заперечень відповідачів

02.11.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву /а.с. 203 - 207 т. 1/, в якому відповідач-1 заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 включено до складу витрат вартість придбаного у ТОВ «Крамстронг» гороху у кількості 67 т за ціною 5000 грн/т на суму без ПДВ 335000 грн, який не оплачений постачальнику та рахується як кредиторська заборгованість станом на 31.12.2018, і , враховуючи, що на останній день перевірки позивачем не надано первинних документів (розрахункових та платіжних документів) на підтвердження здійснених операцій із придбання товару, встановлено порушення п. 177.2, пп.177.4.5. п. 177.4. статті 177 Податкового кодексу України. Також ФОП ОСОБА_1 отримано дохід за крупу пшеничну, на яку фактично закупка сировини не оплачена, а саме, від ТОВ «Айкон Агро» у сумі 172658,50 грн за пшеницю у кількості 30,0 т за ціною 4792,50 грн/т (сума без ПДВ 143882,08 грн), рахується як кредиторська заборгованість станом на 31.12.2018 у сумі 143882,08 грн (без ПДВ). Враховуючи наведене, встановлено також заниження суми грошового зобов`язання по військовому збору у розмірі 14564,31 грн, єдиного внеску за 2018 рік у сумі 109036,44 грн, застосовано штрафну санкцію у розмірі 10 % від несплаченої суми єдиного внеску в розмірі 10 903,64 грн, сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27.12.2019 № Ф-. Також відповідач -1 зазначив, що позивачем у січні 2018 року занижено податкове зобов`язання з ПДВ у розмірі 146734 грн внаслідок того, що позивачем придбано у ТОВ «Аттік Інтер`єр Груп» легковий автомобіль BMW 520і F10 вартістю 880405,44 грн ( у т.ч. ПДВ - 146734,24 грн), згідно податкової накладної від 26.01.2018 № 20, та віднесено суму ПДВ у розмірі 146734 грн до податкового кредиту у січні 2018 року та не нараховано податкові зобов`язання з ПДВ (дата набуття права приватної власності на легковий автомобіль фізичною особою відповідно до договору купівлі-продажу автомобіля № 5341/2018/801630). Зважаючи на те, що була здійснена оплата за автомобіль, використання якого не підтверджено у господарській діяльності та який відсутній на залишках товарно-матеріальних цінностей, ФОП ОСОБА_1 порушено пп. «г» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України.

11.11.2020 до суду надійшов відзив ДПС України /а.с. 1 - 5 т. 2/, в якому представник відповідача-2 просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи свою позицію тим, що за результатами розгляду скарги позивача від 28.01.2020 на податкові повідомлення-рішення та податкову вимогу ГУ ДПС у Полтавській області (отримана ДПС 31.01.2020 за вх. № 4352/6) ДПС України прийнято рішення від 27.02.2020 № 7442/6/99-00-08-06-01-06 про залишення скарги без розгляду в частині оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 27.12.2019 № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій від 27.12.2019 № за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску. Рішенням ДПС України від 23.03.2020 №м10506/6/99-00-08-05-04-06 залишено без змін податкові повідомлення-рішення від 27.12.2019 № , , , , а скаргу ФОП ОСОБА_1 - без задоволення. Представник відповідача-2 наголошував, що вимогу про сплату боргу від 27.12.2019 № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій від 27.12.2019 № отримані позивачем 14.01.2020, однак скаргу на вказані документи передано до поштового відділення 28.01.2020, тобто з порушенням законодавчо встановленого 10-денного строку для її подання, тому відповідно до п. 3 розділу IV Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимогу про сплату недоїмки за сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 № 1124, прийнято рішення про залишення скарги без розгляду. Скарга ФОП ОСОБА_1 в частині оскарження податкових повідомлень-рішень розглянута ДПС у строки, визначені ст. 56 ПК України та за результатами такого розгляду прийнято відповідне рішення. Представник відповідача - 2 звертав увагу на те, що в контексті положень статті 56 Податкового кодексу України рішення по скарзі не є юридично значимим для позивача, адже не має безпосереднього впливу на його суб`єктивні права та обов`язки, натомість не виправдання прийнятим рішенням по скарзі сподівань та очікувань позивача з приводу порушених питань не є підставою для визнання його протиправним та скасування.

3. Процесуальні дії по справі

Ухвалою суду від 23 липня 2020 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статтей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України /а.с. 152 - 153 т. 1/.

Ухвалою суду від 25 серпня 2020 року продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви /а.с. 164 - 165 т. 1/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) /а.с. 186 - 188 т. 1/.

21.10.2020 до суду надійшли заперечення ГУ ДПС у Полтавській області проти розгляду справи за правилами спрощеного провадження /а.с.191 т. 1/, які залишені без задоволення ухвалою суду від 22.10.2020 /а.с. 199 т. 1/.

26.11.2020 до суду надійшли документи від позивача на виконання ухвали суду від 12.10.2020.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) зареєстрований як фізична особа-підприємець 11.03.1998, основним видом діяльності якого є виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості (10.61), що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В03 № 454402 /а.с. 19 т.1/, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань /а.с. 16 т.1/.

ФОП ОСОБА_1 узятий на облік як платник податків в органах державної податкової служби 12.03.1998, про що свідчить відповідна довідка за формою № 4-ОПП /а.с. 18 т.1/ та зареєстрований платником податку на додану вартість 15.04.2008, що підтверджується свідоцтвом № НОМЕР_3 про реєстрацію платника податку на додану вартість /а.с. 20 т.1/.

У період з 05.11.2019 по 25.11.2019 головним державним ревізором - інспектором ГУ ДПС у Полтавській області Стрюк І.В. на підставі наказу ГУ ДПС у Полтавській області від 23.10.2019 № 588 /а.с. 215 т.1/, прийнятого згідно із планом-графіком проведення документальних перевірок на 2019 рік, наказу ГУ ДПС у Полтавській області щодо продовження терміну проведення документальної перевірки від 19.11.2019 № 804 /а.с. 218 т.1/, направлення на перевірку від 05.11.2019 № 3340 /а.с. 217 т. 1/, проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2018 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2018 року, за наслідками якої складено акт від 02.12.2019 № 1532/16-31-33-05-11/ НОМЕР_1 (далі - акт перевірки) /а.с. 21 - 42 т. 1/.

Повідомлення про проведення перевірки від 23.10.2020 № 884 вручено позивачеві 24.10.2019 /а.с. 216 т. 1/.

Підстави та порядок проведення перевірки позивачем не оспорюються.

Перевіркою встановлено та в акті перевірки зафіксовано порушення ФОП ОСОБА_1 , зокрема:

- п. 2 частини 1 статті 7 та частини 5 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого занижено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у загальній сумі 109036,44 грн, а саме за 2018 рік у сумі 109036,44 грн;

- п. 177.2., пп. 177.4.5. п. 177.4. статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб на 174771,73 грн, в т.ч. за звітні (податкові) періоди : за 2018 рік - 174771,73 грн;

- п.п. 1.1, п.п. 1.2., п.п. 1.4., п.п. 1.5. п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по військовому збору у сумі 14564,31 грн, у тому числі за 2018 рік - 14563,31 грн;

- пп. «г» п. 198.5., п. 198.6. статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму 59804 грн, в т.ч. за січень 2018 року; завищено від`ємне значення у сумі 86930 грн за січень 2018 року;

- п. 201.1., п. 201.10. статті 201 Податкового кодексу України - невиконання обов`язку щодо складання податкових накладних в електронній формі та їх реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних на протязі встановленого терміну по операціях, що не є господарською діяльністю платника податків та по операціях визначення зобов`язань на дату набуття права приватної власності на автомобілі фізичною особою (громадянином), а саме податку на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму 146 734 грн, в т.ч. за січень 2018 року - 146 734 грн;

На підставі акту перевірки ГУ ДПС у Полтавській області прийнято:

1) податкове повідомлення-рішення № від 27.12.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 218464,66 грн, в тому числі, за податковими зобов`язаннями - 174771,73 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 43692,93 грн /а.с. 47 т.1/;

2) податкове повідомлення-рішення № від 27.12.2019, яким за відсутність складення та/або реєстрації податкових накладних /розрахунків коригування на суму ПДВ 146734,24 грн застосовано штраф у розмірі 50 % у сумі 73367,12 грн з податку на додану вартість /а.с. 49 т.1/;

3) податкове повідомлення-рішення № від 27.12.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 89706,00 грн, в тому числі, за податковим зобов`язанням - 59804 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 29902 грн /а.с. 43 т.1/;

4) податкове повідомлення-рішення № від 27.12.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 18205,39 грн, в тому числі, за податковими зобов`язаннями - 14564,31 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 3641,08 грн /а.с. 45 т.1/;

5) рішення № від 27.12.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано штрафні санкції за донарахування єдиного внеску у сумі 109036,44 грн в розмірі 10903,64 грн /а.с. 54 т. 1/;

6) вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 27.12.2019, якою визначено недоїмку з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 109036,44 грн /а.с. 53 т.1/.

Вказані рішення ГУ ДПС у Полтавській області надіслані на адресу ФОП ОСОБА_1 листом від 28.12.2019 № ФОП/Ф/2480/16-31-33-04-13 /а.с. 223 т. 1/ та отримані останнім 14.01.2020, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення /а.с. 222 т.1/.

28.01.2020 позивачем надіслано скаргу до ДПС України на податкові повідомлення-рішення № 000603335, № , № , № , № , № , № , яка надійшла до ДПС України 31.01.2020 вх. № 4352/6 /а.с. 6 - 9 т.2/.

12.02.2020 ДПС України надіслано на адресу ФОП ОСОБА_1 рішення про продовження строку розгляду скарги до 30.03.2020 (включно) /а.с. 12 т.2/, яке отримано останнім 26.02.2020 /а.с. 13 т.2/.

Рішенням ДПС України від 27.02.2020 № 7442/6/99-00-08-06-01-06 про залишення скарги без розгляду скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 28.01.2020 б/н в частині оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 27.12.2019 № Ф-, рішення № від 27.12.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску залишено без розгляду /а.с. 10 -11 т. 2/.

Рішенням ДПС України від 23.03.2020 № 2010506/6/99-00-08-05-04-06 про результати розгляду скарги податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області від 27.12.2019 № № , , , , залишено без змін, а скаргу ФОП ОСОБА_1 - без задоволення.

Позивач, не погодившись із податковими повідомленнями-рішеннями ГУ ДПС у Полтавській області від 27.12.2019 №, №, №, № , рішенням № від 27.12.2019, вимогою ГУ ДПС у Полтавській області №Ф- від 27.12.2019, рішенням ДПС України від 27.02.2020 про залишення скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 без розгляду, рішенням ДПС України від 23.03.2020 за вих.№10506/6/99-00-08-05-04-06 про відмову у задоволенні скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , оскаржив їх до суду.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України (у редакції на час спірних правовідносин)).

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регламентовано статтею 177 ПК України.

Згідно із пунктом 177.1. статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Так, за змістом пункту 167.1 статті 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до пункту 177.2. статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.3. статті 177 ПК України визначено, що для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

За умовами підпункту 177.4.1. пункту 177.4. статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.

Відповідно до підпункту 177.4.5. пункту 177.4. статті 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця:

витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;

документально не підтверджені витрати.

Пунктом 177.5. статті 177 ПК України визначено, що фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Згідно із пунктом 177.10. статті 177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

За визначенням пп. 14.1.178. п. 14.1. статті 14 ПК України податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 185.1. статті 185 розділу V ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно із пунктом 187.1. статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пунктом 198.1. статті 198 ПК України передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з пунктом 198.2. статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

За змістом пункту 198.3. статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Підпунктом «г» пункту 198.5. статті 198 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Згідно із пунктом 201.1. статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Також пунктом 201.10. статті 201 ПК України встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Аналіз наведених положень Податкового кодексу України дає підстави для висновку, що фізична особа-підприємець визначає податок з доходів, виходячи із чистого оподатковуваного доходу, тобто різниці між загальним оподатковуваним доходом (виручки у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця, у відповідності до положень статті 177 ПК України. Фізична особа-підприємець, яка зареєстрована як платник податку на додану вартість, формує податкові зобов`язання та податковий кредит з відповідного податку, керуючись нормами розділу V ПК України.

Оцінюючи правомірність податкового повідомлення-рішення № від 27.12.2019, яким за відсутність складення та/або реєстрації податкових накладних /розрахунків коригування на суму ПДВ 146734,24 грн застосовано до позивача штраф у розмірі 50 % у сумі 73367,12 грн з податку на додану вартість /а.с. 49 т.1/ та податкового повідомлення-рішення № від 27.12.2019, яким збільшено позивачеві суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 89706,00 грн, в тому числі, за податковим зобов`язанням - 59804 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 29902 грн /а.с. 43 т.1/, суд враховує, що підставою прийняття вказаних рішень послугував висновок в акті перевірки щодо заниження позивачем податкових зобов`язань у січні 2018 року на суму ПДВ у розмірі 146734 грн внаслідок того, що у січні 2018 року позивачем придбано у ТОВ «Аттік Інтер`єр Груп» легковий автомобіль BMW 520i F10 вартістю 880405,44 грн (у т.ч. ПДВ - 146734,24 грн) згідно податкової накладної від 26.01.2018 № 20 та віднесено суму ПДВ у розмірі 146734 грн до податкового кредиту у січні 2018 року та не нараховано податкові зобов`язання з ПДВ (дата набуття права приватної власності на легковий автомобіль фізичною особою (громадянином) відповідно до договору купівлі-продажу автомобіля № 5341/2018/801630 від 26.01.2018), так як було здійснено оплату за автомобіль, використання якого не підтверджено у господарській діяльності та який відсутній на залишках товарно-матеріальних цінностей ФОП ОСОБА_1 , чим порушено пп. «г» п. 198.5. статті 198 ПК України.

Матеріалами справи підтверджено, що 26.01.2018 між ТОВ «Аттік Інтер`єр Груп» (продавець) та ФОП ОСОБА_1 (покупець) укладено договір № 5341/2018/801630 купівлі-продажу автомобіля, за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупця автомобіль, зазначений у п. 1.2. цього Договору (BMW 520i, 2016 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_6 ) , а покупець зобов`язується прийняти зазначений автомобіль та оплатити його вартість відповідно до умов цього Договору. Згідно з п. 4.1. договору вартість автомобіля, що є предметом цього Договору складає 733671,20 грн , податок на додану вартість - 146734,24 грн, всього 880405,44 грн. /а.с. 78 - 83 т.1/.

Актом приймання-передачі автомобіля від 26.01.2018 засвідчено факт передачі автомобіля BMW 520i , номерний знак НОМЕР_6 від ТОВ «Аттік Інтер`єр Груп» ФОП ОСОБА_1 /а.с. 84 т.1/. ТОВ «Аттік Інтер`єр Груп» складено видаткову накладну № 1 від 26.01.2018 відносно автомобіля BMW 520i, НОМЕР_4 на загальну суму 808405,44 грн, в тому числі ПДВ - 146734,24 грн /а.с. 73 т.1/, а також видано податкову накладну № 20 від 26.01.2018 на загальну суму 808405,44 грн, в тому числі ПДВ - 146734,24 грн /а.с. 30 т. 2/, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних 07.02.2018 за № /а.с. 31 т. 2/.

ФОП ОСОБА_1 віднесено суму ПДВ у розмірі 146734 грн до податкового кредиту у січні 2018 року, що зафіксовано в акті перевірки та не заперечується позивачем. При цьому суд звертає увагу на те, що перевіркою повноти визначення податкового кредиту за період, що перевірявся, не встановлено його завищення чи заниження.

Наведені вище документи свідчать, що суб`єктом, який придбав автомобіль BMW 520i, є саме фізична особа-підприємець ОСОБА_1 . Реальність господарської операції між позивачем та його контрагентом, факт придбання автомобіля підтверджується належно оформленими первинними документами, що наявні в матеріалах справи, а також не заперечувалось і контролюючим органом.

Зміст акту перевірки свідчить, що контролюючим органом встановлено заниження позивачем податкового зобов`язання з ПДВ на суму 146734 грн внаслідок порушення пп. «г» пункту 198.5. статті 198 ПК України. В акті перевірки ревізор за результатами аналізу норм ЦКУ та ГКУ дійшов висновку, що враховуючи те, що суб`єктом права власності на придбані автомобілі є фізична особа (громадянин) , а не фізична особа-підприємець, яка здійснювала оплату за придбання автомобілів, то таким чином здійснювалася передача автомобіля від фізичної особи-підприємця у приватну власність фізичної особи.

Так, підпунктом «г» пункту 198.5. статті 198 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Суд бере до уваги, що на підтвердження факту використання автомобіля у господарській діяльності позивачем надано до суду копії подорожніх листів за 2018 рік /а.с. 85 - 130 т.1/.

Відносно висновку контролюючого органу щодо передачі автомобіля від фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у приватну власність фізичної особи ОСОБА_1 , суд зазначає, що такий висновок не ґрунтується на нормах законодавства та документально не підтверджений.

Частиною 1 статті 55 Господарського кодексу України (далі - ГКУ) визначено, що суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно із пунктом 2 частини 2 статті 55 ГКУ суб`єктами господарювання є, зокрема, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

За змістом частини 4 статті 55 ГКУ суб`єкти господарювання реалізують свою господарську компетенцію на основі права власності, права господарського відання, права оперативного управління відповідно до визначення цієї компетенції у цьому Кодексі та інших законах.

Відповідно до частини 2 статті 128 ГКУ громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення. Норма аналогічного змісту закріплена у частині 1 статті 52 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ).

Частиною 1 статті 318 ЦКУ передбачено, що суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу (фізичні особи та юридичні особи).

Пунктом 6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388 (далі - Порядок № 1388), передбачено, що транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС або через центри надання адміністративних послуг. Транспортні засоби, що належать фізичним особам - підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що реєстрація права власності на фізичну особу не може розглядатися як підстава для неможливості укладення договорів фізичною особою - підприємцем у межах її підприємницької діяльності, яка відповідно до ч. 2 ст. 128 Господарського кодексу України відповідає всім майном, що належить їй на праві приватної власності, за своїми обов`язками в сфері підприємництва, та ідентифікаційний номер якої як платника податків та інших обов`язкових платежів належить фізичній особі - громадянину.

Подібний правовий висновок викладено у постанові ВС від 13.03.2018 у справі 819/710/17.

