Справа № 480/116/20
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2020-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 р.Справа № 480/116/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.06.2020 року, головуючий суддя І інстанції: В.О. Павлічек, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 12.06.20 року по справі № 480/116/20

за позовом ОСОБА_1

до Прокуратури Сумської області

про зобов`язання вчинити дії та стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Прокуратури Сумської області, в якому просив зобов`язати Прокуратуру Сумської області видати ОСОБА_1 належно оформлену трудову книжку та провести повний розрахунок зі звільненим, а також у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 367707,72 грн. та моральну шкоду в сумі 50 000 грн.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що у день звільнення 02.10.2015 року Прокуратурою Сумської області не видано ОСОБА_1 копії наказу про звільнення з посади, а також не видано належно оформлену трудову книжку. До цього часу копія наказу про звільнення не вручена і не видано належно оформлену трудову книжку. Також позивач стверджує, що на день звільнення 02.10.2015 року Прокуратурою Сумської області не проведено повного розрахунку зі звільненим, адже не виплачено всіх належних йому сум.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.06.2020 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Прокуратури Сумської області про зобов`язання Прокуратури Сумської області провести повний розрахунок зі звільненим з роботи 02.10.2015 року ОСОБА_1 , а також у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 367707,72 грн. відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що за весь час судового спору прокуратура Сумської області не виконувала обов`язки по поверненню трудової книжки. З моменту винесення наказу про звільнення 02.10.2015 року і до остаточного рішення у справі не надійшло жодного поштового повідомлення про можливість повернення трудової книжки. Також в телефонному режимі відділ кадрів чи інші посадові особи не зв`язувались з позивачем з цього питання.

Позивач зазначає, що на день звільнення 02.10.2015 року прокуратурою Сумської області не проведено повного розрахунку зі звільненим, адже не виплачено належних сум. Даний факт підтверджується рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року, яким стягнуто на користь позивача з прокуратури Сумської області компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за час вимушеного прогулу з 28.08.2012 року по 23.02.2015 року у сумі 5 975 грн. 47 коп.

Позивач наголошує, що при звільненні з органів прокуратури зазнав значних страждань ще й у зв`язку з тим, що в день звільнення, а також впродовж тривалого часу прокуратурою Сумської області не виконано своїх обов`язків по врученню наказу про звільнення, а також, не проведено повний розрахунок із звільненою особою і не видано трудову книжку. Подальша трудова кар`єра ОСОБА_1 зламана і прокуратура перешкоджає будь-якому працевлаштуванню.

Позивач акцентує увагу, що прокуратурою Сумської області були порушені його актуальні життєві плани, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив і трудових планів, пової продуктивної самореалізації. З вини прокуратури Сумської області він залишався впродовж тривалого часу без роботи та утримання. До цього часу немає можливості працевлаштуватись навіть після того як став на облік до служби зайнятості.

Також, перебуваючи за межею бідності не мав можливості оформити субсидію по причині перебування трудової книжки у прокуратурі Сумської області.

На думку позивача, такими діями прокуратури Сумської області йому заподіяно і моральної шкоди, адже не займається своєю улюбленою справою юриспруденцією.

Відповідач надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача в якому зазначив, що ОСОБА_1 , отримуючи за вищевказаними адресами від працівників поштової служби повідомлення про надходження на його адреси рекомендованих листів від прокуратури Сумської області та необхідність їх забрати на почтових відділеннях, упродовж декількох місяців їх зберігання не вжив жодних заходів до їх отримання.

Відповідач вважає, що ОСОБА_1 не бажав та свідомо ухилявся від отримання будь- якої інформації чи роз`яснень від прокуратури області, трудову книжку самостійно з часу звільнення (жовтень 2015 року) не отримував, згоди на її пересилання поштою не надавав.

Тобто посилання ОСОБА_1 на нібито невжиття прокуратурою області заходів до вручення йому трудової книжки є лише обраним ним способом аргументації своїх вимог і не підтверджуються фактичними обставинами, а також дослідженими доказами.

На думку відповідача, вина прокуратури Сумської області у невидачі трудової книжки позивачу в день звільнення відсутня, оскільки ОСОБА_1 свідомо не бажав отримувати як повідомлення прокуратури області (про отримання книжки), так і фактично саму трудову книжку, а також надавати дозвіл на її пересилання поштою. При особистій присутності у прокуратурі області 21.01.2019 також відмовився отримувати трудову книжку, про що складено відповідний акт.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач працював в органах Прокуратури Сумської області та 27.08.2012 року був звільнений з органів прокуратури та з посади старшого слідчого прокуратури Сумського району. Зазначений наказ був оскаржений ОСОБА_1 в судовому порядку та постановою Сумського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2014 року у справі № 1870/8103/12 визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Сумської області № 1125к від 27.08.2012 року та поновлено ОСОБА_1 в органах прокуратури Сумської області на посаді старшого слідчого прокуратури Сумського району (а.с. 21, т.1).

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2015 року залишено в силі зазначене рішення суду в частині задоволення позовних вимог щодо поновлення на посаді (а.с.37 39, т.1).

На виконання зазначених судових рішень прокуратурою Сумської області видано наказ від 24.02.2015 року про поновлення ОСОБА_1 у органах прокуратури Сумської області.

В подальшому наказом прокурора Сумської області №746к від 02.10.2015 на ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з займаної посади та з органів прокуратури за невиконання службових обов`язків та прогули без поважних причин. Із зазначеним наказом ОСОБА_1 не погодився та оскаржив його до суду, справа неодноразово розглядалася судами та останньою постановою Сумського окружного адміністративного суду від 21.07.2016, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2018 та постановою Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №818/3584/15 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 122 127, 148 153, 191 198, т.1).

Позивач стверджує, що за весь час судового розгляду по справі №818/3584/15 прокуратура Сумської області не виконала обов`язки по поверненню йому трудової книжки.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст. 48 КЗпП України трудова книжка працівника є основним документом, який засвідчує досвід роботи на тій чи іншій посаді та підтверджує загальний стаж роботи для пенсійного забезпечення, та документально підтверджує досвід та кваліфікацію працівника.

Частиною 1 статті 47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із ч. 5 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 301 від 27.04.1993 «Про трудові книжки» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Порядок заповнення трудових книжок, вкладишів до них, видачі трудової книжки у разі звільнення, чи дубліката трудової книжки, умови зберігання та обліку трудових книжок встановлені Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі по тексту - Інструкція), відповідно до п. 1.1 якої трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно з п. 2.3 Інструкції, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідно до п.4.1. Інструкції, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Положеннями п. 4.2 Інструкції визначено, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з відсутністю на робочому місці ОСОБА_1 в день звільнення 02.10.2015, у відповідності до п. 4.2 Інструкції № 58, в цей же день, за №11- 4766вих-15 на його адресу, яку позивач зазначає у своїх зверненнях та позовних заявах до суду - АДРЕСА_1 , а також на адресу АДРЕСА_2 рекомендованим листом надіслано поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки або надання письмової згоди на пересилання її поштою (а.с. 34 37, т.2).

Також в подальшому відповідачем неодноразово надсилалися на зазначені адреси позивача листи із вказаного питання, а саме: від 13.10.2015 №11-4803вих-15, від 03.11.2015 №11- 5105вих-15, від 21.12.2015 №11-5345вих-15, від 01.09.2016 №11-782 вих- 16, від 15.01.2019 №11-51вих-19, від 04.02.2019 №11-117вих-19, від 28.12.2019 № 18-874вих-19, від 12.02.2020 № 11-119вих-20 (а.с. 38 62, т.2).

Перелічені вище листи, що направлялися відповідачем рекомендованими поштовими відправленнями були повернуті до прокуратури області з відмітками працівника поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання».

Крім того, в постанові Сумського окружного адміністративного суду від 21.07.2016 по справі №818/3584/15 за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Сумської області про визнання протиправним та скасувати наказу № 746к від 02.10.2015 року про звільнення із займаної посади та з органів прокуратури зазначено, що під час розгляду справи судом було допитано свідка ОСОБА_2 , яка пояснила, що вона працювала листоношею в Недригайлівському районі Сумської області і в її обов`язки входило доставка кореспонденції в село Перетічки цього району. Зазначений свідок підтвердила випадки коли ОСОБА_1 відмовлявся отримувати від неї поштові відправлення з прокуратури Сумської області (а.с. 125, т.1).

Також відповідачем надано суду Акт про відмову в отриманні трудової книжки від 21.01.2019, в якому зазначено, що 21.01.2019, приблизно о 15 год 40 хв в приймальні громадян кабінеті №108, ОСОБА_1 в присутності працівників прокуратури області було запропоновано отримати трудову книжку, але від вказаної пропозиції він категорично відмовився та залишив адміністративну будівлю прокуратури області (а.с. 63, т.2).

Також, колегія суддів зазначає, що в зверненнях позивача до прокуратури Сумської області, доданих до позову, відсутня згода ОСОБА_1 на пересилання трудової книжки поштою.

Отже, за відсутності заяви позивача зі згодою на пересилання трудової книжки поштовим відправленням, прокуратура області була позбавлена можливості надіслати останню поштою, оскільки згідно п. 4.2 Інструкції пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що прокуратурою Сумської області вживались вичерпні заходи для вручення ОСОБА_1 трудової книжки. Отже, колегія суддів доходить висновку про відсутність вини прокуратури Сумської області у невидачі трудової книжки позивачу, як в день звільнення так і на час розгляду справи.

При цьому, приписи ч. 5 ст. 235 КЗпП України передбачають відповідальність роботодавця у вигляді виплати середнього заробітку працівникові лише у випадку наявності вини власника або уповноваженого ним органу у затримці видачі трудової книжки.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, про відсутність вини прокуратури Сумської області у затримці видачі трудової книжки ОСОБА_1 , позовні вимоги щодо стягнення на його користь середнього заробітку з цих підстав є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про зобов`язання відповідача провести повний розрахунок зі звільненим з роботи 02.10.2015 року ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що вказані вимоги позивач обґрунтовує лише тим, що «на день звільнення 02.10.2015 року відповідачем не проведено повного розрахунку зі звільненим, адже даний факт підтверджується рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року, яким стягнуто на користь ОСОБА_1 з прокуратури Сумської області компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за час вимушеного прогулу з 28.08.2012 року по 23.02.2015 року у сумі 5 975 грн. 47 коп.»

З метою з`ясування змісту і обсягу позовних вимог, судом першої інстанції неодноразово направлялися позивачу запити щодо надання пояснень які саме суми коштів та за які періоди ОСОБА_1 вважає невиплаченими йому при звільненні 02.10.2015 (а.с. 73 75, 80-81, 88-93, т.2).

З пояснень судом першої інстанції встановлено, що пояснення, містили ті ж самі обгрунтування, що і позов, а саме лише твердження, що факт не проведення повного розрахунку зі звільненим підтверджується рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року, яким стягнуто на користь ОСОБА_1 з прокуратури Сумської області компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за час вимушеного прогулу з 28.08.2012 року по 23.02.2015 року у сумі 5 975 грн. 47 коп. та моральну шкоду в сумі 2000 грн. Позивач стверджує, що прокуратура Сумської області не нарахувала та не виплатила в добровільному порядку зазначені суми, а лише здійснила перерахування коштів багато пізніше в примусовому порядку (а.с. 85 86, т.2).

Також, з матеріалів справи вбачається, що 20 жовтня 2017 року, ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Прокуратури Сумської області, в якому з урахуванням уточнень, просив стягнути з прокуратури Сумської області: - індексацію за затримку виплати заробітної плати за вимушений прогул за період з 19.08.2014 року до 24.02.2015 року в сумі 281 грн. 80 коп.; індексацію за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 24.02.2015 року до 21.12.2017 року в сумі 8315,52 грн.; компенсацію втрати частини заробітку за несвоєчасний розрахунок за період з 24.02.2015 року по 27.02.2018 року в сумі 228048,09 грн.; стягнути 27391,32 грн. за затримку виконання рішення про поновлення на роботі з 27.08.2012 року; компенсацію за невикористані основну та додаткові щорічні відпустки починаючи з 27.08.2012 року і до 24.02.2015 року за 147 днів щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки з урахуванням компенсації та індексації за затримку виплати в сумі 40170,44грн.; моральної шкоди в сумі 27391,32 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 28.02.2018, по справі №818/1551/17 адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково: стягнуто з Прокуратури Сумської області на користь ОСОБА_1 з відрахуванням необхідних податків і зборів компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за час вимушеного прогулу з 28.08.2012 по 23.02.2015 у сумі 5975 грн. 47 коп.; стягнуто з Прокуратури Сумської області на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 164 171, т.1).

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2018 зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 179 183, т.1).

