Справа № 400/2506/20
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2020-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2020 р. № 400/2506/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТАРТА Т", пр-т Г.України, 91/1, оф. 503, м. Миколаїв, 54025

до відповідача:Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001

про:визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.01.2020 р. № 2, № 2, від 15.01.2020 р. № 7 і вимоги від 19.05.2020 р. № 205820-50,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АСТАРТА Т» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі - відповідач) з вимогами: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 16.01.2020р. за №2, №2, від 15.01.2020р. за №7 та податкову вимогу від 19.05.2020р. №205820-50 ГУ ДПС у Миколаївській області.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані податкові-повідомлення рішення та податкова вимога винесені ГУ ДФС в Миколаївській області протирічать вимогам діючого законодавства, в тому числі й податкового. Відповідач при винесенні вказаних рішень керувався вільним трактуванням без посилання будь-які норми законодавства, що призвело до необгрунтованого висновку та прийняттю вказаних рішень. Позивачем не допущено вказаних відповідачем в Акті перевірки порушень, тому оскаржувані рішення та вимога підлягають скасуванню. Позивачем до перевірки було надано всі витребовувані відповідачем первинні документи, до яких зауважень з боку перевіряючих в акті перевірки не зазначено, а тому висновки контролюючого органу протирічать оскаржуваним рішення та є безпідставними.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що відповідно до ст..55 Господарського кодексу України від 1.01.2003р. (зі змінами та доповненнями) ТОВ «Астарта-Т» включено до плану-графіка як суб`єкта господарювання, що належить до суб`єкта малого підприємництва. Відповідно до наказу ГУ ДПС у Миколаївській області від 01.11.2019 року № 591 перевірка позивача проводилась з 20.11.2019р. по 10.12.2019р. протягом 15 робочих днів. План-графік проведення документальних перевірок платників податків на 2019 рік затверджено в.о. Голови ДФС України 20.12.2018р. та розміщено на сайті ДФС України 22.12.2018р. При складанні висновків перевірки викладених в Акті перевірки, відповідач врахував всі обставини перевірки , а також всі надані позивачем документи до перевірки. З наданих до перевірки позивачем документів, контролюючим органом встановлено, що ТОВ «Астарта-Т» не здійснюється розрахунок транспортно-заготівельних витрат на залишок товарів.

Зазначене призвело до порушення бухгалтерського обліку в частині завищення витрат, які не є витратами на збут, про що вказано в акті перевірки та інші порушення встановлені такою перевіркою. Відповідач вважає, що оскаржувані позивачем рішення прийняті контролюючим органом на підставі первинних документів наданих платником до перевірки, на наявних фактах порушення з боку підприємства та відповідно до норм чинного законодавства.

У відповіді на відзив позивач зазначив про те, що план-графік на проведення перевірок в 2019 році складений в 2018 році та оприлюднений ДФС України, а перевірку проводила ГУ ДПС України в Миколаївській області. Станом на час здійснення перевірки в країні фактично діяло два органи з однаковими повноваженнями. з огляду на те, що на час виникнення спірних відносин, жодна з вказаних установ не ліквідована, не припинена, не реорганізована, - свідчить про те, що ДФС і має виконувати свої функції контролю саме як єдиний центральний орган. Крім того, позивач вважає, що згідно ч.2 п.86.7 ст.86 та п.42.2 ст.42 ПК України, відповідач допустив порушення строку, порядку повідомлення позивача та здійснив розгляд заперечення без одержання підтвердження про отримання такого повідомлення, і з пропуском строку розгляду, чим допустив порушення права платника податків. Позивачем до перевірки на вимогу перевіряючих було надано всі первинні документи, що підтверджують господарську діяльність ТОВ «Астарта-Т». Таким чином, на думку позивача, викладені обставини в позові, доводи та документи цілком підтверджують позицію позивача, а дії позивача щодо здійснення бухгалтерського обліку є належними, тому викладена у відзиві на в акті перевірки позиція відповідача є протиправною, а оскаржувані рішення та вимога мають бути скасовані.

Ухвалою від 20.07.2020р. суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.

13.08.2020р. представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 9 ст.205 КАС України, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відзив на адміністративний позов, відповідь на відзив, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Астарта-Т» є юридичною особою зареєстрованою Миколаївською міською радою 04.02.2014р., основним видом діяльності якої згідно КВЕД 46.61 є оптова торгівля сільськогосподарськими машинами та устаткуванням.

На підставі наказу Головного управління ДПС у Миколаївській області №591 від 01.11.2019р. та продовженням за наказом №804 від 02.12.2019р., та на підставі направлень від 18.11.2019р. № 866/14-29-01, № 867/14-29-01, виданих ГУ ДПС у Миколаївській області, відповідно до вимог ст.82 Податкового кодексу України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне стахування», плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків на 2019 рік, відповідачем по справі проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «АСТАРТА Т» за період з 01.01.2017р. по 30.09.2019р. з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи, за період з 01.01.2017р. по 30.09.2019р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску за загальнообов`язкове державне соцільне страхування, достовірності, повнотою нарахування та сплати податків і зборів відповідно до затвердженого плану документальної перевірки.

За результатами перевірки контролюючим органом складено Акт від 7.12.2019р. № 345/14-29-05-02/39081033 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «АСТАРТА-Т» за період з 01.01.2017 по 30.09.2019».

За висновком перевірки акту перевірки ТОВ «АСТАРТА Т» зафіксовані наступні порушення:

- п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134. п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755 зі змінами і доповненнями, в редакції, яка діяла на момент вчинення порушення, в результаті заниження податку на прибуток на загальну суму 261953 грн. в т.ч. за: 2017 рік у загальній сумі 60518 грн., 2018 рік у загальній сумі 111611 грн., за 3 квартали 2019 року у загальній сумі 89824 грн.;

- п. 198.1. н. 198.3 ст.198, п.200.1. п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України в результаті заниження податку на додану вартість на загальну суму 3483 грн. в т.ч. за: березень 2017-1800 грн., серпень 2017р. -1683 грн.

16.01.2020р. відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення за №2, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 4353,75грн., де 3483грн. збільшено суму податку, 870,75грн. штрафу, №2, яким збільшено суму податку на прибуток на загальну суму 327441,25грн., де 261953грн. сума збільшеного податку, 65488.25грн. штрафу та від 15.01.2020р. за №7 (510грн. штрафу за платежем на доходи фізичних осіб).

19.05.2020 року ГУ ДПС у Миколаївській області винесено податкову вимогу №205820-50 на загальну суму 359242.32грн., з яких податок па прибуток усього 355991.57грн. (232997грн. основний платіж. 65488,25грн. штраф та 57506,32грн. пеня) і податок на додану вартість в сумі 3250,75грн. (973,73грн. основний платіж, 870,75грн. штраф та 1406,27грн. пеня).

Позивач в позовній заяві звертає увагу на те, що підписантом вказаних вище податкових-повідомлень рішень вказано ГУ ДПС у Миколаївській області Ольга Купчишина, а печатка стоїть Миколаївського управління ГУ ДПС у Миколаївській області.

З вказаними обставинами позивач не погоджується, вважаючи що його права були порушені, дії відповідача не грунтуються на фактичних обставинах справи, а прийняті відповідачем рішення не відповідають фактичним нормам діючого податкового законодавства. З цього приводу позивач й звернувся до суду з даним позовом.

На підставі ч. 9 ст. 205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути адміністративний позов в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами.

Інших заяв і клопотань учасники справи суду не подавали.

Процесуальних дій у справі судом не вчинялось.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Згідно зі ст. 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами (п.н.21.1.1 п.21.1) та не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (п.п.21.1.4 п.21.1).

Судом встанвоелно, що відповідно до листа від 14.05.2019 року ГУ ДФС у Миколаївській області, ТОВ «АСТАРТА Т» було включено в план-графік проведення документальних перевірок платників податків на 2019 рік, затвердженого в.о. Голови ДФС України О.С. Власовим 20.12.2018 року та розміщено на сайті ДФС України 22.12.2018 року. До цього ж листа додано інформаційно-аналітичну довідку щодо діяльності підприємства, яка на думку суду, містить лише загальні, нічим не підтверджені показники, які нічого спільного не мають за висновками акту перевірки.

Відповідачем в свою чергу, не наведено у відзиві на позвону заяву достатніх аргументів по відносинах з контрагентами, які знаходяться в розшуку, ліквідовані, збанкрутували, якщо сума операцій перевищує 5млн.грн. або перевищує 5% загального обсягу постачання, але не менше 100тис.грн. (124.6тис.грн.). не було виявлено 4 суб`єкта з ознаками «сумнівності» на суму 747,48тис.грн., в т.ч ПДВ 124,6тис.грн. При цьому, дослідив зміст акту перевірки, суд не знайшов жодного з вказаних критеріїв ризиків у акті, не розкрито та не вказано жодного з них.

Відтак, надана інформаційно-аналітична довідка і відповідні висновки за нею є не підтвердженою та не обгрунтованою інформацією, яка не може містити за собою наслідків, крім тих, які тягнуть за собою протизаконність включення ТОВ «АСТАРТА Т» до платника податків з високим ступеню ризику, ризикової діяльності та включення в план-графік проведення перевірок на 2019р.