Таким чином факт придбання фізичною особою-підприємцем транспортного засобу з метою його використання у господарській діяльності не свідчить про одночасну передачу такого транспортного засобу фізичній особі.

Податковим кодексом України не передбачено особливих умов для формування податкового кредиту та податкового зобов`язання для фізичних осіб - суб`єктів господарювання, зареєстрованих платниками ПДВ, а тому придбання фізичною особою-підприємцем транспортного засобу не є підставою для застосування пп. «г» п. 198.5. статті 198 ПК України за відсутності інших умов, передбачених цією статтею, зокрема, призначення для використання або початок використання товарів (необоротних активів) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Контролюючим органом не встановлено обставин, які свідчать про початок використання автомобіля позивача в операціях, що не є господарською діяльністю. Водночас зроблено висновок, що ФОП ОСОБА_1 зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ та скласти податкову накладну на дату набуття права приватної власності на автомобіль фізичною особою (громадянином) і зареєструвати її в ЄРПН.

Посилання в акті перевірки на те, що основним видом діяльності платника є виробництво продуктів борошномельно-крупяної промисловості, а доставка зерна до місця переробки здійснюється вантажними автомобілями та транспортом постачальників, суд вважає такими, що не враховують усіх аспектів господарської діяльності фізичної особи-підприємця, зокрема, можливості використання останнім легкового автомобіля у господарській діяльності (для відряджень тощо).

Беручи до уваги наведене вище, висновок контролюючого органу про порушення позивачем пп. «г» п. 198.5. статті 198 ПК України та заниження податкового зобов`язання з ПДВ у січні 2018 року на суму 146734 грн, внаслідок чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму 59804 грн, в т.ч. за січень 2018 року; завищено від`ємне значення у сумі 86930 грн за січень 2018 року; а також про порушення п. 201.1., п. 201.10. статті 201 Податкового кодексу України у зв`язку з невиконанням обов`язку щодо складання податкових накладних в електронній формі та їх реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних на протязі встановленого терміну по операціях, що не є господарською діяльністю платника податків та по операціях визначення зобов`язань на дату набуття права приватної власності на автомобілі фізичною особою (громадянином), а саме податку на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму 146 734 грн, в т.ч. за січень 2018 року - 146 734 грн не ґрунтується на вимогах законодавства та достовірно встановлених обставинах.

Відтак податкові повідомлення-рішення № від 27.12.2019, яким за відсутність складення та/або реєстрації податкових накладних /розрахунків коригування на суму ПДВ 146734,24 грн застосовано до позивача штраф у розмірі 50 % у сумі 73367,12 грн з податку на додану вартість та податкове повідомлення-рішення № від 27.12.2019, яким збільшено позивачеві суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 89706,00 грн, в тому числі, за податковим зобов`язанням - 59804 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 29902 грн, є безпідставними, відтак підлягають визнанню протиправними та скасуванню, а позов у відповідній частині підлягає задоволенню.

Надаючи оцінку правомірності податковому повідомленню-рішенню № від 27.12.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 218464,66 грн, в тому числі, за податковими зобов`язаннями - 174771,73 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 43692,93 грн /а.с. 47 т.1/, суд бере до уваги, що підставою для його прийняття послугував висновок акту перевірки про завищення позивачем витрат, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, відображених у податковій декларації про майновий стан та доходи за 2018 рік, на суму 970 954,08 грн., внаслідок чого занижено податок на доходи фізичних осіб на 174 771,73 грн.

За змістом акту перевірки завищення витрат на суму 970 954,08 грн відбулося: 1) у сумі 335 000 грн за рахунок включення до складу витрат вартості неоплаченого зерна (гороху) у сумі 335 000 грн (рахується кредиторська заборгованість по розрахунку з постачальниками станом на 31.12.2018), який у подальшому перероблено, реалізовано на адресу покупців у вигляді крупи горох колотий та за яку отримано оплату від контрагентів-покупців, чим порушено п. 177.2., п. 177.4. статті 177 ПК України; 2) у сумі 635594,08 грн за рахунок включення до складу витрат вартості зерна (пшениці) у сумі 143882,08 грн, яким сформовано собівартість крупи пшеничної, за яку отримано оплату від контрагентів-покупців та яка фактично оплачена постачальникам у 2018 році (рахується кредиторська заборгованість по розрахунку з постачальниками станом на 31.12.2018) та у сумі 492072 грн, які не підтверджені первинними документами, чим порушено п. 177.2., пп. 177.4.5. п. 177.4. статті 177 ПК України.

Так, перевіркою встановлено, що горох, придбаний у ТОВ «Крамстронг» на суму 402000 грн (з ПДВ) у кількості 67 т по ціні 5000 грн/т (сума без ПДВ 335 000 грн), який не оплачено зазначеному постачальнику був перероблений, а основний продукт переробки - горох колотий, реалізовано покупцям. Отже, ФОП ОСОБА_1 отримано дохід за крупу горох колотий, на яку фактично закупка сировини не оплачена. ФОП ОСОБА_1 включено до складу витрат вартість придбаного у ТОВ «Крамстронг» гороху у кількості 67 т за ціною 5000 грн/т на суму без ПДВ 335000 грн, який не оплачено постачальнику та рахується як кредиторська заборгованість станом на 31.12.2018 та відповідно не підтверджено розрахунковими та платіжними документами і не відповідають даним, відображеним платником у декларації про майновий стан та доходи за 2018 рік.

