Справа № 200/5997/20-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2020-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

15 грудня 2020 року справа №200/5997/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Казначеєва Е.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про виправлення писки в постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року з розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року у справі № 200/5997/20-а (головуючий І інстанції Давиденко Т.В.), складеного у повному обсязі 10 вересня 2020 року у м. Слов`янськ Донецької області), за позовом ОСОБА_1 до Новодонецької селищної ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Новодонецької селищної ради, в якому просив: визнати протиправною бездіяльності щодо необ`єктивного розгляду звернення від 03 квітня 2020 року та невиконання обов`язку щодо надання обґрунтованої відповіді на звернення від 03 квітня 2020; зобов`язати об`єктивно розглянути звернення від 03 квітня 2020 року та надати обґрунтовану відповідь на кожне питання, зазначене у зверненні від 03 квітня 2020 року у встановлені законом строки.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року відмовлено в задоволені позовних вимог.

Позивач, не погодившись з судовим рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду у зв`язку, з невірним застосуванням та порушенням судом норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року апеляційну скаргу задоволено частково. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року у справі № 200/5997/20-а скасовано. Прийнято нове рішення, яким частково задоволені позовні вимоги. Визнано протиправними дії Новодонецької селищної ради щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 від 03 квітня 2020 року. Зобов`язано Новодонецьку селищну раду повторно розглянути та надати відповідь на звернення ОСОБА_1 від 03 квітня 2020 року, у порядку, передбаченому чинним законодавством. Стягнуто з Новодонецької селищної ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні.

16 листопада 2020 року до Першого апеляційного адміністративного суду від позивача надійшла заява про виправлення описки в резолютивні частині постанови суду апеляційної інстанції шляхом зазначення про стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань ради.

В обґрунтування зазначив, що наявність такого словосполучення не порушує права позивача, при цьому має суттєве значення для позивача.

Позивач, представник відповідача в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволені заяви про виправлення описки з огляду на наступне.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Законодавець передбачив право сторін у будь-якому процесі на виправлення допущених у рішенні суду описок, помилок. Суд може виправити лише ті арифметичні помилки та описки, яких він сам припустився.

В адміністративному процесі цьому питанню присвячена стаття 253 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 253 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який постановив судове рішення, може з власної ініціативи або за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні. Питання про внесення виправлень суд може вирішити в порядку письмового провадження.

У відповідності до пункту 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Аналогічне положення міститься і у пункті 17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року № 62 «Про судове рішення» та в пункті 19 Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі».

Арифметичною вважається помилка у визначенні результату підрахунку: пропуск цифри, випадкова перестановка цифр, спотворення результату обчислення у зв`язку з використанням несправної техніки.

Не є арифметичною помилкою, а отже і не може бути виправлене в порядку, передбаченому процесуальним законодавством, застосування неправильних методик підрахунку, помилкових вихідних даних для проведення арифметичних обчислень.

Описка це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Це помилки зумовлені неправильним написанням слів, цифр тощо. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків. Не є описками граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприймання: неправильне розташування розділових знаків, невірні відмінки слів тощо.

Питання виправлення помилок може розглядатись в судовому засіданні з наданням можливості особам, які беруть участь у справі, висловити думку з цього питання. Тому суд обов`язково повідомляє осіб, які беруть участь у справі, про дату, час і місце судового засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не зупиняє розгляд питання.

Як вбачається зі змісту заяви позивача про виправлення описки, він вважає, що суд допустився описки не зазначивши про стягнення судових витрат саме «за рахунок бюджетних асигнувань» відповідача.

Щодо можливості внесення вищевказаних виправлень, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Новодонецька семлищна рамда орган місцевого самоврядування у складі Добропільської міської ради Донецької області, її діяльність регулюється, зокрема, Законом України «Про місцеве самоврядування».

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Порядок формування та організація діяльності рад визначаються Конституцією України, цим та іншими законами, а також статутами територіальних громад.

Згідно з ч. 3 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Місцеві бюджети є самостійними, вони не включаються до Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та інших місцевих бюджетів (ч.6. ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування»).

Частиною 4 ст. 61 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 61 Закону України «Про місцеве самоврядування» втручання державних органів у процес складання, затвердження і виконання місцевих бюджетів не допускається, за винятком випадків, передбачених цим та іншими законами.

