Справа № 420/9979/20
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2020-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9979/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, Управління Державної казначейської служби України у м. Черкасах Черкаської області, Управління Укртрансбезпеки в Одеській області та Управління Укртрансбезпеки в Черкаській області про визнання протиправними дії, визнання протиправними та скасування довідок, актів та постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду від 30.09.2020 року по справі №420/5013/20 суд роз`єднав позовні вимоги за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, Управління Державної казначейської служби України у м. Черкасах Черкаської області, Управління Укртрансбезпеки в Одеській області та Управління Укртрансбезпеки в Черкаській області роз`єднати, виділивши в самостійне провадження позовні вимоги, які стосуються позивача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , а саме про:

- визнати протиправними дії Управлінням Державної служби України з безпеки на транспорті у Черкаській області щодо здійснення рейдової перевірки шляхом здійснення габаритно-вагового контролю, а саме транспортних засобів SCANIA 124 L реєстраційний номер НОМЕР_1 , причепу TRAILER реєстраційний номер НОМЕР_2 , належного ОСОБА_1 вагами автомобільними пересувними типу CHEKLODE FREEWEIGH.

- визнання протиправними та скасування довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю №044976 від 05.12.2019 року та акту складеного 05.12.2019 року №035741, на місці проведення габаритно-вагового контролю - а/д Київ-Одеса 210 км + 450 м, який проводився Управлінням Державної служби України з безпеки на транспорті у Черкаській області за перевищення транспортним засобом SCANIA 124 L реєстраційний номер НОМЕР_1 , причепу TRAILER реєстраційний номер НОМЕР_2 , належного ФОП ОСОБА_1 , нормативно-вагових параметрів від нормативу загальною масою на 16,63%, одиничну на 56,36%, здвоєнну на 42,50%, за якими сплачено штраф у розмірі 7 404,96 євро, в подальшому складені на підставі вказаних документів акт перевірки додержання вимог законодавству про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 05.12.2019 року №178679 й постанову про застосування адміністративного-господарського штрафу від 27.01.2020 року №184881 до ФОП ОСОБА_1 , у розмірі 34 000,00 грн.

02.10.2020 року після здійснення розподілу справи №420/5013/20 відповідно до ч.6 ст. 172 Кодексу адміністративного судочинства України, справа №420/9979/20 надійшла до суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за напрямом Запоріжжя-Южний порт, ФОП ОСОБА_2 (який згідно зі свідоцтвом про шлюб від 07.02.2009 року, актовий запис №61, виданий Першим Малиновським відділом РАЦС Одеського міського управління юстиції, є чоловіком позивачки) сплачено штраф у розмірі 7 404,96 євро, за перевищення нормативно-вагових параметрів від нормативу загальною масою на 16,63%, одинину на 56,36% здвоєнну на 42,50%, транспортним засобом SCANIA 124 реєстраційний номер НОМЕР_1 , причепу TRAILER реєстраційний номер НОМЕР_2 , належного ФОП ОСОБА_1 (позивачу), згідно із актом складеним 05.12.2019 року №035741, на місці проведення габаритно-вагового контролю а/д Київ-Одеса 210 км + 450 м, який проводився Управлінням Укртрансбезпеки у Черкаській області, за результатами здійснення габаритно-вагового контролю складено довідку №044976.

При цьому позивач вказує на те, що вона не погоджується з результатами зважування при здійсненні габаритно-вагового контролю вказаних транспортних засобів 05.12.2019 року, оскільки досить значні коливання вбачаються при здійсненні зважування зазначені у документі, складеному під час цього вимірювання та статичне вимірювання здійснювалось без відповідної щорічної його повірки.

За таких підстав на думку позивача ваги, які використовувались відповідачем при зважуванні транспортних засобів позивача, не відповідають вимогам законодавства щодо обладнання, яке повинно застосовуватися для обладнання пересувного пункту габаритно-вагового контролю, та не можуть застосовуватись для зважування транспортних засобів у русі, оскільки їх метрологічна атестація для такого засобу зважування не проведена, а надана копія свідоцтва свідчить також про те, що ваги статичного зважування. Так, згідно до п. 2.1 доданого керівництва до експлуатації на ваги автомобільні пересувні типу CHEKLODE FREEWEIGH, ваги передбачені для визначення навантаження на колеса та ось, й загальну масу транспортних засобів при по осьовому статичному зважені цих засобів у некомерційних операціях.

Крім того, позивач зазначив, що з наданого на запит його представника відповідачем документів, вбачається, що остання повірка вказаних вище вагів проводилась ще 11.04.2018 року.

Представником відповідачів, а саме Державної служби України з безпеки на транспорті та Управління Уктрансбезпеки в Одеській області надано до суду відзив на адміністративний позов, який мотивований тим, що відповідачами було виконано всі вимоги передбачені законодавством, з огляду на що, визнання його дій протиправними як по складанню матеріалів перевірки так і застосування штрафу є безпідставним.

Управлінням Державної казначейської служби України у м. Черкасах Черкаської області, надано до суду відзив, згідно якого воно також не погоджується з вимогами позивача та просить суд у задоволенні позову відмовити.

Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області відзиву на адміністративний позов до суду не надавало.

Ухвалою суду від 07.10.2020 року прийнято та відкрито позовне провадження по адміністративній справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 15.12.2020 року провадження в частині позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю №044976 від 05.12.2019 року та акту складеного 05.12.2019 року №035741, на місці проведення габаритно-вагового контролю - а/д Київ-Одеса 210 км + 450 м, який проводився Управлінням Державної служби України з безпеки на транспорті у Черкаській області за перевищення транспортним засобом SCANIA 124 L реєстраційний номер НОМЕР_1 , причепу TRAILER реєстраційний номер НОМЕР_2 , належного ФОП ОСОБА_1 , нормативно-вагових параметрів від нормативу загальною масою на 16,63%, одиничну на 56,36%, здвоєнну на 42,50%, за якими сплачено штраф у розмірі 7 404,96 євро, в подальшому складені на підставі вказаних документів акт перевірки додержання вимог законодавству про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 05.12.2019 року №178679 закрито.

Також представником відповідачів (Державної служби України з безпеки на транспорті та Управління Укртрансбезпеки в Одеській області) надано до суду заяви про заміну неналежного відповідача на належного (вх№ЕП/21479/20 від 18.11.2020 року та вх.№ЕП/21962/20 від 23.11.2020 року), а саме замінити управління Укртранзбезпеки в Одеській області на Південне міжрегіональне управління Укртранзбезпеки. В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач зазначив, що розпорядженням Кабінету Міністрів України №196-р від 03.03.2020 року «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті» було реорганізовано Укртрансбезпеки в Одеській області шляхом злиття з Чорноморським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки та Управлінням Укртрансбезпеки у Миколаївській області у Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Відповідно до ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Так, суд вказує на те що суддя ОСОБА_3 з 30.11.2020 року перебував на лікарняному в зв`язку з чим справу розглянуто в перший день після виходу.

Дослідивши адміністративний позов, відзив відповідача інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1 зареєстрована, як фізична особа-підприємець 26.05.2005 року за номером №2 556 000 0000 013878 (а.с.36).

Відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів (далі ТЗ) автомобіль марки SCANIA 124 L реєстраційний номер НОМЕР_1 , причепу TRAILER реєстраційний номер НОМЕР_2 належать на праві власності ОСОБА_1 (а.с.39-40).

Як вбачається з матеріалів справи на підставі дозволу №630 НГ (на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні SCANIA, НОМЕР_1 , причіп: TRAILER, НОМЕР_3 , вантаж: Обладнання позивач здійснювала по маршруту: Запоріжжня Южне, порт перевезення та згідно п.1.4 параметрів транспортних засобів, зазначено, що загальна вага автопоїзду з вантажем, в т; 40.00; навантаження на найбільш навантажену вісь, в т: 11.00 (а.с.34).

05.12.2019 року працівниками управління Укртрансбезпеки у Черкаській області на пункті габаритно-вагового контролю, розташованого на автомобільній дорозі М-05 «Київ-Одеса» (210 км +450 м) в Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, та в Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року за №879, здійснено перевірку вантажного транспортного засобу позивача SCANIA 124 L реєстраційний номер НОМЕР_1 , причепу TRAILER реєстраційний номер НОМЕР_2 , який прямував по маршруту м. Запоріжжя порт Южний.

За результатами здійснення габаритного-вагового контролю вищевказаних ТЗ позивача, відповідачем складено відповідну довідку №044976, згідно якої зазначено, що навантаження на осі, тонн: 1) 6,65; 2) 17,20; 3) 11,70; повна маса транспортного засобу 46,65 тонн. Та складено акт №035741 від 05.12.2019 року про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів (а.с.16-19).

Водночас за результатами перевірки представниками відповідача встановлено, що вищезазначений транспортний засіб здійснював пересування в порушення вимог абз.16 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, про що складено акт перевірки №178679 від 05.12.2019 року (а.с.20).

На підставі вищезазначених документів 27.01.2020 року Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області винесено постанову №184881 про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34000,00 грн. за порушення позивачем абз.16, ч1, ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» (а.с.21).

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 (далі по тексту - Положення № 103) Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно підпункту 1 пункту 4 Положення № 103 основними завданнями Укртрансбезпеки є: реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті.

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю (підпункти 15, 27 пункту 5 Положення № 103).

Відтак, саме на Укртрансбезпеку покладені повноваження щодо реалізації державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування.

Частиною другою статті 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-ХІІ передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

У відповідності до вимог частин першої та четвертої статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі по тексту - Закон № 2344-ІІІ) автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Абзацом 2 частини другої статті 49 Закону № 2344-ІІІ визначено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

За порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абзац шістнадцятий частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ).

Згідно пункту 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі по тексту - Правила № 30), рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху (пункт 3 Правил № 30).

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі по тексту - Правила дорожнього руху, в редакції, що діяла на момент складення Акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 19.12.2019 № 204692), визначено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

З аналізу вищевикладених норм чинного законодавства слідує, що участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, зокрема, навантаження на вісі транспортного засобу, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів, а при перевезенні вантажу без відповідного дозволу настає адміністративно-господарська відповідальність, яка залежить від відсоткового перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм.

При цьому суд зазначає, що пункт 5 Правил № 30, який передбачає, що рух транспортних засобів та їх составів загальною масою до 40 тонн включно, якщо вони не є великогабаритними, і контейнеровозів загальною масою до 46 тонн включно та заввишки від поверхні дороги до 4,35 метра включно (на встановлених Укравтодором, Укртрансбезпекою і Національною поліцією маршрутах, які погоджено з організаціями, зазначеними в пунктах 9 - 13 цих Правил), здійснюється без дозволу, не надає права на рух автомобільними дорогами транспортних засобів з перевищенням виключно осьових навантажень без відповідного дозволу.

Суд зазначає, що механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування, визначає Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 (далі - Порядок №879).

Відповідно до підпунктів 1, 5 пункту 2 Порядку № 879 вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології; дозвіл на рух - єдиний уніфікований документ, що видається уповноваженим органом відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами», після внесення в установлених порядку і розмірі плати за проїзд таких транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, в якому визначаються умови експлуатації транспортних засобів протягом певного часу за встановленим маршрутом і який дає право на проїзд за таких умов.

Контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль (пункт 15 Порядку № 879).

Згідно пункту 18 Порядку № 879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Також за результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних (пункт 20 Порядку № 879).

Відповідно до пункту 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі по тексту - Порядок № 1567), державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно пункту 16 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю.

Пункт 21 Порядку № 1567 передбачає, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачем на підставі дозволу №630 НГ на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні SCANIA, НОМЕР_1 , причіп: TRAILER, ВН 3197 Х, здійснювались перевезення обладнання по маршруту: Запоріжжня Южне, порт перевезення та згідно п.1.4 параметрів транспортних засобів, зазначено, що загальна вага автопоїзду з вантажем, в т; 40.00; навантаження на найбільш навантажену вісь, в т: 11.00.

Водночас, як вбачається з довідки про результати габаритно-вагового контролю від 05.12.2019 року повна маса транспортного засобу позивача становила 46,65 тонн, найвища маса навантаження на ось 17,20 тонн, що є перевищенням встановлених законодавством вагово-габаритних норм.

Також вищенаведені відомості щодо перевищення габаритно-вагового контролю, підтверджуються відповідним чеком зважування (а.с.18), згідно якого вбачається осьове навантаження в тоннах, а саме на: 1) 6650; 2) 17200; 3) 11100; 4) 11700, що в загальному становить 46650 кг.

З акта перевірки вбачається, що у водія були відсутні документи, які дають право на рух автомобільними дорогами України з перевищенням вагових обмежень, тобто встановлено порушення ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абз. 16 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Відповідно до абз. 16 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт", за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пунктів 26-27 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Наведеними вище нормативними актами не передбачається можливості звільнення перевізника від відповідальності за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у випадку переміщення вантажу у вантажному відсіку автомобіля.

Суд зазначає, що діюче законодавство України чітко визначає підстави для відповідальності автомобільного перевізника, як то порушення законодавства про автомобільний транспорт. Отже, відсутність у водія при перевезенні вантажів передбачених законодавством документів становить склад господарського правопорушення, за яке до автомобільних перевізників застосовується адміністративно-господарський штраф.

Щодо тверджень позивача про те, що відповідачем не надано свідоцтво про повірку вимірювального пристрою вагового комплексу чинне на момент здійснення зважування та те, що за результатами періодичної повірки, вбачається, що остання повірка проводилася 11.04.2018 року, суд зазначає наступне.

Форма таких документів затверджена Порядком взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України та Міністерства внутрішніх справ України №1007/1207 від 10.12.2013 та не передбачає зазначення таких даних.

За приписами пунктів 12, 13 Порядку №879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинно утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд зазначає, що результати габаритно-вагового контролю створюють юридичні наслідки для перевізника тільки у випадку, якщо зазначений вид контролю здійснений справними засобами контролю, які пройшли періодичну повірку (метрологічну атестацію), результати якого оформлюються довідкою про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення, яка видається водієві.

Водночас, як зазначено позивачем та не заперечувалось стороною відповідачів, зважування ТЗ позивача здійснювалось за допомогою вагів пересувних автомобільних типу, а саме CHEKLODE FREEWEIGH.

Враховуючи вищенаведені норми та встановлені судом обставини, суд не приймає до уваги посилання позивача щодо відсутності документів на пристрій, яким проводилося зважування транспортного засобу, які б надавали можливість перевірити відповідність цього приладу параметрам та технічному стану, що пред`являються до таких пересувних контрольних пунктів, оскільки з наданих відповідачем доказів вбачається, що згідно свідоцтва №34-00/2000 виданого 18.06.2019 року (чинне до 18.06.2020 року) Мінекономрозвитку України Державним підприємством «Всеукраїнський Державний науково-виробний центр стандартизації Метрології, сертифікатів та захисту прав споживачів» про повірку вагів пересувних автомобільних типу, а саме CHEKLODE FREEWEIGH Зав.№008208 (якими здійснювалось зважування ТЗ позивача) за результатом повірки відповідають вимогам встановленим «ГОСТ 29329-92 «Весы для статического взвешивания. Общие технические требования» (а.с.70).

Разом з тим, суд зазначає, що завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси в даному випадку до 40 т, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним.

Посилання позивача на відсутність затвердженої спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології методики виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів, якою мали керуватися органи Укртрансбезпеки під час проведення габаритно-вагового контролю, суд приймає до уваги та зазначає, що дійсно, на час виникнення спірних правовідносин методика про яку йдеться мова у підпункті 2 пункту 2 Порядку № 879, на підставі якої проводиться процес вимірювання (зважування) габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології затверджена не була.

Однак, відсутність такої методики не є підставою для невнесення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та не звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03.07.2019 у справі № 819/1381/16.