Також в акті перевірки зафіксовано, що ФОП ОСОБА_1 у 2018 році отримав дохід від контрагентів - покупців за крупу пшеничну на суму без ПДВ 1701750,17 грн у кількості 297,13 т, на реалізацію крупи у зазначеній кількості та на зазначену суму ФОП ОСОБА_1 виписано податкові накладні, перелік яких наведено на стор. 18 -19 акту перевірки. Перевіркою встановлено, що залишки зерна пшениці станом на 01.01.2018 та 31.12.2018 відсутні, залишки крупи пшеничної станом на 01.01.2018 та 31.12.2018 відсутні. При цьому ФОП ОСОБА_1 у 2018 році фактично придбано зерна пшениці у кількості 295,52 т на суму 1304423,38 грн (без ПДВ). Станом на 31.12.2018 рахується кредиторська заборгованість з контрагентом - постачальником ТОВ «Айкон-Агро» у сумі 172658,50 грн (з ПДВ) за пшеницю у кількості 30,0 т за ціною 4792,50 грн/т (сума без ПДВ -143882,08 грн). На перевірку позивачем надано наказ № 9 «Про затвердження внутрішніх норм виходу готової продукції» від 31.12.2016 і згідно норм переробки крупи пшеничної встановлено, що закупленої сировини недостатньо для виготовлення готової продукції у кількості 297,13 т (кількість, що була реалізована покупцям у 2018 році). Із закупленої сировини у кількості 295,52 т виготовляється 212,77 т крупи пшеничної. Пшениця, що придбавалася у 2018 році, була повністю перероблена, а основний продукт переробки - крупа пшенична, була реалізована на адресу покупців у повному обсязі, тобто у кількості 212,77 т. У той же час пшениця, придбана позивачем у ТОВ «Айкон Агро» на суму 172658,50 грн (з ПДВ) у кількості 30 т по ціні 4792,50 грн (сума без ПДВ 143882,02 грн), яка не оплачена зазначеному постачальнику, була перероблена, а основний продукт переробки - крупа пшенична, реалізована покупцям.

Отже, за висновком перевірки, ФОП ОСОБА_1 отримано дохід за крупу пшеничну, на яку фактично закупка сировини не оплачена, а саме від ТОВ «Айкон Агро» у сумі 172658,50 грн (з ПДВ) за пшеницю у кількості 30,0 т за ціною 4792,50 грн/т (сума без ПДВ 143882,08 грн), рахується як кредиторська заборгованість станом на 31.12.2018 у сумі 143882,08 грн (без ПДВ) та не надано первинних документів на закупку пшениці для виготовлення крупи пшеничної у кількості 84,36 т. Для виготовлення крупи пшеничної у кількості 84,36 т необхідно 117,16 т зерна пшениці на суму 492072 грн (середня закупівельна ціна 4200 грн/т). Таким чином ФОП ОСОБА_1 включено до складу витрат вартість придбаної у ТОВ «Айкон Агро» пшениці у кількості 30 т за ціною 4792,50 грн/т на суму без ПДВ 143882,08 грн, яка не оплачена постачальнику та рахується як кредиторська заборгованість станом на 31.12.2018 та відповідно не підтверджено розрахунковими та платіжними документами і не відповідають даним, відображеним платником у декларації про майновий стан та доходи за 2018 рік та не надано первинних документів на закупку пшениці для виготовлення крупи пшеничної у кількості 84,36 т на суму 492072,00 грн, чим порушено п. 177.2.,пп. 177.4.5. п. 177.4. статті 177 ПК України.

Відносно висновку контролюючого органу щодо завищення позивачем витрат внаслідок віднесення до витрат за 2018 рік вартості гороху, отриманого від ТОВ «Крамстронг» на суму 402000 грн (з ПДВ) у кількості 67 т по ціні 5000 грн/т (сума без ПДВ 335 000 грн) та вартості пшениці, отриманої від ТОВ «Айкон Агро», у кількості 30 т за ціною 4792,50 грн/т на суму без ПДВ 143882,08 грн, які не оплачені постачальникам та станом на 31.12.2018 рахуються як кредиторська заборгованість, суд бере до уваги таке.

10.12.2018 позивачем (Покупець) укладено із ТОВ «Крамстронг» (Постачальник) договір поставки № 1012, за умовами якого Постачальник приймає на себе зобов`язання передати у власність Покупця, а Покупець - прийняти та оплатити товар, в порядку, визначеному умовами даного договору (п. 1.1.). Товаром за цим договором є продовольчі товари і зернові культури (п. 1.2.). Загальна вартість договору не обмежена та складається із вартості кожної окремої партії товару, за всіма рахунками та видатковими накладними до даного договору, поставлених Постачальником Покупцю протягом строку дії договору та у відповідності до його умов (п. 3.1.) Оплата поставленого товару здійснюється протягом 10 днів з дати отримання замовленого товару (п. 3.3.) /а.с. 138 - 139 т. 1/.

Згідно із додатковими угодами № 1 від 10.05.2019, № 2 від 10.05.2020 до договору поставки № 1012 від 10.12.2018 п. 3.3. Договору викладено у такій редакції: «Оплата поставленого товару здійснюється на підставі відстрочення платежу. Строк відстрочення платежу встановлюється за угодою сторін, але не може перевищувати 1 рік. За домовленістю сторін відстрочення платежу може бути пролонговано на аналогічний термін.» /а.с. 28 - 29 т.2/.

На виконання зазначеного договору ТОВ «Крамстронг» складено видаткові накладні: № 1712-3 від 17.12.2018 щодо поставки гороху кількістю 35 т по ціні 5000 грн/т вартістю без ПДВ 175000 грн, № 1812-5 від 18.12.2018 щодо поставки гороху кількістю 32 т по ціні 5000 грн/т вартістю без ПДВ 160 000 грн /а.с. 140 -141 т. 1/.

Оплату гороху у кількості 67 т загальною вартістю без ПДВ 335 000 грн позивачем не здійснено, що ним не заперечується.

Також 03.12.2018 позивачем (Покупець) укладено з ТОВ «Айкон Агро» (Постачальник) договір поставки № 03/12/18, за умовами якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупцеві пшеницю (далі - Товар), а Покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його на умовах, передбачених цим Договором (п. 1.1.). Загальна кількість товару, що поставляється за цим договором, складає 35 тонн +/- 10 % (п. 2.1.). Оплата за товар здійснюється Покупцем в розмірі 100 % вартості кожної окремої партії товару протягом 5 банківських днів з моменту передачі товару Покупцю у повному обсязі даної партії (п. 4.5.) /а.с. 71 т. 1/.

Згідно із додатковою угодою № 01 від 14.12.2018 до договору поставки № 03/12/2018 від 03.12.2018 п. 4.5. Договору викладено у такій редакції: «Оплата за товар здійснюється Покупцем на підставі відстрочення платежу, строк відстрочення платежу встановлюється за угодою сторін, але не може перевищувати 1 рік.» /а.с. 27 т.2/.

На виконання зазначеного договору ТОВ «Айкон Агро» складено видаткову накладну № 185 від 05.12.2018 щодо поставки пшениці кількістю 33,5 т по ціні без ПДВ 4792,50 грн/т вартістю без ПДВ 160548,75 грн, з ПДВ - 192658,50 грн /а.с. 72 т. 1/.

Перевіркою встановлено та в акті перевірки зафіксовано, що позивачем у 2018 році частково здійснено оплату пшениці, поставленої ТОВ «Айкон Агро», а саме, 21.12.2018 на суму 16666,66 грн (без ПДВ), у зв`язку з чим кредиторська заборгованість позивача станом на 31.12.2018 склала 143882,08 грн (без ПДВ) за пшеницю кількістю 30 т /а.с. 31 зворот, т. 1/.

Позивачем до суду надано докази щодо оплати пшениці на рахунок ТОВ «Айкон Агро» у 2019 році згідно із платіжними дорученнями № 925 від 04.01.2019 на суму 80000 грн (66666,67 грн, ПДВ - 13333,33 грн) /а.с. 76 т.1/, № 966 від 25.01.2019 на суму 82658,50 грн (68882,08 грн, ПДВ - 13776,42 грн).

Факт віднесення позивачем вартості гороху у кількості 67 т у сумі без ПДВ 335 000 грн, отриманого від ТОВ «Крамстронг», та пшениці кількістю 30 т у сумі без ПДВ 143882,08 грн, отриманої від ТОВ «Айкон Агро», які не оплачені станом на 31.12.2018, до витрат 2018 року зафіксовано в акті перевірки та не заперечується позивачем.

Суд враховує, що за змістом пункту 177.2. статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно із підпунктом 177.4.1. пункту 177.4. статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.

Відповідно до підпункту 177.4.5. пункту 177.4. статті 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця, зокрема, документально не підтверджені витрати.

Пунктом 44.1. статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 177.10. статті 177 ПК України покладено на фізичних осіб - підприємців обов`язок вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Відповідно до пункту 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 16.09.2013 № 481, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 1 жовтня 2013 року за № 1686/24218 (далі - Порядок № 481), самозайняті особи заносять до Книги відомості в такому порядку: 1) у графі 1 зазначається дата запису; 2) у графі 2 відображається сума доходу, отриманого від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг); 3) у графі 3 вказується сума повернутих самозайнятою особою коштів за товари (роботи та послуги) та/або повернутої передплати; 4) графа 4 розраховується як різниця між отриманим доходом від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності (графа 2) та сумою повернутих самозайнятою особою коштів за товари (роботи та послуги) (графа 3); 5) у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов`язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг; 6) у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня; 7) у графі 7 відображається сума витрат на оплату праці та нарахування на оплату праці найманих осіб, понесені у звітному місяці; 8) у графі 8 відображається сума фактично понесених інших витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу, які не зазначені в графах 6 та 7, зокрема, витрати на сплату послуг, зв`язку, орендних та комунальних платежів тощо; 9) у графі 9 зазначається сума чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професіональної діяльності (графи 6, 7, 8).

Аналіз положень статті 177 Податкового кодексу України та Порядку № 481 дає підстави для висновку, що документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця, які зменшують загальний оподатковуваний дохід, є оплачені витрати, підтверджені первинними та розрахунково-платіжними документами, безпосередньо пов`язані з отриманням доходу фізичної особи-підприємця.

Аналогічні роз`яснення містяться у Загальнодоступному інформаційно-довідковому ресурсі ДПС України, зокрема, у категорії питань 104 зазначено, що до складу витрат включаються тільки витрати, які пов`язані з отриманням доходу та підтвердженні відповідними документами про їх оплату (104.05). При розрахунку чистого доходу фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування не враховує витрати, пов`язані з отриманням доходу поточного року, оплата яких відбувається у наступному. Такі витрати будуть враховані при обчисленні чистого оподатковуваного доходу у тому звітному періоді, коли їх фактично поніс платник податку (104.04).

Беручи до уваги те, що ФОП ОСОБА_1 віднесено до складу витрат за 2018 рік вартість гороху у кількості 67 т у сумі без ПДВ 335 000 грн, отриманого від ТОВ «Крамстронг», та пшениці кількістю 30 т, у сумі без ПДВ 143882,08 грн, отриманої від ТОВ «Айкон Агро», які не були оплачені станом на 31.12.2018, контролюючий орган обґрунтовано дійшов висновку щодо порушення підприємцем вимог пункту 177.2, пп. 177.4.5. п. 177.4. статті 177 ПК України та завищення витрат на загальну суму 478882,08 грн.

Стосовно висновку в акті перевірки про те, що ФОП ОСОБА_1 не надано первинних документів на закупку пшениці для виготовлення крупи пшеничної у кількості 84,36 т на суму 492072,00 грн, внаслідок чого завищено витрати на вказану суму за 2018 рік, суд виходить з наступного.

Зміст акту перевірки свідчить, що контролюючий орган дійшов наведеного висновку, враховуючи те, що ФОП ОСОБА_1 у 2018 році отримав дохід від контрагентів - покупців за крупу пшеничну на суму без ПДВ 1701750,17 грн у кількості 297,13 т, тоді як фактично придбав зерна пшениці у кількості 295,52 т на суму 1304423,38 грн (без ПДВ), відтак з огляду на норми переробки крупи пшеничної, наказ ФОП ОСОБА_1 № 9 «Про затвердження внутрішніх норм виходу готової продукції» від 31.12.2016 констатовано, що закупленої сировини недостатньо для виготовлення готової продукції у кількості 297,13 т. При цьому контролюючим органом розраховано, що із закупленої сировини у кількості 295,52 т виготовляється 212,77 т крупи пшеничної, тому для виготовлення крупи пшеничної у кількості 84,36 т (297,13 - 212,77) необхідно 117,16 т зерна пшениці на суму 492072 грн (середня закупівельна ціна 4200 грн/т).

Оцінюючи алгоритм розрахунку контролюючим органом завищення ФОП ОСОБА_1 витрат на суму 492072 грн, суд зазначає, що перш за все контролюючим органом не встановлено, що ФОП ОСОБА_1 віднесено зазначену суму до складу витрат у податковій декларації про майновий стан та доходи за 2018 рік, відтак констатація факту завищення витрат на цю суму є безпідставним.

