Справа № 520/369/20
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 р.Справа № 520/369/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., м. Харків, повний текст складено 19.02.20 року по справі № 520/369/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАНЕКС"

до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДАНЕКС" (далі за текстом також - позивач, ТОВ "ДАНЕКС") звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (далі за текстом також відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС в Харківській області № 7 від 03 вересня 2019 року (форма «Р»).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 7 від 03 вересня 2019 року (форма «Р»).

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАНЕКС" сплачену суму судового збору в розмірі 5105,72 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області.

Не погодившись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Харківській області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, з викладенням у ньому висновків, які не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що операції позивача з придбання товарів у ТОВ «Легіон Груп» не спричинили настання реальних правових наслідків, оскільки проведеним аналізом баз даних контролюючим органом встановлено, що ТОВ «Легіон Груп» придбано протягом 2016-2018 товари (роботи, послуги) за номенклатурою, відмінною від реалізованої. Крім того, до перевірки не надано документів, що підтверджують якість та ідентифікацію товару, технічні характеристики, виробника товару, країну походження, сертифікати відповідності товарів, паспорти заводів-виробників, дозволи та свідоцтва щодо підтвердження якості, всі необхідні висновки про відповідність технічних умов виробництва, товарно-транспортні накладні. Вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення у порушення приписів п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (надалі також ПК України). Посилається на неврахування судом першої інстанції податкової інформації щодо ТОВ «Легіон Груп», а також того, що ТОВ «Легіон Груп» відсутнє за податковою адресою, видаткові накладні за господарськими взаємовідносинами з ТОВ «Легіон Груп» містять недоліки, оскільки неможливо ідентифікувати особу, яка їх підписала. За результатами апеляційного розгляду ГУ ДПС у Харківській області просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що твердження відповідача, наведені у апеляційній скарзі є хибними, оскільки документи, складені на оформлення господарських операцій з ТОВ «Легіон Груп», в повній мірі розкривають суть таких операцій та відповідають вимогам чинного законодавства України, що підтверджується матеріалами справи. Зазначає про правомірність неврахування судом першої інстанції податкової інформації щодо ТОВ «Легіон Груп», так як така не є доказом у розумінні ч. 6 ст. 7 КАС України. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 КАС України.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Головним управлінням ДПС у Харківській області у період з 31.07.2019 по 06.08.2019 проведено позапланову документальну виїзну перевірку ТОВ «ДАНЕКС» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства, за результатом чого складено акт від 13.08.2019 за № 2755/20-40-14-21-08/40187529 (надалі також акт перевірки), яким, зокрема, встановлено допущення ТОВ «ДАНЕКС» порушення абз. «а» п. 198.1, абз. 1, 2 п. 198.3. п. 198.6 ст. 198. п. 200.1. п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено податковий кредит, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до Державного бюджету України на загальну суму 272307 грн за серпень, жовтень, листопад 2018 року.

1. Перевіркою встановлені порушення ТОВ «ДАНЕКС»:

- вимог абз. «а» п. 198.1., абзаців 1 і 2 п. 198.3., п. 198.6 ст. 198, п. 200.1., п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту всього на суму 272 306,27 грн, в тому числі за серпень 2018 року - на 135 203,75 грн, за жовтень 2018 року - на 85 061,76 грн, за листопад 2018 року - на 52 040,76 грн, в результаті чого ТОВ «ДАНЕКС»:

- занижено суму податку па додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України, на загальну суму 272 307 грн, в тому числі за серпень 2018 року - на 135 204 грн, за жовтень 2018 року - на 85 062 грн., за листопад 2018 року - на 52 041 грн.

2. Перевіркою ТОВ «ДАНЕКС» не підтверджено реальність здійснення господарських операцій, їх реальності та повноти відображення в обліку по взаємовідносинах з контрагентом-постачальником ГОВ «Легіон Груп» (податковий номер 33413024) на загальну суму ПДВ 272 306,27 грн, в тому числі за серпень 2018 року - на суму ПДВ 135 203,75 грн, за жовтень 2018 року - на суму ПДВ 85 061,76 грн, за листопад 2018 року - на суму ПДВ 52 040,76 грн.

На підставі акта перевірки ГУ ДПС у Харківській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 7 від 03 вересня 2019 року (форма «Р»), яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 272307 грн та визначено штрафні санкції на суму 68076,75 грн.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, дійшов висновку, що господарські операції позивача з визначеним контрагентом мають реальний характер, здійснені позивачем із дотриманням норм чинного законодавства, а тому податкове повідомлення-рішення № 7 від 03 вересня 2019 року (форма «Р») є протиправним; посилання відповідача на податкову інформацію щодо ТОВ «Легіон Груп» не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів контрагентів позивача, а отже, не є належним доказом в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи та виходить з такого.

Відповідно до п. 14.1.156 статті 14 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Розділ V Податкового кодексу України визначає платників податку на додану вартість, об`єкт оподаткування, дату виникнення податкових зобов`язань, порядок визначення бази оподаткування, розміри ставок податку, порядок визначення суми податку та строки проведення розрахунків тощо.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг відповідно до приписів п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно зі статтею 187.1. Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно із п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно із п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За пунктами 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно із пунктом 201.6 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі, якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.

Відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

За пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (надалі також Закон № 996-ХІV) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом частини першої статті 9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Частиною другою статті 9 Закону № 996-ХІV передбачені обов`язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.

Згідно із пунктом 2.1 та 2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення), в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Виходячи з викладеного, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; встановлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; встановлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Водночас, дослідженню підлягають всі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов`язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій створює наслідки для податкового обліку платника податків.

Проте, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 02.04.2019 у справі № 826/14331/13-а, від 10.04.2020 у справі № 823/1389/16.

Отже, відповідно до наведеного нормативного регулювання податкових правовідносин, у цій справі суд перевіряє реальність господарських правовідносин позивача з його контрагентом з урахуванням поданих сторонами доказами щодо оцінки яких виник спір протягом періоду, який перевірявся контролюючим органом.

Судовим розглядом установлено, що між ТОВ «ДАНЕКС» (як покупцем) та ТОВ «Легіон Груп» (як постачальником) укладено аналогічні за своєю правовою природою договори купівлі-продажу від 10 серпня 2018 року № 18/08/01-ДК та від 10.10.2018 за № 18/10/01-ДК, відповідно до яких постачальник (ТОВ «Легіон Груп») поставив, а покупець (ТОВ «ДАНЕКС») прийняв товар, узгоджений сторонами у рахунках-фактурах (т. 1 а.с. 31-34).

Факт придбання товару за вказаними договорами підтверджується рахунками на оплату та видатковими накладними: № 8/15-01 від 15 серпня 2018 року на суму 250456,38 грн. (в т.ч. ПДВ - 41742,73 грн); № 8/17-02 від 17 серпня 2018 року на суму 230701,94 грн. (в т.ч. ПДВ - 38450,32 грн); № 8/28-02 від 28 серпня 2018 року на суму 150054,01 грн (в т.ч. ПДВ - 25009 грн.); № 8/31-01 від 31 серпня 2018 року на суму 180010,19 грн. (в т.ч. ПДВ - 30001,70 грн); № 10/18-01 від 18 жовтня 2018 року на суму 255541,76 грн (в т.ч. ПДВ - 42590,29 грн); № 10/19-01 від 19 жовтня 2018 року на суму 254828,83 грн (в т.ч. ПДВ - 42471,47 грн.); № 11/16-01 від 16 листопада 2018 року на суму 250686,59 грн (в т.ч. ПДВ - 41781,10 грн.); № 11/20-01 від 20 листопада 2018 року на суму 61557,94 грн (в т.ч. ПДВ - 10259,66 грн.) (т.1 а.с. 35-50).

Зобов`язання з оплати вартості товару виконані шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку покупця на поточний рахунок продавця, що підтверджується платіжними дорученнями: № 1575 від 15.08.2018 - на суму 250456,38 грн, № 1597 від 17.08.2018 - на суму 230701,93 грн, № 1657 від 29.08.2018 - на суму 150054,01 грн, № 1749 від 12.09.2018 - на суму 180010,19 грн, № 2040 від 18.10.2018 - на суму 255541,76 грн, № 2067 від 19.10.2018 - на суму 254828,83 грн, № 2271 від 16.11.2018 - на суму 250686,59 грн, № 2291 від 20.11.2018 - на суму 61557,94 грн (т.1 а.с. 74-81).

Транспортування товару підтверджується товарно-транспортними накладними: № 10/18-01 від 18.10.2018, № 10/19-01 від 19 жовтня 2018 року, № 11/16-01 від 16 листопада 2018 року № 11/20-01 від 20.11.2018 року та подорожніми листами до вантажного автомобіля: № 25 від 18.10.2018, № 26 від 19.10.2018, № 45 від 16.11.2018, № 47 від 20.11.2018 (т.1 а.с. 55-62).

На підтвердження наявності транспортних засобів позивачем надано до матеріалів справи договір оренди транспортного засобу № 0109/2018-02 від 01.09.2018 з актом приймання передачі транспортного засобу (т. 1 а.с. 51-54).

Наявність в ТОВ «ДАНЕКС» орендованого нежитлового приміщення підтверджується договорами оренди нежитлового приміщення № 78 А від 01.08.2018, № 87 А від 01.10.2018 (т. 1 а.с. 63-70).

Факт наявності персоналу в ТОВ «ДАНЕКС» підтверджується штатним розписом (т. 1 а.с. 71, 72).

Як пояснив позивач в адміністративному позові, придбані запчастини в подальшому були використані ТОВ «ДАНЕКС» з метою виготовлення автоматизованої лінії для виробництва батончиків у кількості 2 шт. та автоматизованої пакувальної лінії на базі горизонтальної пакувальної машини 0Р-К.-2В з системою транспортерів у кількості 2 шт.

Крім того, частина товарів, придбаних у ТОВ «Легіон Груп», використана позивачем у власній господарській діяльності для виконання поточного ремонту приміщення цеху в вересні - листопаді, що підтверджується накладними-вимогами на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів.

Виготовлення продукції відбувалось власними силами ТОВ «ДАНЕКС», що підтверджується калькуляціями собівартості продукції, актами списання, накладними-вимогами на відпуск (внутрішнє) переміщення матеріалів (т. 1 а.с. 82-224).

Виготовлену продукцію ТОВ «ДАНЕКС» реалізовано ТОВ «Агродар-Україна Плюс» відповідно до договору № 1803 від 28.03.2018 та ТОВ «РИФ» відповідно до договору № 1805 від 25.04.2018 (т. 1 а.с. 225-249, т. 2 а.с. 1, 2).

Колегія суддів уважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що наявні у матеріалах справи накладні є первинними документами та не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу статті 9 Закону № 996-XIV, статті 44 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 за № 88, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, а тому є належними та допустимими доказами, підтверджують реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами, оскільки призвели до зміни майнового стану учасників господарських відносин.

Така позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, наведеними в постановах від 24.04.2018 у справі № 808/1077/17, від 24.04.2018 у справі № 808/1077/17.

Видаткові накладні, які підтверджують факт отримання товарно-матеріальних цінностей ТОВ "ДАНЕКС", дають змогу ідентифікувати господарські операції, яких стосуються, оскільки містять відомості про покупця і продавця; містять підписи осіб, що прийняли/відвантажили ТМЦ та печатки підприємств покупця і продавця; містять перелік ТМЦ, що відвантажені та їх кількість; містять вартість ТМЦ, що відвантажено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх достатність для підтвердження податкового кредиту, задекларованого за операціями з ТОВ «Легіон Груп» щодо придбання товарів.

Колегія суддів зауважує, що незазначення посади, прізвища, ім`я та по-батькові уповноваженої особи постачальника у видаткових накладних не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що відбувався фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю.

Такий правоий висновок з цього приводу викладений Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі № 804/7470/16.

Твердження контролюючого органу про наявність дефекту в первинних документах, а саме, щодо відсутності реквізиту «місце складання» та про невідповідність ТТН подорожнім листам, оскільки в останніх не зазначено витрати палива на перевезення ТМЦ від вказаних контрагентів, колегією суддів не приймаються, оскільки реквізит «місце складання» в первинних документах позивача не вказується з початку 2017 року, що відповідає вимогам законодавства на день виникнення відповідних операцій, а подорожні листи оформлено позивачем на кожний виїзний день транспортного засобу з коротким описом маршруту за весь день, за яким прямував транспортний засіб, із зазначенням місць зупинок.

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що чинне законодавство не зобов`язує за кожним придбання товару, за кожною поїздкою окремо вираховувати кілометраж та відповідне списання палива на кожне окреме відрядження по місту.

Крім того, податковий кредит за спірними господарськими операціями сформований ДП «ДАНЕКС» за фактом придбання ТМЦ, а не транспортних послуг. Тому докази транспортування є додатковими (допоміжними) до підтвердження обставин реальності цих операцій. Товарно-транспортні документи в спірному випадку не є документами, на підставі яких формувався податковий кредит.

Відтак, за наявності документів, які підтверджують фактичне отримання позивачем товарів та використання їх у власній господарській діяльності, певні недоліки у товарно-транспортних накладних, не можуть бути підставою для висновків про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товару, оскільки відповідною транспортною документацією обов`язково мають бути підтверджені витрати на послуг з перевезення вантажів, а не послуги з придбання товару.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 06.06.2019 у справі № 815/2968/15, від 19.02.2019 у справі № 825/1493/14, від 04.09.2018 у справі № 820/908/18, від 02.10.2018 у справі № 804/7239/15.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність жодних невідповідностей у первинних документах за операціями позивача з ТОВ «Легіон Груп», та про відсутність у висновках контролюючого органу правового підґрунтя, є правомірним.

В ході перевірки відповідачем не встановлено у позивача наміру отримати за правочинами, укладеними з ТОВ «Легіон Груп», іншого результату, ніж поставки товару та отримання прибутку, оскільки придбання товарів позивачем обумовлено господарською необхідністю та мало на меті отримання платником економічної вигоди при укладенні відповідних правочинів з постачальником цих товарів, а укладені з ним договори підтверджені виробничою потребою та характером діяльності позивача.

Доказів повернення коштів до контрагента позивача після їх перерахування, наявності у позивача та його контрагента спільного інтересу щодо фіктивного отримання коштів за поставлений товар (що могло б мати місце у разі пов`язаності цих осіб), в матеріалах справи не міститься. За нормами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" операція зі списання коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобов`язань такого платника. Отже, наявність факту (і це не заперечується сторонами) про належну оплату товару (послуг) визнаються належними та допустимими доказами реальності вчинених між позивачем та контрагентами позивача господарських операцій.

Рух активів у процесі здійснення господарських операцій, отримання економічної вигоди Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАНЕКС" є свідченням про те, що господарські операції призвели реальних змін майнового стану платника податків і, відповідно, свідчить про реальність (фактичність) таких операцій.

Долучені позивачем до матеріалів справи копії документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, містять достатні дані про зміст господарських операцій і їх учасників, підтверджують фактичність здійснення таких операцій.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не надано достатніх доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Будь-яких зауважень щодо невідповідності вимогам чинного законодавства наданих податкових чи видаткових накладних акт перевірки не містить. Натомість, висновки контролюючого органу про порушення податкового законодавства позивачем ґрунтуються на податковій інформації щодо контрагента позивача.

Проте, посилання контролюючого органу на податкову інформацію відносно ТОВ «Легіон Груп», як підтвердження неможливості здійснення господарських операцій між позивачем та таким контрагентом, є безпідставним, оскільки така інформація призначена для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу і носить виключно інформативний характері, не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 18.12.2019 у справі № 825/3891/14 та від 22.11.2019 у справі № 817/2887/14.

Колегія суддів зазначає, що за умови подання платником податку на додану вартість належним чином оформлених документів, які згідно з правовими нормами повинні бути виписані на господарські операції певного виду, та підтвердження суми податку на додану вартість податковими накладними, зареєстрованими відповідно до вимог статті 201 Податкового кодексу України, задекларований податковий кредит вважається підтвердженим (правомірним), якщо контролюючий орган не доведе зворотне.

Це відповідає нормі абзацу першого частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Така норма узгоджується як з нормою абзацу першого пункту 56.4 статті 56 Податкового кодексу України, відповідно до якої обов`язок доведення, що будь-яке нарахування, здійснене контролюючим органом у випадках, визначених Податковим кодексу України, або будь-яке інше рішення контролюючого органу є правомірним, покладено на контролюючий орган, так і з нормою підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України щодо презумпції правомірності рішень платника податків, які в сукупності закріплюють презумпцію добросовісності податкової поведінки платника податків.

Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливо допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб`єктів не покладається обов`язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків. Виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов`язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів. Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов`язання зі сплати податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Будь-яке автоматизоване співставлення чи дані, отримані з автоматизованих систем контролюючого органу, не є належними доказами в розумінні процесуального закону, оскільки, автоматизоване співставлення, зокрема, задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань.

У той же час, порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів у ланцюгу постачання за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Такий висновок відповідає сталій практиці застосування Верховним Судом норм пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 ПК, зокрема, в постановах від 18.05.2018 у справі № П/811/1508/16, від 12.06.2018 у справі № 802/1155/17-а, від 12.06.2018 у справі № 826/11879/13-а, від 23.05.2018 у справі № 2а-102/09/0770, від 24.09.2019 у справі № 826/9039/16, від 18.11.2019 у справі № 808/3356/17, від 17.09.2019 у справі № 500/2733/18.

Сама по собі наявність або відсутність у контрагентів окремих документів, транспортних засобів, нерухомості, земельних ділянок, певної кількості персоналу, не є вичерпними ознаками нереальності вчинених господарських операцій, якщо з інших даних убачається фактична рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю. Укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки, а податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів (робіт, послуг) постачальником.

Залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу, а основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу. У свою чергу, доказів проведення перевірки, яка б встановила факт неможливості контрагентами позивача вчиняти зазначені вище правочини, відповідачем до суду не надано.

Таке узгоджується із правовими висновками Верховного суду, викладеними у постанові від 12 квітня 2018 року у справі № 815/225/17.

Щодо доводів відповідача про відсутність документів, які підтверджують якість та ідентифікацію товару, технічні характеристики, виробника товару, країну походження, сертифікати відповідності товарів, паспорти заводів-виробників, дозволи та свідоцтва щодо підтвердження якості, всі необхідні висновки про відповідність технічних умов виробництва, то колегія суддів зазначає, що зі змісту наявної в матеріалах справи копії акта перевірки вбачається, що під час проведення останньої контролюючим органом не було встановлено такого порушення як відсутність або не надання підприємством позивача таких документів.

Крім того, доказів того, що товар, який поставлявся на користь позивача, відповідно до норм діючого законодавства підлягає обов`язковій сертифікації, повинен мати дозволи та свідоцтва щодо підтвердження якості, висновки про відповідність технічних умов виробництва, під час розгляду справи відповідачем до суду не надано.

Разом з тим, відсутність зазначених документів не може бути достатньою та самостійною підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин позивача із постачальником та позбавлення платника податку права на формування податкових вигод, оскільки матеріалами справи підтверджується отримання товару позивачем та його використання у межах господарської діяльності. Зокрема, із матеріалів справи вбачається факт оприбуткування товарів та використання придбаних позивачем товарів.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23.10.2018 у справі № 808/849/17, від 16.04.2020 у справі № 810/3443/18.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, не довів правомірності висновків акта від 13.08.2019 за № 2755/20-40-14-21-08/40187529 про порушення позивачем норм податкового законодавства та, як наслідок, про наявність правових підстав для збільшення грошових зобов`язань на суму 272307 грн, визначених податковим повідомленням-рішенням від 03.09.2019 за № 7.

Відсутність підстав збільшення грошових зобов`язань спірним податковим повідомленням-рішенням від 03.09.2019 за № 7 унеможливлює застосування штрафних (фінансових) санкцій, зазначених у такому повідомленні-рішенні у сумі 68076,75 грн.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, спростовуються наведеним вище та не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції, зміст апеляційної скарги містить виключно суб`єктивне бачення відповідачем обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, а також не зазначено в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, відтак, підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2020 року по справі № 520/369/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 16.12.2020 року