Справа № 640/31813/20
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

17 грудня 2020 року м. Київ №640/31813/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Шейко Т.І.,

розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали

за позовомОСОБА_1
доПриватного виконавця виконавчого округу міста Києва Барладіна Петра Олександровича
провизнання протиправними дій
встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Барладіна Петра Олександровича, у якому просила суд:

- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Барладіна Петра Олександровича щодо передачі на реалізацію нежилих приміщень з №1 по №20 (групи приміщень №20) офіс загальною площею 374,7 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 у виконавчому провадженні №60995007 про стягнення з ОСОБА_2 на користь AT «Альфа-Банк»» 811 501,14 Євро;

- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Барладіна Петра Олександровича щодо передачі на реалізацію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , у виконавчому провадженні №60995007 про стягнення з ОСОБА_2 на користь AT «Альфа-Банк»» 811 501,14 Євро.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Позовну заяву позивач обґрунтовував тим, що Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Барладіним Петром Олександровичем вчинено протиправні дії щодо передачі майна, яке належить позивачу на праві спільної сумісної власності, на реалізацію на підставі постанови про закінчення виконавчого провадження Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва від 03 квітня 2019 року ВП №56006368 та ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 30 січня 2020 року у справі №753/1544/20, ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2020 року у справі №359/1535/20.

Однак, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим, пунктом 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що публічно-правовий спір - це спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем оскаржуються дії Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Барладіна Петра Олександровича у виконавчому провадженні, яке звернуте на виконання ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 30 січня 2020 року у справі №753/1544/20, ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2020 року у справі №359/1535/20, тобто в межах цивільного судочинства.

Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною першою статті 447 Цивільного-процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналіз наведених вище правових норм свідчить про те, що спори щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця під час виконання судового рішення у справі №753/1544/20 та №359/1535/20, винесеного на підставі Цивільного-процесуального кодексу України підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, враховуючи характер спірних правовідносин та склад учасників - вирішення даного спору відноситься до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Також, суд звертає увагу на те, що позивачем разом з позовною заявою подано заяву про забезпечення позову, проте така заява не підлягає розгляду оскільки предмет спору у справі №640/31813/20 не підсудний Окружному адміністративному суду міста Києва

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 170, статтею 248 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Барладіна Петра Олександровича про визнання протиправними дій.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може буде оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду у порядку та строки, встановлені статтями 287, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко