Справа № 300/3079/20
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" грудня 2020 р. справа № 300/3079/20
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання до їх вчинення, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач) про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до пункту «є» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачу з 28.03.2014 пенсію за віком на пільгових умовах, зарахувавши у пільговий стаж період роботи на посаді учениці рівняльниці з 29.10.1980 по 27.01.1981 та на посаді рівняльниці з 28.01.1981 по 31.03.1981, а також час догляду непрацюючій матері за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з 06.08.1986 по ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги мотивовані тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в порушення норм законодавства України протиправно відмовлено позивачу у зарахуванні до пільгового трудового стажу спірні періоди її роботи та, як наслідок, відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до пункту «є» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.11.2020 даний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачу надано строк для усунення недоліків.
У зв`язку із усуненням недоліків позовної заяви, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.11.2020відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 11.12.2020. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечила з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи (а.с. 37-41). Просила суд в задоволенні позову відмовити та зазначила, що рішенням комісії при Головному управлінні від 15.04.2014 за №106 про результати розгляду заяви підтверджено стаж роботи на пільгових умовах 18 років 9 місяців 12 днів. Згідно записів трудової книжки позивача, в період з 29.10.1980 по 27.01.1981 ОСОБА_1 працювала на посаді учениці рівняльниці, що не передбачено Списком. Період роботи ОСОБА_1 з 28.01.1981 по 31.03.1981 врахований до пільгового стажу при прийнятті документів у 2014 році, що підтверджується розрахунком стажу (копії розрахунків стажу додаються), в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині є безпідставними. Крім того, представник відповідача вказує на те, що зарахувати період з 06.08.1986 по 28.02.1987 час догляду непрацюючої матері за дитиною до досягнення нею 3-річного вікудо пільгового стажу роботи немає підстав, так як згідно записів трудової книжки та архівної довідки від 23.02.2012за №103-Д-3 позивач з 05.08.1986 звільнена з роботи за власним бажанням по статті 38 КЗпП України. Оскільки на час звернення за призначенням пенсії пільговий стаж ОСОБА_1 становив 18 років 9 місяців 12 днів при необхідних 20 роках, то підстав для призначення пенсії не було. Зазначені обставини, на думку представника відповідача, доводять правомірність відмови в призначенні пенсії позивачу.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.
ОСОБА_1 після досягнення 50-ти років 28.03.2014 звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2.
Листом від 06.05.2014 за №2288/03 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що рішенням комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 15.04.2014 за №106 позивачу підтверджено стаж роботи на пільгових умовах 18 років 9 місяців 12 днів, тобто відсутній необхідний пільговий стаж. Як наслідок, підстав для призначення пенсії на пільгових умовах немає (а.с. 19).
У серпні 2020 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з проханням надати інформацію щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Головне управління листом від 01.09.2020 за №2543-2399/Д-02/8-0900/20 повідомило ОСОБА_1 , що згідно із записами трудової книжки, позивач працювала у ВАТ «Долинська бавовнянопрядильна фабрика» з 04.05.1981 по 05.08.1986 мотальницею в крутильному цеху, з 25.03.1987 по 04.01.1989 мотальницею в крутильному цеху та з 02.11.1989 по 20.08.2001 оператором мотальної машини в крутильно-мотальному цеху, що становить 19 років 1 місяць. Враховуючи наведене, права на призначення пенсії на пільгових умовах, ОСОБА_1 не має (а.с. 20-21).
Вважаючи такі дії відповідача щодо незарахування стажу та, як наслідок, не призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «є» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ОСОБА_1 звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з положеннями статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов`язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в редакції, чинній на момент врегулювання спірних правовідносин.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за №1058-IV (далі Закон №1058) та Законом України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХІІ).
Відповідно до підпункту 6 пункту 2 статті 114 Закону №1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається: робітницям текстильного виробництва, зайнятим на верстатах і машинах, - за списком виробництв і професій, затвердженим у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і за наявності стажу зазначеної роботи не менше 20 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними віку, встановленого абзацами третім - тринадцятим пункту 2 частини другої цієї статті
Статтею 13 Закону №1788-ХІІ визначено категорії осіб, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах.
За змістом пункту «є» статті 13 цього Закону на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, робітниці текстильного виробництва, зайняті на верстатах і машинах, - за списком виробництв і професій, затверджуваним у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 50 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними віку, встановленого абзацами третім - тринадцятим пункту «б» частини першої цієї статті.
Отже, робота на виробництві та за професією, зазначеними в названому пункті, на підставі закону виокремлена в окрему категорію робіт та професій серед восьми інших, передбачених статтею 13 Закону №1788 ХІІ, робота на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
У період роботи позивача професія «рівняльниця» була зазначена у Списку виробництв і професій, робота на яких дає робітницям підприємств текстильної промисловості право на отримання пенсії по старості після досягнення 50 років і при стажі роботи в цих професіях не менше 20 років, затвердженому постановою Ради Міністрів СРСР від 10.11.1967 № 1021, у розділі «бавовняне, ватне, льняне, вовняне, шовкове, конопле-джутове, трикотажне, текстильно-галантерейне і валяльно-повстяне виробництво, текстильні цехи у виробництвах штучного і синтетичного волокна», а після прийняття Закону № 1788-ХІІ професія «оператор рівняльного обладнання» - у Списку виробництв і професій, робота на яких дає робітницям право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 за №583.
Сутнісний, нормативний, цільовий підхід до розуміння положень пункту «є» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в поєднанні із наведеними вище нормами дає підстави вважати, що призначення пільгової пенсії робітницям текстильного виробництва, зайнятим на верстатах і машинах, за списком виробництв і професій, затверджуваним у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, залежить від наявності підстав та умов, передбачених саме цією нормою права, і не пов`язано з законодавчими передумовами, встановленими для інших категорій осіб, визначених статтею 13 цього Закону, які мають право на пільгову пенсію, але за умов і в порядку, передбачених окремо для кожної категорії таких осіб. Тобто, для призначення пенсії за пунктом «є» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» особа мала бути робітницею не будь-якого текстильного виробництва, а текстильного виробництва за списком виробництв і професій, затверджуваним у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, бути зайнятою (працювати) на верстатах і машинах, мати відповідні стаж роботи (не менше 20 років) та вік (50 років).
Суд звертає увагу, що згідно із частиною 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 цього Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Виходячи з наведеної норми вказаного Порядку №637, підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, застосовуються, в тому числі, у разі відсутності в трудовій книжці необхідних відомостей про роботу.
Згідно пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Крім того, наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.
Відповідно до пункту 1.1 «Загальні положення» Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Суд також звертає увагу, що пенсійний орган зобов`язаний призначати, здійснювати нарахування пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу, ніж положення постанов Пенсійного Фонду України. Зазначений Закон не передбачає надання первинних документів у разі наявності відомостей про роботу в трудовій книжці.
Судом встановлено, що відповідач відмовив позивачу у зарахуванні, серед іншого, спірного періоду з 29.10.1980 по 27.01.1981, в якому ОСОБА_1 працювала на посаді учениці рівняльниці
Однак, як уже вказано вище, у спірний період роботи ОСОБА_1 з 29.10.1980 по 27.01.1981 професія «рівняльниця» була зазначена у Списку виробництв і професій, робота на яких дає робітницям підприємств текстильної промисловості право на отримання пенсії по старості після досягнення 50 років і при стажі роботи в цих професіях не менше 20 років.
При цьому, суд встановив, що позивач разом із заявою про призначення пенсії подала до Пенсійного фонду, серед іншого, трудову книжку, яка містить записи та підтверджує роботу позивача у оскаржений період з 29.10.1980 по 27.01.1981. Так, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , позивач 29.10.1980 прийнята на посаду учениці рівняльниці (запис №6), а 28.01.1981 їй присвоєно кваліфікацію рівняльниці (запис №7).
Вказані записи у трудовій книжці скріплені підписами вповноважених осіб роботодавця та відповідними печатками.
Доказів, які б свідчили про недостовірність таких записів, відповідачем суду не надано, а тому останні безпідставно не взяті до уваги відповідачем для призначення пенсії за віком.
Також суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що доказів, які б свідчили про недостовірність записів трудової книжки ОСОБА_1 відповідачем не надано, на переконання суду, пенсійний орган протиправно відмовив зарахувати спірний період роботи позивача на посаді учениці рівняльниці з 29.10.1980 по 27.01.1981 до спеціального трудового стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до пункту «є» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Разом з тим, суд констатує про безпідставність позовних вимог позивача щодо протиправності відмови відповідача зарахувати період роботи на посаді рівняльниці з 28.01.1981 по 31.03.1981, оскільки, як свідчать матеріали справи та зміст відзиву, вказаний спірний період пенсійним органом зарахований ОСОБА_1 до її пільгового стажу.
Крім того, суд констатує про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про зарахування у пільговий стаж часу догляду непрацюючій матері за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з 06.08.1986 по ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки матеріали справи, а саме трудова книжка позивача (а.с. 12-15) та архівна довідка від 23.02.2012 за №103-Д-3 (а.с. 45) підтверджують те, що 05.08.1986 ОСОБА_1 звільнена з роботи за власним бажанням по статті 38 КЗпІІ України (запис №11).
Посилання позивача на рішення Сумського окружного адміністративного суду в справі №480/3273/20 суд не бере до уваги, оскільки його висновки не є обов`язковими для врахування. Окрім цього, згідно обставин справи №480/3273/20, позивач в спірний період перебування у відпустці по догляду за дитиною була працевлаштованою, тобто числилась працівником за відповідною професією та у трудовій книжці відсутній запис про її звільнення.
Аналогічно, згідно обставин справи №428/4617/16-а позивач в спірний період перебування у відпустці по догляду за дитиною фактично числилась працівником за відповідною професією була працевлаштованою, тобто у трудовій книжці відсутній запис про її звільнення. Тому висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16.05.2019 по справі №428/4617/16-а суд також не враховує при вирішенні даної адміністративної справи №300/3079/20 у зв`язку із іншими (не подібними) обставинами справи.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до пункту «є» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є частково обґрунтованими у зв`язку із тим, що відповідачем не зараховано позивачу до пільгового стажу періоду роботи на посаді учениці рівняльниці з 29.10.1980 по 27.01.1981.
Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:
- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);
- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);
- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);
- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.
Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.
Суд зазначає, що відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії була обґрунтована відсутністю необхідного стажу. Зобов`язавши відповідача врахувати періоди роботи позивача до стажу, суд не може зобов`язати призначити пенсію, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок обрахування стажу роботи особи та встановлення всіх необхідних умов для призначення пенсії. Тому відповідачу слід повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з врахуванням висновків суду про необхідність зарахування спірного періоду роботи до спеціального стажу.
Аналогічна правова позиція висловлена Восьмим апеляційним адміністративним судом в постанові від 10.04.2019 у справі №0940/1177/18.
З огляду на вищенаведені обставини, суд дійшов висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, в частині визнання дій відповідача протиправними щодо відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до пункту «є» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» без урахування до пільгового стажу періоду роботи на посаді учениці рівняльниці з 29.10.1980 по 27.01.1981, а також зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу вищевказаний період роботи.
Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до частини 1 статті 132 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, то в силу вимог частини 1 статті 132, частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь позивача підлягає частковому стягненню сплачений нею судовий збір у розмірі 1 261,20 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного судуабо через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Кафарський В.В.