Справа № 320/13366/20
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

17 грудня 2020 року м. Київ № 320/13366/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Глевахівської селищної ради Васильківського району, треті особи ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Мегаполіс» про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 з позовом до Глевахівської селищної ради Васильківського району, треті особи ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Мегаполіс», в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Глевахівської селищної ради Васильківського району VI скликання за №351-10- VI від 11.04.2012, в частині надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га для передачі у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 .

Частиною 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Частиною 1 статті 120 КАС України передбачено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків має на меті досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює їх учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.

Водночас поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, яка звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду.

Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з положеннями частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За змістом наведеної норми вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, №22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

У рішенні від 13.09.2006 по справі №6-26370кс04 та постанові від 30.09.2015 по справі №21-2231а15 Верховний Суд України зазначив, що поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення позову стає неможливим або утрудненим. Питання про поважність причин пропуску процесуального строку оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку. Суд повинен обґрунтувати свою позицію відповідними доводами, а не лише зазначити "визнати поважними причини пропуску процесуальних строків".

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли їй стало відомо про прийняття певного рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, внаслідок чого відбулося порушення прав, свобод чи інтересів особи. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дії, і у неї не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Отже, початок перебігу шестимісячного строку у процесуальному законі визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

При визначенні початку перебігу строку звернення до суду суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Таким чином, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі, і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у провадженні №К/9901/13509/20.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на практику Верховного Суду, який у своїх рішеннях, зокрема від 08.08.2019 справа № 127/13736/16-а (№ К/9901/42788/18) зазначає, що «незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.»

Суд звертає увагу, що при визначенні початку вказаного строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Як убачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Глевахівської селищної ради Васильківського району VI скликання за №351-10-VI від 11.04.2012, в частині надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га.

Крім того, з доданих до позовної заяви документів вбачається, що Глевахівською селищною радою 11.04.2012 також прийнято рішення №351-10-VI про надання дозволу ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га для передачі у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 .

У позовній заяві та заяві про поновлення пропущеного строку на звернення до суду позивач зазначає, що про порушення прав спірним рішенням, їй стало відомо 10.11.2020 під час повторного відвідування Глевахівської селищної ради.

Обґрунтованих пояснень щодо того, що перешкоджало позивачеві дізнатись про реальний стан речей, починаючи з 2012 року матеріали справи не містять, враховуючи те, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приймалися на одній сесії селищної ради та відвідування ОСОБА_1 селищної рад з метою отримання земельної ділянки у власність.

Водночас, зі змісту позовної заяви вбачається, що спірні правовідносини тривають значний час, зокрема з 2012 року, тобто з моменту прийняття рішення Глевахівською селищною радою щодо надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Однак до суду позивач звернулась 15.12.2020, що свідчить про пропуск визначеного частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України строку звернення до суду.

За висновком суду, позивачем не доведено обставини, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі позивача обставин, які б зумовили поважність пропуску встановленого процесуальним законом строку звернення до суду.

Таким чином, у суду відсутні підстави для задоволення клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду.

Також, відповідно до положень статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, метою суду (правосуддя) є захист саме порушених прав, свобод та інтересів, належних безпосередньо особі, яка звертається за захистом (її суб`єктивних прав).

Водночас, адміністративний позов не містить викладу обставин щодо того, яким чином рішення відповідача про надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га для передачі у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 , порушує право позивача на реалізацію права на отримання земельної ділянки у власність відповідно до приписів статті 118 Земельного кодексу України; обґрунтувань щодо того, якими нормами права заборонено надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок одночасно декільком суб`єктам господарювання на один і той же об`єкт.

Враховуючи характер спірних правовідносин та розгляд даної справи у порядку спрощеного провадження без виклику сторін суд буде позбавлений процесуальної можливості з`ясувати дану обставину під час розгляду даної справи.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Недоліки позовної заяви повинні бути усунені у десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали шляхом подання безпосередньо до суду:

- клопотання про поновлення пропущеного строку на звернення до суду (з урахуванням висновків цієї ухвали), в якому зазначити причини пропуску строку з відповідними доказами в підтвердження даного факту;

- письмових пояснень щодо того, яким чином рішення відповідача про надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га для передачі у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 порушує право позивача на реалізацію права на отримання земельної ділянки у власність, відповідно до приписів статті 118 Земельного кодексу України; обґрунтувань щодо того, якими нормами права заборонено надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок одночасно декільком суб`єктам господарювання на один і той же об`єкт.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду - відмовити.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 до Глевахівської селищної ради Васильківського району, треті особи ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Мегаполіс» про визнання протиправним та скасування рішення, - залишити без руху.

3. Позивачеві у десятиденний строк з дня одержання ухвали усунути наведені у ній недоліки у вказаний у ній спосіб.

4.Р`яснити позивачеві, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

5.Копію ухвали надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Леонтович А.М.