Справа № 640/8299/20
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2020 року м. Київ № 640/8299/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Чудак О.М., суддів Пащенка К.С., Шейко Т.І., за участю секретаря судового засідання Лисун А.А., позивача ОСОБА_1 , представників позивача Швець Н.О., Хорунжого Ю.А., представника Кабінету Міністрів України Ферштей А.М., представника третьої особи Вернигор Ю.Ю., у відсутність представників другого відповідача, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державна інспекція містобудування України, про визнання протиправним та скасування розпорядження, скасування наказу, поновлення на посаді, виплату премії за час перебування на посаді, зобов`язання вчинити певні дії,

установив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України (далі - Уряд), Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - ДАБІ), в якому просила про:

визнання протиправним та скасування розпорядження Уряду від 11.03.2020 №276-р про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника голови ДАБІ;

скасування наказу ДАБІ про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника голови ДАБІ від 12.03.2020 №96 «ОС»;

поновлення позивача на посаді першого заступника голови ДАБІ 11.03.2020;

проведення виплати премії ОСОБА_1 за весь час перебування на посаді першого заступника голови ДАБІ;

зобов`язання Уряду, після ліквідації ДАБІ, запропонувати ОСОБА_1 посаду державної служби категорії «А», що відповідає професійному рівню.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що звільнення позивача є незаконним, а відтак оскаржувані розпорядження та наказ підлягають скасуванню, а позивач поновленню на посаді.

Позивач зверталась з пропозицією щодо її преміювання, проте не отримала відповідного погодження, а також їй не надходили пропозиції про зайняття іншої посади державної служби від суб`єкта призначення, як це передбачено статтею 87 Закону України «Про державну службу».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

У відзиві на позовну заяву (т. 1 а.с. 28-40) представник Уряду стверджує, що, видаючи спірне розпорядження, Уряд діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому відсутні правові підстави для його визнання протиправним та скасування.

Також представник зазначив, що оскільки позивач перебувала у трудових відносинах з ДАБІ, питання щодо розгляду заяви про надання відпустки не належить до повноважень КМУ.

Таким чином, представник Уряду просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У відзиві на позовну заяву (т. 1 а.с. 63-71) представник ДАБІ вказує на те, що ДАБІ правомірно прийнято оскаржуваний наказ, а підстави для проведення виплати премії ОСОБА_1 за весь час перебування на посаді першого заступника голови ДАБІ відсутні.

З огляду на наведене, представник ДАБІ просив відмовити у задоволенні частини позовних вимог, заявлених до ДАБІ.

Відповіді на відзиви (т. 1 а.с. 101-103, 193-195) обґрунтовані тим, що, зокрема, пропозицію про звільнення позивача повинен вносити Міністр розвитку громад та територій України, натомість пропозицію вносив заступник Міністра.

Також представник позивача зазначає, що Уряд, будучи суб`єктом призначення повинен був розглянути заяву позивача про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Представник позивача переконана, що враховуючи, що ДАБІ було достеменно відомо про подання 11.03.2020 позивачем заяви про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, видання спірного наказу є неправомірним, так як не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у період перебування працівника у відпустці.

Зрештою, представник позивача вважає, що відповідачами не надано достатніх та обґрунтованих заперечень проти позовних вимог.

Заперечення на відповідь на відзив представника Уряду (т. 1 а.с. 229-233) фактично зводяться до тих самих аргументів та доводів, що і відзив.

Заперечення на відповідь на відзив представника ДАБІ (т. 1 а.с. 265-272) обґрунтовані, зокрема, тим, що ДАБІ вжила вичерпних заходів стосовно забезпечення реалізації позивачем її права на отримання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

У зв`язку з відсутністю погодження такої заяви, були відсутні підстави для видання відповідного наказу.

В судовому засіданні 13.10.2020 залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державну інспекцію містобудування України (далі - ДІМ).

Представник ДІМ звернувся до суду з поясненнями (т. 1 а.с. 12-16), в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В судовому засідання позивач та її представники позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представники відповідачів та третьої особи в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували та просили відмовити у їх задоволенні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.03.2020 Урядом прийнято розпорядження №276-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника голови Державної архітектурно-будівельної інспекції України» (т. 1 а.с. 10, 50), яким, відповідно до частини першої статті 871 Закону України «Про державну службу», звільнено ОСОБА_1 з посади першого заступника голови ДАБІ.

12.03.2020 ДАБІ прийнято наказ №96 «ОС» «Про звільнення ОСОБА_1 » (т. 1 а.с. 9, 89), яким, відповідно до частини першої статті 871 Закону України «Про державну службу», оголошено розпорядження Уряду від 11.03.2020 №276-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника голови Державної архітектурно-будівельної інспекції України» (пункт 1), вирішено вважати ОСОБА_1 звільненою з посади першого заступника голови ДАБІ 12.03.2020 (пункт 2), зараховано позивача за штат ДАБІ з 13.03.2020 (пункт 4), вирішено проводити ОСОБА_1 оплату праці відповідно до чинного законодавства (пункт 5).

Вважаючи вказані розпорядження та наказ, а також непроведення виплати премії ОСОБА_1 за весь час перебування на посаді першого заступника голови ДАБІ протиправними, позивач звернулась до суду з позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кабінет Міністрів України є колегіальним органом. Кабінет Міністрів України приймає рішення після обговорення питань на його засіданнях (частини 2 та 3 статті 3 Закону України «Про Кабінет Міністрів України»).

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Згідно з пунктом 1 частини 7 статті 21 названого Закону Кабінет Міністрів України призначає на посаду: державних секретарів міністерств, керівників та заступників керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, відповідно до законодавства про державну службу.

При цьому, за змістом пункту 6 частини 1 статті 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України у сфері вдосконалення державного управління та державної служби, зокрема: здійснює заходи щодо кадрового забезпечення органів виконавчої влади; розробляє і здійснює заходи, спрямовані на вдосконалення системи органів виконавчої влади з метою підвищення ефективності їх діяльності та оптимізації витрат, пов`язаних з утриманням апарату управління.

Кабінет Міністрів України спрямовує і координує роботу міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які забезпечують проведення державної політики у відповідних сферах суспільного і державного життя, виконання Конституції та законів України, актів Президента України, додержання прав і свобод людини та громадянина. Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади відповідальні перед Кабінетом Міністрів України, підзвітні та підконтрольні йому (частини 1 та 2 статті 21 Закону України «Про Кабінет Міністрів України»).

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу».

Згідно з частиною 1 статті 3 такого Закону цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Система управління державною службою включає: Кабінет Міністрів України; центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби; Комісію з питань вищого корпусу державної служби та відповідні конкурсні комісії; керівників державної служби; служби управління персоналом (стаття 12 Закону України «Про державну службу»).

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 31 Закону України «Про державну службу» рішення про призначення приймається на посаду державної служби категорії «А» - суб`єктом призначення, визначеним Конституцією та законами України, у порядку, передбаченому Конституцією України, цим та іншими законами України.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 83 Закону України «Про державну службу» державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 871 цього Закону).

Частиною 1 статті 871 Закону України «Про державну службу» передбачено, що крім підстав, передбачених статтею 87 цього Закону, суб`єкт призначення може прийняти рішення про звільнення державного службовця з посади державної служби категорії «А» з власної ініціативи, за поданням Прем`єр-міністра України або відповідного міністра чи керівника центрального органу виконавчої влади (керівника державного органу) протягом чотирьох місяців з дня призначення Прем`єр-міністра України або відповідного міністра чи керівника центрального органу виконавчої влади (керівника державного органу) з одночасним зарахуванням такого державного службовця за штат відповідного державного органу.

Водночас, пунктом 1 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 №294 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 №408), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Згідно з пунктом 1 Положення про Міністерство розвитку громад та територій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.04.2014 №197 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 №850), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Міністерство розвитку громад та територій України (Мінрегіон) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України. Мінрегіон є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну регіональну політику, державну політику у сфері розвитку місцевого самоврядування, територіальної організації влади та адміністративно-територіального устрою, державну житлову політику і політику у сфері благоустрою населених пунктів, державну політику у сфері житлово-комунального господарства, державну політику у сфері поводження з побутовими відходами, державну політику у сфері будівництва, містобудування, просторового планування територій та архітектури, державну політику у сфері технічного регулювання у будівництві, а також забезпечує формування державної політики у сфері архітектурно-будівельного контролю та нагляду, у сфері контролю житлово-комунального господарства та у сфері забезпечення енергетичної ефективності будівель.

Відповідно до пункту 9 вказаного Положення Мінрегіон очолює Міністр, якого призначає на посаду за поданням Прем`єр-міністра України та звільняє з посади Верховна Рада України.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» визначено, що систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України (далі - міністерства) та інші центральні органи виконавчої влади. Система центральних органів виконавчої влади є складовою системи органів виконавчої влади, вищим органом якої є Кабінет Міністрів України.

Згідно з абзацом 2 частини 2 статті 19 вказаного Закону заступники керівника центрального органу виконавчої влади звільняються з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України, міністра, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади, або керівника центрального органу виконавчої влади.

При цьому, за змістом пункту 2 Порядку розгляду питань, пов`язаних з підготовкою і внесенням подань щодо осіб, призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється Верховною Радою України, Президентом України або Кабінетом Міністрів України чи погоджується з Кабінетом Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №298, відповідно до Конституції України та Законів України «Про Кабінет Міністрів України», «Про центральні органи виконавчої влади», «Про місцеві державні адміністрації», «Про столицю України - місто-герой Київ» керівник центрального органу виконавчої влади, який не входить до складу Кабінету Міністрів України, його перший заступник та заступник, керівник центрального органу виконавчої влади із спеціальним статусом, утвореного Кабінетом Міністрів України, його перший заступник та заступник призначаються на посаду та звільняються з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України.

Згідно з підпунктом 2 пункту 7 зазначеного Порядку подання щодо призначення на посаду та звільнення з посади або погодження призначення на посаду (звільнення з посади) вноситься Прем`єр-міністром України Кабінетові Міністрів України - стосовно керівника центрального органу виконавчої влади, що не входить до складу Кабінету Міністрів України, його першого заступника та заступника, керівника центрального органу виконавчої влади із спеціальним статусом, утвореного Кабінетом Міністрів України, його першого заступника та заступника, першого заступника та заступника міністра, заступника міністра - керівника апарату міністерства, першого заступника та заступників Голови Антимонопольного комітету, Голови Фонду державного майна і Голови Держкомтелерадіо.

Аналіз змісту вказаних норм дає підстави для висновку, що звільнення з посади заступника керівника центрального органу виконавчої влади (заступника голови ДАБІ) здійснюється Урядом на підставі подання Прем`єр-міністра України, міністра, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади, або керівника центрального органу виконавчої влади, за умови, якщо таке звільнення відбувається протягом чотирьох місяців з дня призначення Прем`єр-міністра України або відповідного міністра чи керівника центрального органу виконавчої влади (керівника державного органу), з одночасним зарахуванням такого державного службовця за штат відповідного державного органу.

Разом з тим, відповідно до статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Вказана норма закріплена також в Законі України «Про Кабінет Міністрів України», а саме: Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження (частина 1 статті 49).

Згідно з частиною 3 вказаної норми акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 § 30 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 №950 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.11.2011 №1156), розпорядження Кабінету Міністрів видаються з питань, зокрема, кадрових та інших питань організаційно-розпорядчого характеру.

Як видно з матеріалів справи, 11.03.2020 заступником Міністра розвитку громад та територій України листом №10259/0/1-20 (т. 1 а.с. 51) подано Прем`єр-міністру України Шмигалю Д.А. пропозицію щодо звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника голови ДАБІ відповідно до частини першої статті 871 Закону України «Про державну службу», до якого додано проект розпорядження (т. 1 а.с. 52).

11.03.2020 Прем`єр-міністром України внесено подання Уряду №10658/0/1-20 (т. 1 а.с. 53) щодо звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника голови ДАБІ відповідно до частини першої статті 871 Закону України «Про державну службу», визнання таким, що втратило чинність, розпорядження Уряду від 27.12.2019 №1384 «Про тимчасове покладення виконання обов`язків голови Державної архітектурно-будівельної інспекції України на ОСОБА_1 », тимчасового покладення обов`язків голови ДАБІ на заступника начальника управління ОСОБА_2 .

Таким чином, оскаржуване розпорядження прийнято відповідачем саме на підставі подання Прем`єр-міністра України, а не пропозиції заступника Міністра розвитку громад та територій України, як стверджує представник позивача.

З огляду на що, суд не може прийняти до уваги таке твердження представника позивача, як на підставу протиправності спірного розпорядження.

Поряд з цим, постановою Верховної Ради України від 04.03.2020 №515-IX «Про призначення Шмигаля Д.А . Прем`єр-міністром України» (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/515-IX#Text), відповідно до пункту 12 частини першої статті 85 та частини другої статті 114 Конституції України, Шмигаля Д.А. призначено Прем`єр-міністром України, тобто оскаржуване розпорядження прийнято в межах строку, встановленого частиною першою статті 871 Закону України «Про державну службу».

Стосовно заяви позивача про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку слід зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем написано заяву про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 12.03.2020 на ім`я Прем`єр-міністра України, яка датована 10.03.2020 (т. 1 а.с. 76, 80 на звороті).

Частиною 2 статті 58 Закону України «Про державну службу» встановлено, що додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати та інші види відпусток надаються державним службовцям відповідно до закону.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 «Види відпусток» Закону України «Про відпустки» до соціальних відпусток належить, зокрема, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону).

Після закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (частина 1 статті 18 зазначеного Закону).

Відповідно до частини 3 статті 20 Закону України «Про відпустки» відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається за заявою жінки або осіб, зазначених у частині третій статті 18 цього Закону, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляється наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Водночас, згідно з пунктом 2 розпорядження Кабінету Міністрів України від 24.01.2007 №18-р «Про відпустки членів Кабінету Міністрів України, керівників центральних та місцевих органів виконавчої влади, Голови Ради міністрів Автономної Республіки Крим» конкретний період надання відпустки узгоджують, зокрема, інші керівники центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через відповідних членів Кабінету Міністрів України, - з членами Кабінету Міністрів України відповідно до схеми, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 №442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади».

Згідно з пунктом 2 розділу ІІІ «Центральні органи виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України безпосередньо та через відповідних членів Кабінету Міністрів України» Схеми спрямування і координації діяльності центральних органів виконавчої влади Кабінетом Міністрів України через відповідних членів Кабінету Міністрів України, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 №442, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, діяльність ДАБІ спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій України.

За результатами аналізу вказаних норм, суд погоджується з твердження представника ДАБІ, що конкретний період відпустки, у тому числі і відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, керівника ДАБІ, діяльність якої спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій, обов`язково має бути узгоджена з Міністром.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням Уряду від 27.12.2019 №1384-р (т. 1 а.с. 74) виконання обов`язків голови ДАБІ покладено тимчасово, до призначення в установленому порядку голови ДАБІ, на першого заступника голови ОСОБА_1 .

Вказане розпорядження оголошено 02.01.2020 та цього ж дня позивач приступила до виконання обов`язків голови ДАБІ, що підтверджується наказом від 02.01.2020 №1 «ОС» «Про покладання виконання обов`язків на ОСОБА_1 » (т. 1 а.с. 75).