Ухвалою Верховного суду від 16.11.2018 було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.02.2018 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2018 по справі №818/1551/17 (а.с. 184 185, т.1).

Колегія суддів зазначає, що рішення суду у справі № 818/1551/17 щодо стягнення на користь ОСОБА_1 компенсації за невикористану щорічну основну відпустку у сумі 5975 грн. 47 коп. та моральної шкоди 2000 грн. виконано Прокуратурою Сумської області у повному обсязі.

Так на користь ОСОБА_1 24.10.2018 платіжними дорученнями №№ 1635, 1636, 1638, 1639 сплачено кошти на виконання рішення суду у справі №818/1551/17 у загальному розмірі 7975,47 грн., з них на його особистий картковий рахунок кошти у сумі 6810,26 грн., решта суми перерахована на відповідні податки та збори, а саме: 1075,58 грн. податок на доходи найманих працівників - 18%; 89,63 грн. військовий збір - 1,5%; а також 1314,60 грн. ЄСВ - 22% (а.с. 69 71,т.2).

Про проведення вищевказаних перерахувань ОСОБА_1 було проінформовано листом від 26.10.2018 №18-547вих18 (а.с. 68, т.2).

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що твердження позивача щодо не проведення з ним повного розрахунку внаслідок невиконання рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року по справі №818/1551/17, є безпідставним та спростовується матеріалами справи.

Крім того, в постанові Сумського окружного адміністративного суду від 21.07.2016 по справі №818/3584/15 судом встановлено, що наказом прокуратура Сумської області № 746к від 02.10.2015 року позивача звільнено із займаної посади та з органів прокуратури "за не виконання службових обов`язків та прогули без поважних причин" і на підставі цього наказу у трудовій книжці ОСОБА_1 зроблено запис № 20 "звільнений з посади старшого слідчого прокуратури Сумського району за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП.

В тексті наказу № 746к від 02.10.2015 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" зазначено, що будучи поновленим на посаді за рішенням суду наказом прокурора Сумської області № 183к від 24.02.2015 старший слідчий прокуратури Сумського району ОСОБА_1 протягом тривалого часу (з 24.02.2015 по 02.10.2015) не з`являвся на робочому місці і не приступив до виконання службових обов`язків. Службової перевіркою за фактом тривалої відсутності ОСОБА_1 на роботі не встановлено поважних причин його невиходу на роботу протягом всього часу відсутності та підтверджено факт вчинення ОСОБА_1 прогулу.

Під час розгляду справи №818/3584/15 судом також встановлено, що позивач тільки один раз - 27.04.2015, приходив до прокуратури Сумського району (де згідно наказу № 183к від 24.02.2015 він був поновлений на посаді старшого слідчого) і то вже після закінчення робочого часу згідно з Правилами трудового розпорядку цієї прокуратури та не з метою приступити до роботи. В судовому засіданні достовірно встановлено, що починаючи з 30 березня 2015 року, отримавши копії постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, ОСОБА_1 достовірно знав про поновлення його на раніше займаній посаді наказом прокурора Сумської області № 183к. Належних і безспірних доказів повідомлення ОСОБА_1 раніше 30.03.2015 про поновлення його на посаді в судовому засіданні надано не було. Однак починаючи з 30.03.2015 року невихід позивача на роботу не підтверджений жодною поважною причиною (а.с. 122 127, т.1).

Частиною 4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів зауважує, що постанова Сумського окружного адміністративного суду від 21.07.2016 по справі №818/3584/15 набрала законної сили, оскільки залишена без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2018 та постановою Верховного Суду від 03.10.2019.

Отже, судом у справі №818/3584/15 встановлено, факт відсутності на роботі ОСОБА_1 з часу поновлення на посаді з 24.02.2015 по 02.10.2015, тому він і був звільнений за прогули без поважних причин. Відтак суд погоджується із твердженням відповідача про відсутність підстав для здійснення на час звільнення 02.10.2015 будь-яких розрахунків та виплат із позивачем, у зв`язку з тим, що за час прогулу йому не нараховувалась заробітна плата та інші виплати.

Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача провести повний розрахунок зі звільненим з роботи 02.10.2015 року ОСОБА_1 є також безпідставними та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.06.2020 року по справі № 480/116/20 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.06.2020 року по справі № 480/116/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 17.12.2020 року