Справа № 640/9170/20
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2020-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду в частині

07 грудня 2020 року м. Київ№ 640/9170/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., за участю секретаря судових засідань Левкович А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу та клопотання про залишення без розгляду частини позовних вимог в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Міністерства закордонних справ України (01018, м. Київ, Михайлівська

площа, 1)

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Андреєвої Т.В.,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) з адміністративним позовом до Міністерства закордонних справ України (надалі по тексту - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Міністерства закордонних справ України з невиплати позивачу грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати до невикористаних частин щорічних відпусток за 2017, 2018, 2019 та 2020 року;

- зобов`язати Міністерство закордонних справ України нарахувати і виплатити позивачу у повному обсязі грошову допомогу до невикористаних частин щорічних відпусток за 2017, 2018, 2019 та 2020 року у розмірі 66 000,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 травня 2020 року відкрито провадження у справі та прийнято рішення щодо розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року прийнято справу №640/9170/20 до провадження суддею Федорчуком А.Б.

При прийнятті адміністративної справи до провадження суддею встановлено, що 02 червня 2020 року до суду надійшло клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду в частині.

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що станом на момент звернення до суду із адміністративним позовом позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки в частині виплат позивачу за 2017-2019 роки ОСОБА_1 міг подати позов до суду не пізніше лютого 2018 року, лютого 2019 року та лютого 2020 року відповідно.

У судовому засіданні, призначеному для вирішення клопотання відповідача, позивач просив відмовити у його задоволенні, оскільки про порушення своїх прав ОСОБА_1 дізнався у березні 2020 року при отриманні листа за підписом т.в.о. державного секретаря МЗС України №201/19-091-850 від 25 березня 2020 року з роз`ясненням, що виплата грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати до відпустки, наданої за період перебування у довготерміновому відрядженні, чинним законодавством не передбачена.

Вирішуючи вказане клопотання, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Грошова допомога у розмірі середньомісячної заробітної плати до невикористаних частин щорічних відпусток не відноситься до грошового забезпечення, яке по суті є заробітною платою, на стягнення якої в судовому порядку не застосовуються строки звернення до суду, зокрема, грошова допомога грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати до невикористаних частин щорічних відпусток є іншою державною соціальною гарантією при довготерміновому відрядженні, тому при вирішенні питання про нарахування та виплати застосовуються строки звернення до суду, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України.

Як встановлює частина 1 статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Частиною 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Окружний адміністративний суд міста Києва вважає за необхідне зазначити, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Тобто, процесуальний закон обмежує право звернення до адміністративного суду певними часовими рамками, що сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Зазначена позиція також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, який вказав, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, «Стаббігс на інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії»).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються в цьому питанні певною свободою розсуду (справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини»).

Таким чином, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Спеціальним законом, який визначає правові засади та порядок організації діяльності дипломатичної служби України як складової частини державної служби, а також особливості правового статусу працівників дипломатичної служби України є Закон України «Про дипломатичну службу» (чинний на момент початку довготермінового відрядження позивача на підставі наказу від 24 жовтня 2016 року №2207-ос).

Статтею 35 Закону України «Про дипломатичну службу» (в редакції, чинній на момент початку довготермінового відрядження позивача) зокрема передбачено, що умови оплати праці працівників дипломатичної служби встановлюються відповідно до Закону України «Про державну службу».

Працівники дипломатичної служби, направлені у довготермінове відрядження, крім заробітної плати, визначеної цією статтею, отримують компенсаційні виплати в іноземній валюті.

Пунктом 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, зокрема передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових); пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що компенсаційні виплати в іноземній валюті працівникам дипломатичної служби не є складовою їх заробітної плати, оскільки не є посадовим окладом, премією, доплатою за ранги, за науковий ступінь, надбавкою за вислугу років, за знання іноземних мов чи будь-якою іншою надбавкою.

Оскільки компенсаційні виплати не є заробітною платою, то для звернення до адміністративного суду підлягають застосуванню строки визначені статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 16 розділу ІІ Порядку надання відпусток, здійснення відряджень та погодження приватних поїздок працівників дипломатичної служби, направлених у довготермінове відрядження до закордонних дипломатичних установ України, затвердженого наказом Міністерства закордонних справ України 28 листопада 2017 року №526 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2017 р. за №1575/31443) при завершенні довготермінового відрядження ЗДУ не здійснює розрахунків за невикористану відпустку, а в розрахунку-атестаті надається інформація про всі надані відпустки (щорічні, без збереження заробітної плати, у зв`язку з навчанням тощо).

Вимогами статті 12 Закону України «Про відпустки» визначено, що щорічну відпустку на прохання працівника може бути поділено на частини будь-якої тривалості за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів.

Невикористану частину щорічної відпустки має бути надано працівнику, як правило, до кінця робочого року, але не пізніше 12 місяців після закінчення робочого року, за який надається відпустка.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що право на щорічну відпустку в 2017 році виникло у позивача в травні 2017 року після сплину шестимісячного терміну, починаючи з 27 жовтня 2016 року.

При цьому, заяв про отримання грошової допомоги в 2017-2019 роках позивач до МЗС України не подавав. Водночас, грошова допомога виплачується при наданні щорічної основної відпустки (або її частини).

Суд також враховує, що заяву про надання частини щорічної відпустки у 2019 році позивач подавав 26 лютого 2019 року, 16 квітня 2019 року та 19 липня 2019 року, однак не отримував грошової допомоги.

Відтак, про наявність свого порушеного права на отримання грошової допомоги, зокрема за 2019 рік позивачу було відомо ще у серпні 2019 року, однак до суду позивач звернувся лише у квітні 2020 року.

Наведене підтверджує, що адміністративний позов ОСОБА_1 у цій частині подано поза межами місячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд звертає увагу, що позивач не надав доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду із позовом про стягнення грошової допомоги на оздоровлення за 2017-2019 роки та не просив поновити строк звернення до адміністративного суду.

В даному випадку, з позовної заяви та доданих до неї матеріалів не вбачається таких обставин, які б непереборно перешкоджали позивачу вчасно звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів, якщо позивач вважав їх порушеними, а також враховуючи, що позивач не заявляв про поновлення пропущеного строку звернення до суду, суд приходить до висновку про залишення адміністративного позову ОСОБА_1 без розгляду в частині позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача з невиплати позивачу грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати до невикористаних частин щорічних відпусток за 2017, 2018, 2019 та стягнення грошової допомоги на оздоровлення за 2017-2019 роки.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Керуючись статтями 122, 123, 240, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання представника Міністерства закордонних справ України про залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_1 в частині - задовольнити.

Залишити без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства закордонних справ України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, в частині позовних вимог щодо визнання протиправними дій відповідача з невиплати позивачу грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати до невикористаних частин щорічних відпусток за 2017, 2018, 2019 роки та стягнення грошової допомоги на оздоровлення за 2017-2019 роки.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.Б. Федорчук