Таким чином, станом на день подання зазначеної заяви про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку позивач виконувала посадові обов`язки керівника центрального органу виконавчої влади.

Як стверджує представник ДАБІ та не заперечується позивачем, вказана заява зареєстрована 11.03.2020 та, за вказівкою ОСОБА_1 , направлена через Систему електронної взаємодії органів виконавчої влади (далі - СЕВ) до Мінрегіону та Кабінету Міністрів України, що підтверджується карткою вихідного документа із СЕВ (т. 1 а.с. 77-78).

З роздруківки з СЕВ (т. 1 а.с. 78) видно, що 12.03.2020 Мінрегіон відхилив заяву ОСОБА_1 , оскільки документ адресований не Мінрегіону.

В той же день заява позивача зареєстрована в Кабінеті Міністрів України за вх. №10521/0/1-20 та, відповідно до пункту 6 § 12 Регламенту Кабінету Міністрів України, листом від 16.03.2020 вих. №8988/0/2-20 (т. 1 а.с. 79-80, 227, 242) направлена для розгляду в установленому порядку на адресу Мінрегіону та ДАБІ.

В подальшому, листом секретаріату Кабінету Міністрів України від 13.04.2020 вих. №12553/0/2-20 (т. 1 а.с. 81-82, 237) надіслано для врахування в роботі лист Мінрегіону від 10.04.2020 №1/14.1/3475-20 (т. 1 а.с. 83-84), згідно з яким позивача з 11.03.2020 звільнено з посади державної служби категорії «А» та, зважаючи на вимоги, зокрема, статті 871 Закону України «Про державну службу», розгляд заяви ОСОБА_1 , про надання їй відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку протягом граничного строку перебування на державній службі за штатом ДАБІ належить до повноважень керівника цього державного органу.

За таких обставин, суд не може прийняти до уваги твердження позивача, як на підставу для протиправності спірних розпорядження та наказу, на те, що заява про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не була розглянута, що порушує передбачені Конституцією та законами України гарантії для жінок, що мають дітей.

Одночасно суд зауважує, що відпустка оформляється наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, чого у межах спірних правовідносин здійснено на момент звільнення позивача не було, а відтак твердження представника позивача про те, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у період перебування працівника у відпустці, є помилковим.

Таким чином, суд не вбачає належних правових підстав для визнання протиправним та скасування розпорядження Уряду від 11.03.2020 №276-р про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника голови ДАБІ, скасування наказу ДАБІ про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника голови ДАБІ від 12.03.2020 №96 «ОС» та, відповідно, як похідної вимоги, поновлення позивача на посаді першого заступника голови ДАБІ 11.03.2020.

Що стосується проведення виплати премії ОСОБА_1 за весь час перебування на посаді першого заступника голови ДАБІ, суд зважає на таке.

Згідно з пунктом 5 Порядку преміювання державних службовців, які займають посади державної служби категорії «А», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 №15, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір премії керівникам центральних органів виконавчої влади, що не є членами Кабінету Міністрів України, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через відповідних членів Кабінету Міністрів України, та їх заступникам визначається керівником державної служби у відповідному центральному органі виконавчої влади за погодженням з міністром, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади.

Як стверджує позивач та видно з матеріалів справи, листом від 28.02.2020 № 40-602-10/1700-20 (т. 1 а.с. 85) на ім`я Віце-прем`єр-міністра України - Міністра розвитку громад та територій України Шмигаля Д.А. позивач звернулась з пропозицією щодо її преміювання за лютий 2020 року згідно з додатком (т. 1 а.с. 86), проте, як стверджує представник ДАБІ та не заперечується позивачем, така пропозиція погоджена не була, у зв`язку з чим у суду відсутні належні правові підстави для зобов`язання проведення ДАБІ виплати премії ОСОБА_1 за весь час перебування на посаді.

Стосовно зобов`язання Уряду, після ліквідації ДАБІ, запропонувати ОСОБА_1 посаду державної служби категорії «А», що відповідає професійному рівню, слід вказати наступне.