Також суд звертає увагу на те, що контролюючим органом за відсутності первинних документів, використовуючи норми переробки крупи пшеничної та середню закупівельну ціну, фактично визначено гіпотетичну суму коштів, які позивач мав би витратити для придбання сировини (зерна пшениці), з метою виробництва крупи пшеничної. При цьому порядок визначення середньої закупівельної ціни зерна пшениці акт перевірки не містить, натомість опис документів, згідно з якими позивачем придбано зерна пшениці у 2018 році, свідчить, що закупівельна ціна коливалася від 4083,33 грн/т до 5500 грн/т.

За таких обставин висновок контролюючого органу про завищення позивачем витрат на суму 492072,00 грн внаслідок відсутності первинних документів на закупку пшениці для виготовлення крупи пшеничної у кількості 84,36 т не ґрунтується на нормах податкового законодавства та достовірно встановлених обставинах, а розрахунок суми завищення зроблено у спосіб, не передбачений нормами законодавства.

При цьому суд зауважує, що перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу позивача, отриманого від провадження діяльності, за 2017, 2018 роки заниження або завищення не встановлено /а.с. 26, зворот, т.1/.

Враховуючи викладене, в ході розгляду справи підтверджено правомірність висновку контролюючого органу про завищення ФОП ОСОБА_1 витрат за 2018 рік лише на суму 478882,08 грн., а відтак і заниження суми податку на доходи фізичних осіб, враховуючи ставку податку 18 %, - на 86198,77 грн., натомість не знайшов підтвердження факт завищення позивачем витрат на суму 492072,00 грн .

Таким чином суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 27.12.2019, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 218464,66 грн, в тому числі, за податковими зобов`язаннями - 174771,73 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 43692,93 грн /а.с. 47 т.1/ є законним та обґрунтованим в частині збільшення грошового зобов`язання на загальну суму 107748,46 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями - 86198,77 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 21549,69 (86198,77 х 25%).

Натомість податкове повідомлення-рішення № від 27.12.2019 в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 110716,20 грн (218464,66 - 107748,46), в тому числі, за податковими зобов`язаннями - 88572,96 грн (174771,73 - 86198,77), за штрафними (фінансовими) санкціями - 22143,24 грн (43692,93 - 21549,69), прийнято всупереч вимогам податкового законодавства, без урахування усіх обставин, що мали значення для його прийняття, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а позовні вимоги у відповідній частині підлягають задоволенню.

Оцінюючи правомірність податкового повідомлення-рішення № від 27.12.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 18205,39 грн, в тому числі, за податковими зобов`язаннями - 14564,31 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 3641,08 грн /а.с. 45 т.1/, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. 1.1. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. 1.2. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. 1.3.Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Згідно із пунктом 162.1. статті 162 ПК України платниками податку на доходи фізичних осіб є: 162.1.1. фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; 162.1.2. фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; 162.1.3. податковий агент.

Судом встановлено, що підставою прийняття податкового повідомлення-рішення № від 27.12.2019 послугував висновок акту перевірки про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу у розмірі 970954,08 грн, внаслідок чого занижено військовий збір в сумі 14564,31 грн. (970954,08 х 1,5 %).

Зважаючи на те, що в ході розгляду справи підтверджено правомірність висновку контролюючого органу про завищення ФОП ОСОБА_1 витрат за 2018 рік, а відтак і чистого оподатковуваного доходу, на суму 478882,08 грн з 970954,08 грн, суд дійшов висновку, що заниження військового збору склало лише 7183,23 грн. (478882,08 х 1,5 %)

За таких обставин податкове повідомлення-рішення № від 27.12.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 18205,39 грн, в тому числі, за податковими зобов`язаннями - 14564,31 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 3641,08 грн ґрунтується на вимогах законодавства в частині збільшення грошового зобов`язання на суму 8979,04 грн, в тому числі, за податковими зобов`язаннями - 7183,23 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 1795,81 грн (7183,23 х 25 %), натомість в частині збільшення грошового зобов`язання на суму 9226,35 грн (18205,39 - 8979,04), в тому числі, за податковими зобов`язаннями - 7381,08 грн (14564,31 - 7183,23), за штрафними (фінансовими) санкціями - 1845,27 грн (3641,08 - 1795,81) є необґрунтованим, тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а позовній вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Відносно рішення № від 27.12.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано штрафні санкції за донарахування єдиного внеску у сумі 109036,44 грн в розмірі 10903,64 грн /а.с. 54 т. 1/; вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 27.12.2019, якою визначено недоїмку з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 109036,44 грн /а.с. 53 т.1/, суд виходить з наступного.

Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

За визначенням пункту 4 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Частиною 5 статті 8 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

За змістом абзацу третього частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до положень частин 3, 4 статті 25 Закону № 2464-VI суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Пунктом 3 частини 11 статті 25 Закону № 2464-VI передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Судом встановлено, що підставою для прийняття рішення № від 27.12.2019 та вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 27.12.2019 послугував висновок акту перевірки про заниження суми доходу, на який нараховується єдиний внесок, на суму 970954,08 грн.

В акті перевірки враховано, що згідно декларації про майновий стан і доходи позивача за 2018 рік задекларовано суму чистого доходу у розмірі 152181,84 грн, в той час як у звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску від 01.02.2019 сума доходу, на який нараховується єдиний внесок , визначена в розмірі 174519,84 грн.

Виходячи із суми заниження доходу, максимальної величини бази нарахування єдиного внеску у 2018 році (15 мінімальних заробітних плат 55845 (3723 х 15)), контролюючим органом констатовано заниження єдиного внеску ФОП ОСОБА_1 за 2018 рік у сумі 109036,44 грн.

Суд повторює, що в ході розгляду справи підтверджено правомірність висновку контролюючого органу про завищення ФОП ОСОБА_1 чистого оподатковуваного доходу за 2018 рік лише на суму 478882,08 грн з 970954,08 грн.

За таких обставин, враховуючи норми Закону № 2464-VI щодо бази нарахування єдиного внеску, ставки та порядку сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, сума заниження єдиного внеску позивачем складає 105354,06 грн (база нарахування - 653401,92 грн (174519,84 (задекларована сума доходу) +478882,08 (сума заниження)) х 22 % - 38394,36 грн (задекларована сума єдиного внеску)).

