Справа № 260/544/20
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань залишення позовної заяви без розгляду

14 грудня 2020 рокум. Ужгород№ 260/544/20

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Калинич Я.М.

при секретарі судового засідання - Попович М.М.

за участю:

позивач: ОСОБА_1 ,

представник відповідача: Палко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області про зобов`язання виплатити середній заробіток за затримку виконання рішення суду, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Закарпатській області , в якому просить суд: 1. Прийняти дану позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі. 2. Зобов`язати Головне управління ДФС у Закарпатській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за затримку виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.03.2018 року у справі №807/1370/17 в частині поновлення його на роботі, а саме: за період з 31.03.2018 року до дня ухвалення рішення суду, обчислений з урахуванням коефіцієнта коригування заробітної плати (відповідно до вимог пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995р. №100). 3. Витребувати від Головного управління ДФС у Закарпатській області довідку про розмір середнього заробітку ОСОБА_1 , оформлену відповідно до пунктів 8, 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року №100. 4. Врахувати висновки постанов Верховного Суду на які зроблено посилання у позовній заяві. 5. Розгляд даної справи провести за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 березня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.

Відповідачем через канцелярію суду 31.08.2020 року подано відзив на позовну заяву в якому одночасно було заявлено клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом.

Позивач в судовому засіданні проти залишення позовної заяви заперечував.

Представник відповідача в судовому засіданні клопотання підтримав та просив суд позовну заяву залишити без розгляду.

Суд, розглянувши заяву про залишення позовної заяви без розгляду та дослідивши письмові докази на її обґрунтування, встановив наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною другою вказаної статті для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Наслідки пропущення строків звернення до суду передбачено статтею 123 КАС України.

Так, відповідно до частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Підстави залишення позову без розгляду визначено частиною першою статті 240 КАС України, згідно з пунктом 8 якої суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідач обґрунтовує клопотання про залишення позовної заяви без розгляду пропуском ОСОБА_1 передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС України місячного строку звернення до адміністративного суду з позовом у справі з відносин публічної служби.

Суд вважає такі твердження помилковими з огляду на таке.

Предметом оскарження у даній справі є стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Статтею 233 Кодексу законів про працю України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів.

Так, частиною першою зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Разом з тим у частині другій цієї статті зазначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежує працівника будь-яким строком звернення до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини шостої статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Конституційний Суд України неодноразово надавав офіційне тлумачення частині другій статті 233 Кодексу законів про працю України.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 № 8-рп/2013 зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

У пункті 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення Конституційний Суд України розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у частині другій статті 233 Кодексу законів про працю України, строк звернення до суду з якими не обмежується будь яким-строком.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Однією з таких гарантій Конституційний Суд України визнав оплату за час простою, який мав місце не з вини працівника.

До вимушеного прогулу прирівнюється затримка виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі (стаття 236 Кодексу законів про працю України).

Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.10.2019 у справі №826/8353/17.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що строк звернення до суду позивача з даним позовом не обмежений будь-яким строком.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви представника відповідача про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду, тому у задоволенні такого слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 183, 238, 239, 240, 241 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання.

Ухвала окремо не оскаржується. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 16 грудня 2020 року.

СуддяЯ. М. Калинич