Частиною 2 статті 871 Закону України «Про державну службу» передбачено, що державні службовці, зараховані за штат відповідно до частини першої цієї статті, продовжують перебувати на державній службі згідно з цим Законом, виконуючи обов`язки державного службовця в межах, визначених керівником відповідного державного органу. Граничний строк такого перебування становить шість місяців з дня звільнення з посади відповідно до частини першої цієї статті.

Протягом строку, визначеного частиною другою цієї статті, за пропозицією центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, погодженою з відповідним суб`єктом призначення, державний службовець за його згодою може бути переведений на будь-яку вакантну посаду державної служби не нижче категорії «Б» у державних органах, юрисдикція яких поширюється на всю територію України, без проведення конкурсу (частина 4 вказаної норми).

Якщо протягом строку, визначеного частиною другою цієї статті, державному службовцю не запропоновано переведення відповідно до частини четвертої цієї статті, такий державний службовець звільняється з державної служби керівником державного органу, за штатом якого він перебуває, з виплатою вихідної допомоги у розмірі шести посадових окладів за останньою посадою (частина 5 статті 871 Закону України «Про державну службу»).

Якщо протягом строку, визначеного частиною другою цієї статті, державний службовець тричі відмовився від переведення на іншу посаду відповідно до частини четвертої цієї статті, такий державний службовець звільняється з державної служби керівником державного органу, за штатом якого він перебуває, без виплати вихідної допомоги (частина 6 зазначеної статті).

З аналізу змісту наведених положень видно, що звільнення державного службовця з посади державної служби категорії «А» на підставі частини 1 статті 871 Закону України «Про державну службу» передбачає одночасне зарахування такого державного службовця за штат відповідного державного органу.

При цьому, встановлено граничний строк такого перебування поза штатом - шість місяців з дня звільнення з посади.

Законом встановлено ряд гарантій для таких державних службовців, зокрема, можливість переведення на будь-яку вакантну посаду державної служби не нижче категорії «Б» у державних органах, юрисдикція яких поширюється на всю територію України, без проведення конкурсу. Відповідні посади надаються на розгляд державним службовцям за пропозицією Національного агентства України з питань державної служби.

Як обґрунтовано стверджує представник Уряду, процедуру переведення такого державного службовця на категорію «А» Законом України «Про державну службу» не врегульовано.

Щодо посилання позивача на те, що їй не надходили пропозиції про зайняття іншої посади державної служби від суб`єкта призначення, як це передбачено статтею 87 Закону України «Про державну службу», суд зауважує наступне.

Частиною 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» встановлено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 11 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона підлягає застосування у випадку припинення державної служби у разі (1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу, (2) ліквідації державного органу.

Натомість, позивача звільнено відповідно до частини 1 статті 871 Закону України «Про державну службу», а не на підставі пункту 1 чи 11 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу». За таких умов, суд не може прийняти таке твердження позивача до уваги.

Таким чином, за висновком суду не підлягає задоволенню і позовна вимога про зобов`язання Уряду, після ліквідації ДАБІ, запропонувати ОСОБА_1 посаду державної служби категорії «А», що відповідає професійному рівню.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що за обставин необґрунтованості заявлених позивачем вимог, відсутності витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, підстави для розподілу відповідно до статті 139 КАС України судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 6, 72-77, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державна інспекція містобудування, про визнання протиправним та скасування розпорядження, скасування наказу, поновлення на посаді, виплату премії за час перебування на посаді, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» цього ж Кодексу.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач - Кабінет Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України: відсутній).

Відповідач - Державна архітектурно-будівельна інспекція України (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України: 37471912).

Третя особа - Державна інспекція містобудування України (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України: 43615901).

Повний текст рішення складено 11.12.2020.

Головуючий суддя О.М. Чудак

Суддя: К.С. Пащенко

Суддя: Т.І. Шейко