Відтак, органи місцевого самоврядування фінансуються за рахунок Державного бюджету але їх бюджети є автономними.

Відповідно до загального правила, встановленого ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються спеціальним законом.

Але з цього правила є декілька винятків.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 1404 рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Тож виконання рішення суду про стягнення коштів (яким по суті є стягнення судового збору) буде проводитися не за положеннями Закону № 1404, а відповідно до спеціального Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» № 4901 та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03 серпня 2011 року.

Відповідно до ст. 3 Закону № 4901 виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм виконання судових рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників визначено вже згаданим Порядком № 845.

Рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій) (п. 3 Порядку № 845).

Згідно з ч.ч. 1, 3 статті 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», територіальні органи центрального органу виконавчої влади утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників центрального органу виконавчої влади і коштів, передбачених на його утримання, ліквідовуються, реорганізовуються за поданням міністра, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади, Кабінетом Міністрів України.

Територіальні органи центрального органу виконавчої влади діють на підставі положень, що затверджуються керівником центрального органу виконавчої влади.

Типове положення про територіальні органи центрального органу виконавчої влади затверджується Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Наказом Міністерства фінансів України №1280 від 12 жовтня 2011 року затверджено положення про головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі Положення №1280).

Відповідно до пунктів 1-3 Положення №1280, Головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - Головне управління Казначейства) є територіальними органами Державної казначейської служби України.

Головне управління Казначейства підпорядковане Державній казначейській службі України (далі - Казначейство).

Головне управління Казначейства у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України, постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, дорученнями Прем`єр-міністра України, наказами Міністерства фінансів України, дорученнями Міністра фінансів України (далі - Міністр), його першого заступника та заступників, наказами Казначейства, дорученнями Голови Казначейства, актами Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування.

Основним завданням Головного управління Казначейства є реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Підпунктом 14 пункту 4 Положення №1280, Головне управління Казначейства відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 25 Бюджетного кодексу України, Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Отже, законодавством наділено органи Казначейства повноваженнями здійснювати безспірне списання коштів державного та місцевого бюджетів на підставі рішення суду.

Пунктом 26 Положення №845 встановлено, що безспірне списання коштів з рахунків розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів, на яких обліковуються кошти загального та спеціального фондів відповідного бюджету, здійснюється в межах бюджетних асигнувань, передбачених у затвердженому кошторисі або плані використання бюджетних коштів, та у разі наявності на його рахунках для обліку відкритих асигнувань (залишків коштів на рахунках).

Безспірне списання коштів з рахунків бюджетних установ у частині власних надходжень здійснюється безпосередньо із загальної суми залишку надходжень на відповідному рахунку за визначеним кодом економічної класифікації видатків бюджету з урахуванням вимог пункту 28 цього Порядку.

Судові витрати, штрафні санкції безспірно списуються за відповідним кодом економічної класифікації видатків бюджету. В разі коли у затвердженому кошторисі або плані використання бюджетних коштів розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів зазначений код не передбачений або за таким кодом до кінця бюджетного періоду сума бюджетних асигнувань менша, ніж сума списання, або відсутні відкриті асигнування (залишки коштів на рахунках), безспірне списання судових витрат, штрафів здійснюється за кодом економічної класифікації видатків бюджету, за яким здійснюється стягнення коштів з рахунків розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів.

Отже, з аналізу наведених положень вбачається, що стягнення судових витрат з боржника за судовим рішенням здійснюється відповідними органами Казначейства шляхом безспірного списання коштів з рахунків боржника.

Відтак, рішення суду щодо стягнення, зокрема, судових витрат з органу місцевого самоврядування виконуються за окремим порядком через органи казначейської служби, а не з рахунок бюджетних асигнувань ради.

При цьому, у даному випадку, положення ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України є загальними, а питання стягнення судових витрат регулюються спеціальними нормами, зокрема, Порядком № 845.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції при стягненні безпосередньо з відповідача (а не за рахунок його бюджетних асигнувань) судових витрат не припустив описки, що тягне за собою необхідність відмови у задоволені такої заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 253,328 Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволені заяви ОСОБА_1 про виправлення писки в постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2020 року.

Ухвала суду набирає законної сили з дати її підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 грудня 2020 року.

Судді Е.Г. Казначеєв

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова