Справа № 160/14612/20
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2020-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юхно І.В.
при секретарі Главчеві В.Ф.
розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі представників сторін у м. Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про визнання протиправними та скасування постанов,
09.11.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», в якій позивач просить суд:
- поновити ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк на звернення до суду з позовом про оскарження постанов приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименко Романом Васильовичем (посвідчення № 0415 дата видачі: 30.09.2019 року);
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28.10.2020 з місячної заробітної плати позивача за жовтень 2020 року було утримано грошову суму у розмірі 3513,35 грн з невідомих причин. Після звернення до бухгалтера КП «Навчально-виховний комплекс №2 (І-ІІІ ступенів дошкільний заклад) м.Покров Дніпропетровської області» позивачу стало відомо, що грошову суму було утримано на підставі Постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 15.07.2020 року ВП №62413487, винесеної приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Клименко Р.В. Позивач вважає прийняті постанови про відкриття виконавчого провадження та звернення стягнення на заробітну плату протиправними та такими, що прийняті з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки приватним виконавцем відкрито виконавче провадження у м.Києві, у межах власного територіального округу, проте ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в м.Покров (Орджонікідзе) Дніпропетрвоської області, ніколи не проживала в м.Києві (ні постійно, ні тимчасово), не працювала та не має там жодного майна.
13.11.2020 від позивача надійшла заява про забезпечення позову.
Відповідно до частини 6 статті 120 КАС України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 року в адміністративній справі відкрито спрощене провадження з повідомленням (викликом) участиників справи з урахуванням положень статті 287 КАС України; справу призначено до розгляду у судовому засіданні 25.11.2020 об 11:45 год.; витребувано у відповідача матеріали виконавчого провадження №62413487 з примусового виконання виконавчого напису №9842, виданого 28.04.2020 року та встановлено строк для їх подання.
24.11.2020 року засобами телекомунікаційного зв`язку від відповідача до суду надійшли витребувані судом докази та відзив на позовну заяву, у якому відповідач позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. В огрунтування своєї правової позиції відповідач зазначив, що у виконавчому написі №9842 від 28.04.2020 року, виданому приватним виконавцем Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. вказано місце проживання боржника ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 . Тобто, виконавчим документом встановлено, що місце проживання боржника ОСОБА_1 знаходиться в межах виконавчого округу м. Києва. Більше того, в заяві про примусове виконання рішення стягувачем також зазначена інформація, що вказана у виконавчому написі, а саме, що місцем проживання боржника ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 . На час вирішення даного судового спору виконавчий напис №9842 від 28.04.2020 року є чинним що позивачем не заперечувалося. Оскільки до відповідача надійшов вищевкавказаний виконавчий документ, у якому зазначено, що боржник проживає у межах виконавчого округу м.Києва, у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання. Відповідач наголошує, що в даном випадку приватним виконавцем жодним чином не порушено норми Закону України «Про виконавче провадження, зокрема ст.24 цього Закону.
25.11.2020 року до суду від представника позивача адвоката Таруті Захара Олеговича надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та її представника.
25.11.2020 в судове засідання сторони та третя особа не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до вимог КАС України.
Частиною 2 ст. 268 КАС України встановлено, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
З огляду на належне повідомлення представників сторін та третьої особи про дату і місце проведення судового засідання, судом розглянуто справу за відсутності учасників справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 04.02.1997 року, що підтверджується даними паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 .
28.04.2020 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №9842, про стягнення з ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» заборгованості у сумі 8 201,20 грн.
24.06.2020 товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернулось до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича із заявою вих.№б/н від 19.05.2020 про примусове виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса, відповідно до якого просило відкрити за місцем проживання (перебування) боржника виконавче провадження та звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника без перевірки його майнового стану за місцем проживання (перебування) боржника.
На підставі вищенаведеної заяви 25.06.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименком Романом Васильовичем було відкрито виконавче провадження №62413487 про стягнення з ОСОБА_1 на користь «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» заборгованості в розмірі 9 201,20 грн.
Крім цього, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименком Романом Васильовичем у виконавчому провадженні №62413487 винесено: постанову від 25.06.2020 року про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 920,12 грн.; постанову від 25.06.2020 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 300,00 грн., а також постанову від 15.07.2020 року про звернення сягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
Не погоджуючись з винесеними постановами про відкриття виконавчого провадження та про звернення сягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Правові та організаційні засади щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон України «Про виконавче провадження» або Закон №1404-VIII; тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
За положеннями статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно частини першої статті 5 Закону №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Частиною першою статті 18 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За змістом приписів пункту 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Пунктом 4 частини другої статті 23 Закону №1403-VІІІ передбачено, що в Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Відповідно до частин 1, 2, 3, 6 статті 25 Закону №1403-VІІІ виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ. Інформація про приватних виконавців виконавчого округу та реквізити їхніх офісів розміщуються у всіх судах та в органах державної виконавчої служби, розташованих у межах відповідного виконавчого округу. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Згідно з частиною другою статті 24 Закону №1403-VІІІ приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що Закон України «Про виконавче провадження» і Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначають вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому згідно з частиною третьою статті 25 Закону №1403-VІІІ право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.
При цьому, зі змісту наведеної норми частини другої статті 24 Закону №1403-VIII слідує, що у разі якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у справі №804/6996/17 від 08 квітня 2020 року.
Згідно частини четвертої статті 24 Закону №1404-VІІІ виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.
Частиною п`ятою статті 24 Закону №1404-VІІІ визначено, що у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України. Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.
Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VІІІ).
У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (частина третя статті 26 Закону №1404-VІІІ).
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина п`ята статті 26 Закону №1404-VІІІ).
У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника (частина сьома статті 26 Закону №1404-VІІІ).
Судом встановлено, що виконавчим округом приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича є м. Київ.
В той час позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 04.02.1997 року.
Отже, місце реєстрації боржника не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Роман Васильович здійснює діяльність, а виконавчий документ у виконавчому провадженні №62413487 прийнято до виконання відповідачем не за місцем реєстрації, перебування боржника - фізичної особи.
Тобто, відсутнє обґрунтування правомірності винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у ВП №62413487, та прийняття виконавчого документу не за місцем реєстрації, перебування боржника - фізичної особи, і не за місцезнаходженням її майна, грошових кошів, заробітної плати та інше.
Місце проживання (перебування) боржника (м.Покров (Орджонікідзе) Дніпропетровської області) не підпадає під виконавчий округ, на території якого приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Роман Васильович здійснює діяльність.
Також, в постанові від 25.06.2020 року відсутні будь-які посилання про наявність у боржника іншого майна, місцезнаходження якого підпадає під виконавчий округ приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича.
Відповідач зазначає, що у виконавчому написі №9842 від 28.04.2020 року та заяві стягувача по примусове виконання рішення вказано про місце проживання боржника: АДРЕСА_1 .
Проте посилання відповідача на те, що у виконавчому написі як адресу проживання позивача зазначено: АДРЕСА_1 , не спростовує встановленого судом факту проживання позивача за адресою реєстрації у м.Покров (Орджонікідзе) Дніпропетровської області з 04.02.1997 року року, а тому відкриття виконавчого провадження, в якому позивач є боржником у м. Києві є неприпустимим.
Також відповідно до індивідуальної частини договору №631629 про надання фінансового кредиту від 15.02.2019 року, вбачається адреса мешкання та реєстрації позивача: АДРЕСА_3 .
Наявність проживання/перебування позивача або її майна на території м. Києва не встановлено судом під час розгляду справи.
Таким чином, відповідач під час прийняття спірної постанови про відкриття виконавчого провадження не мав жодних доказів проживання або наявності у позивача будь-якого майна в м. Київ.
Отже, суд приходить до висновку, що відповідач порушив правила територіальної діяльності приватних виконавців, оскільки, знаючи місце реєстрації позивача (боржника), що не належить до його виконавчого округу, та не перевіривши документи на підтвердження місця фактичного проживання боржника, прийняв виконавчий документ з іншого виконавчого округу.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30.04.2020 року у справі №580/3311/19.
Суд зазначає, що фактично виконавче провадження відповідачем відкрито за місцезнаходженням стягувача. При цьому, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», зазначаючи у заяві про відкриття виконавчого провадження невірну адресу місця знаходження боржника, штучно створює підстави для відкриття виконавчого провадження за своїм місцезнаходженням, а не за місцем проживання чи знаходження майна боржника, що суперечить принципу, який закладений у статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якого виконавче провадження відкривається за місцем проживання, перебування, знаходження боржника або його майна. Відкриття провадження за місцезнаходженням стягувача в такій ситуації чинним законодавством не передбачено.
Відтак, відповідачем відкрито виконавче провадження без належних повноважень, чим порушено частину другустатті 24 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 КАС України).
Отже, оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 840,80 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Крім того, в адміністративному позові позивач просить стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.
Відповідно до частин 1 та 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Статтею 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених норм, дає суду, підставу прийти до висновку про те, що витрати сторони на правничу допомогу мають бути фактично понесеними (здійсненими) та підтвердженими відповідними належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами.
До матеріалів справи позивачем додано:
- копію договору про надання правової допомоги від 28.10.2020 року №28/10/2020;
- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2563 від 17.01.2019 року;
- копію акту про прийняття-передачу наданих послуг від 03.11.2020 року;
- квитанція до прибуткового касового ордеру від 03.11.2020 року.
Судом встановлено, що між адвокатом Тарутею З.О. та ОСОБА_1 (Клієнтом) укладено договір про надання правової допомоги від 28.10.2020 року №28/10/2020.
Відповідно до п.2.1 договору Адвокат на підставі звернення Клієнта приймає на себе зобов`язання з надання наступної юридичної допомоги:
2.1.1 преставляє у встановленому порядку інтереси Клієнта та виконує всі необхідні дії з представництва Клієнта в Дніпропетровському окружному адміністративному суді щодо визнання протиправними та скасування постанов у виконавчому провадженні 62413487;
2.1.2. представництво інтересів Клієнта здійснюється в усіх без виключення підприємствах, установах та організаціях незалежно від їх форм власності та підпорядкуваня, а також в усіх без виключення державних та недержавних органах, судах всіх інстанцій та юрисдикцій, зокрема та не виключно у Дніпропетровському окружному адміністративному суді, із усіма без виключеня процесуальними правами, наданими стороні по справі положеннями чинних в Україні ГПК, ЦПК, КПК, КУпАП та КАС.
Згідно з п. 4.1 договору за надання правової допомоги клієнт вносить Адвокату винагороду (гонорар) в розмірі 2000,00 грн. Розмір гонорару може погоджуватись Клієнтом підписанням акту приймання-передачі наданих робіт (послуг).
З акту приймання-передачі наданих послуг від 03.11.2020 року вбачаєть, що з 28.10.2020 по 03.11.2020 Адвокат ОСОБА_2 в межах виконання договору від 28.10.2020 №28/10/2020 виконав наступні роботи: а) надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з приводу позовної заяви ОСОБА_1 щодо оскарження протиправних незаконних дій приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Клименко Р.В. у виконавчому провадженні №62413487 тривалістю 1 година, вартість послуги 500,00 грн; б) вивчення судової практики з подальшим складанням позовної заяви ОСОБА_1 щодо оскарження протиправних незаконних дій приватного виконавця виконавчого округу м.Києва ОСОБА_3 у виконавчому провадженні №62413487 тривалістю 3 години, вартість послуги 1500,00 грн. Всього виконано робіт на 2000,00 грн. Жодних претензій по якості, повноті, стоках та обсягу наданих послуг Замовник до Виконавця немає.
Позивачем оплачено вищевказану суму в розмірі 2000,00 грн, що підтверджується квитанцію до прибуткового касового ордеру від 03.11.2020 року.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.
Верховним Судом в постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Суд зазначає, що здійснені адвокатом дії, визначені в рахунках на оплату, мали бути здійснені адвокатом фактично, та дійсність їх вчинення має бути підтверджена в матеріалах справи.
Матеріалами справи підтверджено вчинення перелічених адвокатом дій в акті приймання-передачі наданих послуг від 03.11.2020 року.
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Такі самі критерії використовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ).
Судом встановлено, що визначені адвокатом дії в акті приймання-передачі наданих послуг від 03.11.2020 року, є доведеними та підлягають задоволенню судом у загальному розмірі на суму 2000 грн.
Вказана сума є співмірною з вчиненими адвокатом діями та наданими послугами у вказаній справі, у зв`язку з чим у суду наявні підстави для стягнення сум судових витрат на правничу допомогу за нормою ст.143 КАС України.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу.
Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 268, 287, 293, 295, 297 КАС України, суд, -
Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м.Київ Клименко Романа Васильовича про відкриття виконавчого провадження №62413487 від 25.06.2020 року.
Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м.Київ Клименко Романа Васильовича про про звернення сягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника №62413487 від 15.07.2020 року.
Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу м.Київ Клименка Романа Васильовича на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) та витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн (дві тисячі гривень нуль копійок).
Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з частиною шостою статті 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.
На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя І.В. Юхно