Крім того, за змістом статей 4 і 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-ХІІ, статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 № 2862-IV визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів визначено Порядком № 879, яким керувався відповідач. Отже, відповідачем правомірно складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом та, в подальшому, винесено спірну постанову про застосування адміністративно-господарського штраф.

Даний висновок кореспондується з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеною ним у постанові від 09.08.2019 у справі № 817/1051/16.

Наведене узгоджується з подальшим нормативним регулюванням спірних правовідносин, а саме скасуванням пункту 19 Порядку № 879, який до 08.09.2017 передбачав, що під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку.

Тож, такі доводи позивача не можуть бути достатньою підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Таким чином, враховуючи підтвердження факту перевищення транспортним засобом габаритно-вагових норм за відсутності відповідного дозволу або документу про внесення плати за проїзд транспортним засобом з перевищенням вагових обмежень, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить понад 20 %, що є порушення законодавства про автомобільний транспорт, суд доходить висновку, що відповідачем правомірно було винесено постанову про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу №184881 від 27.01.2020 року.

Що стосується позовних вимог позивача в частині про визнання протиправними дії Управлінням Державної служби України з безпеки на транспорті у Черкаській області щодо здійснення рейдової перевірки шляхом здійснення габаритно-вагового контролю, а саме транспортних засобів SCANIA 124 L реєстраційний номер НОМЕР_1 , причепу TRAILER реєстраційний номер НОМЕР_2 , належного ОСОБА_1 вагами автомобільними пересувними типу CHEKLODE FREEWEIGH, то суд зазначає, що в даному випадку (з урахування вищенаведених висновків суду щодо правомірності постанови №184881 від 27.01.2020 року) відповідні дії щодо проведення перевірки здійснювались відповідачем також правомірно.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» «Онерїлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» «Москаль проти Польщі»).

Також, на державні органи покладено обовязок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (див. рішення у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії»).

Крім того, Європейський Суд у своєму рішенні у справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Суд зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обовязку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Підсумовуючи все вищенаведене суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Щодо заяв представника відповідачів відносно заміни неналежного відповідача на належного, а саме замінити управління Укртранзбезпеки в Одеській області, Державну службу України з безпеки на транспорті на Південне міжрегіональне управління Укртранзбезпеки, суд зазначає наступне.

Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України №592 від 26.06.2015 року "Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті" було утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби, серед яких Управління Укртрансбезпеки в Одеській області (без статусу юридичної особи).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті» №196-р від 03.03.2020 року визначено Перелік територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті, які реорганізуються, зокрема, реорганізовано Укртрансбезпеки в Одеській області шляхом злиття з Чорноморським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки та Управлінням Укртрансбезпеки у Миколаївській області у Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки (без статусу юридичної особи).

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 4 КАС України, відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Згідно з ч. 4 ст. 48 КАС України, якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Як вбачається з матеріалів адміністративного позову постанова про застосування до позивача адміністративно-господарських штрафів 27.01.2020 року №184881 була винесена саме Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області.

Також суд зазначає що в позовній заяві ФОП ОСОБА_1 відсутні вимоги зобов`язального характеру, які б були пов`язані із необхідністю здійснення відповідачем функції, які були передані від Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області на Південне міжрегіональне управління Укртранзбезпеки.

За таких умов у суду відсутні підстави для заміни відповідача по справі з Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області, Державну службу України з безпеки на транспорті на Південне міжрегіональне управління Укртранзбезпеки.

Крім того, суд враховує відсутність згоди позивача на заміну відповідача з Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області, Державною службою України з безпеки на транспорті на Південне міжрегіональне управління Укртранзбезпеки.

Щодо розподілу судових витрат, то суд зазначає, що такі розподілу не підлягають, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, Управлінням Державної казначейської служби України у м. Черкасах Черкаської області, Управління Укртрансбезпеки в Одеській області та Управління Укртрансбезпеки в Черкаській області про визнання протиправними дії, визнання протиправними та скасування довідок, актів та постанови відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іванов Е.А.

.