Отже, вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 27.12.2019, якою визначено недоїмку з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 109036,44 грн є правомірною в частині визначення недоїмки з єдиного внеску в сумі 105354,06 грн, а в частині суми недоїмки в розмірі 3682,38 грн є необґрунтованою та підлягає визнанню протиправною та скасуванню, а позовні вимоги у цій частині - задоволенню.

Відповідно рішення № від 27.12.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано штрафні санкції за донарахування єдиного внеску у сумі 109036,44 грн в розмірі 10903,64 грн (10 %), є правомірним в частині застосування штрафних санкцій в сумі 10535, 41 грн (105354,06 х 10 %) , відтак в частині 368,23 грн (10903,64 - 10535,41) підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а позовні вимоги у цій частині - задоволенню.

Відносно позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішення ДПС України від 27.02.2020 про залишення скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 без розгляду та рішення ДПС України від 23.03.2020 за вих. №10506/6/99-00-08-05-04-06 про відмову у задоволенні скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , суд враховує таке.

Відповідно до пункту 56.2. статті 56 ПК України у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується (пункт 56.3. статті 56 ПК України).

Також частиною 4 статті 25 Закону № 2464-VI передбачено, що у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до податкового органу вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це податкового органу, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску поширюються на оскарження рішень податкового органу щодо нарахування пені та застосування штрафів (частина 14 статті 25 Закону № 2464-VI ).

Як встановлено судом, 28.01.2020 позивачем надіслано скаргу до ДПС України на податкові повідомлення-рішення № 000603335, № , № , № , № , № , № , яка надійшла до ДПС України 31.01.2020 вх. № 4352/6 /а.с. 6 - 9 т.2/.

12.02.2020 ДПС України надіслано на адресу ФОП ОСОБА_1 рішення про продовження строку розгляду скарги до 30.03.2020 (включно) /а.с. 12 т.2/, яке отримано останнім 26.02.2020 /а.с. 13 т.2/.

Рішенням ДПС України від 27.02.2020 № 7442/6/99-00-08-06-01-06 про залишення скарги без розгляду скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 28.01.2020 б/н в частині оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 27.12.2019 № Ф-, рішення № від 27.12.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску залишено без розгляду /а.с. 10 -11 т. 2/.

Рішенням ДПС України від 23.03.2020 № 2010506/6/99-00-08-05-04-06 про результати розгляду скарги податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області від 27.12.2019 № № , , , , залишено без змін, а скаргу ФОП ОСОБА_1 - без задоволення (отримано позивачем 22.04.2020, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення /а.с. 18 т. 2/.

Суд зазначає, що рішення ДПС України від 27.02.2020 № 7442/6/99-00-08-06-01-06 та від 23.03.2020 № 2010506/6/99-00-08-05-04-06, прийняті за наслідками вирішення податкового спору в досудовому порядку, не є актами реалізації контролюючими органами повноважень у сфері управлінської діяльності та не породжують для платника жодних правових наслідків, не є юридично значимими для позивача, оскільки не мають безпосереднього впливу на його суб`єктивні права та обов`язки, шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право, а тому безпосередньо не порушують права та інтереси позивача, а відтак правові підстави для визнання їх протиправними та скасування відсутні, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові ВС від 08.09.2020 у справі № 826/24880/15.

При цьому суд зауважує, що за змістом пункту 56.19. статті 56 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Беручи до уваги дату отримання позивачем рішення ДПС України про результати розгляду скарги, враховуючи продовження під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строків звернення до адміністративного суду згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020, яким доповнено розділ VI Кодексу адміністративного судочинства України пунктом 3 відповідного змісту, позивач, подавши до суду позов про оскарження податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення ГУ ДПС у Полтавській області після закінчення процедури адміністративного оскарження 21.07.2020, не порушив строк звернення до суду.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 Кодексу).

Позивач при поданні позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 2201,31 грн згідно з квитанцією від 23.06.2020 /а.с. 7 т.1/, 2995,52 грн згідно з квитанцією від 19.08.2020 /а.с. 157 т.1/ за вимоги майнового характеру та у сумі 4204 грн згідно з квитанцією від 02.10.2020 /а.с. 169 т.1/ за позовні вимоги немайнового характеру.

Зважаючи на ухвалення судом рішення про часткове задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУДПС у Полтавській області на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених майнових позовних вимог в розмірі 2870,66 грн (розмір майнових вимог 519683,25 грн, сплачений судовий збір 5196,83 грн, задоволені позовні вимоги на суму 287066,28 грн).

Враховуючи висновок суду про відмову у задоволенні немайнових позовних вимог до ДПС України, сума судового збору в розмірі 4204 грн розподілу не підлягає.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська,4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 43142831), Державної податкової служби України (Львівська площа,8, м. Київ, 04053, ідентифікаційний код 43005393) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги, рішення задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області № від 27.12.2019 та № від 27.12.2019.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області № від 27.12.2019 в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 110716,20 грн (сто десять тисяч сімсот шістнадцять гривень двадцять копійок), в тому числі, за податковими зобов`язаннями - 88572,96 грн (вісімдесят вісім тисяч п`ятсот сімдесят дві гривні дев`яносто шість копійок), за штрафними (фінансовими) санкціями - 22143,24 грн (двадцять дві тисячі сто сорок три гривні двадцять чотири копійки).

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області № від 27.12.2019, в частині збільшення грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 9226,35 грн (дев`ять тисяч двісті двадцять шість гривень тридцять п`ять копійок), в тому числі, за податковими зобов`язаннями - 7381,08 грн (сім тисяч триста вісімдесят одна гривня вісім копійок), за штрафними (фінансовими) санкціями - 1845,27 грн (одна тисяча вісімсот сорок п`ять гривень двадцять сім копійок).

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 27.12.2019 в частині визначення недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 3682,38 грн (три тисячі шістсот вісімдесят дві гривні тридцять вісім копійок).

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Полтавській області № від 27.12.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в частині застосування штрафних санкцій в сумі 368,23 грн (триста шістдесят вісім гривень двадцять три копійки).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36000, ідентифікаційний код 43142831) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) витрати на сплату судового збору у розмірі 2870,66 грн. ( дві тисячі вісімсот сімдесят гривень шістдесят шість копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя М.В. Довгопол