Порядок проведення документальних планових перевірок регламентується ст. 77 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.77.1 ст.77 Податкового кодексу України, - документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. Критерій, за яким згідно з ПКУ можна потрапити до цього план-графіка, є ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи. Цей ризик має свої ступені (низький, середній та незначний), з урахуванням яких установлюється періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків: «платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік». Порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями доручено встановлювати Міністерству фінансів України.

За п.п14.1.24 п.14.1 ст.14 ПК України при визначенні термінів, протягом яких можуть проводиться з 01.01.2017р. документальні перевірки, слід врахувати зміни, внесені до критеріїв належності платника до категорії великих платників податків, а саме:

- збільшено показник сплати платежів до державного бюджету за платежами, які контролюються ДФС до 20 млн. гривень;

- збільшено критерій обсягу доходу від усіх видів діяльності за останні чотири послідовні податкові (звітні) квартали до 1 млрд. гривень:

- додано постійне представництво нерезидента до переліку суб`єктів.

Однак, виходячи з матеріалів справи, суд вважає, що ТОВ «АСТАРТА Т» таким критеріям взагалі не відповідає, а відповідачем не надано ні обґрунтувань, ні доказів відповідності позивача вказаним критеріям. Складена інформаційно-аналітична довідка не відповідає за своїм змістом вказаним вище нормам.

Проекти річних планів-графіків, згідно Порядку формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 02.06.2015р. №524 та зареєстрованого Міністерством юстиції України 24.06.2015р. за №751/27196 - складаються територіальними органами ДФС не пізніше 01 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки, квартальних планів-графіків - не пізніше 20 числа останнього місяця поточного кварталу засобами інформаційно- телекомунікаційних систем ДФС.

Разом з проектом плану-графіка формуються інформаційно-аналітичні довідки за кожним платником податків з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем ДФС.

Після остаточного узгодження проектів планів-графіків територіальні органи ДФС надають департаментам аудиту та податків і зборів з фізичних осіб засобами автоматизованої інформаційної системи «Управління документами» плани-графіки з відповідними додатками та обґрунтування підстав включення платника податків до плану- графіка.

При відборі платника податків до плану-графіка відповідно до вимог статті 77 розділу II Кодексу необхідним є врахування також вимог пункту 102.1 статті 102 розділу II Кодексу в частині граничних термінів проведення перевірки та визначення податкового зобов`язання платника податків, вимог пункту 77.3 статті 77 розділу II Кодексу в частині заборони проведення документальної планової перевірки за окремими видами зобов`язань перед бюджетами, крім правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати митних платежів, податків, зборів та єдиного внеску при виплаті (нарахуванні) доходів фізичним особам, податку на доходи фізичних осіб та зобов`язань за бюджетними позиками і кредитами, що гарантовані бюджетними коштами.

План-графік складається із планів-графіків територіальних органів ДФС та затверджується Головою ДФС. Затверджений план-графік є обов`язковим для виконання всіма підрозділами територіальних органів ДФС. Належну якість формування плану- графіка та його коригування забезпечує територіальний орган ДФС, який сформував план- графік.

Судом встанвоелно, що передостання планова документальна перевірка ТОВ «АСТАРТА-Т» проводилась 28.04.2017р. з питань дотримання податкового законодавства за період з 05.02.2014 по 31.12.2016 роки на підставі наказу №467 від 14.04.2017р ГУ ДФС у Миколаївській

області «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «АСТАРТА Т» (код за ). По цій перевірці є відповідна правова позиція Миколаївського окружного адмінстартивного суд у справі №814/812/17, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду выд 20.02.2019р.

Окрім цього, необхідно також погодити відповідно до Порядку координації одночасного проведення планових перевірок (ревізій) контролюючими органами та державного фінансового контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №805 від 23.10.2013р.. - здійснення контролю з Управлінням Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області.

Поряд з цим, п.1 та 3 р.1 Порядку формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків, встановлено, що єдиним підходом до формування щоквартального плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків здійснюється тільки після узгодження у відповідності до Порядку координації одночасного проведення планових перевірок (ревізій) контролюючими органами та органами державного фінансового контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 23.10.2013р. за №805, - п.2 якого визначено, що планування перевірок фінансово-господарської діяльності суб`єктів господарювання, які проводяться для забезпечення своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів, платежів, здійснюється щокварталу контролюючими органами та органами державного фінансового контролю.

В сврю чергу, матерыали справи не має жодного доказу того, що відповідачем така дія погоджена у встановленому Порядку.

Недотримання встановлених главою 8 ПК України приписів, порушує відповідні гарантії захисту прав та інтересів платника податків, а. отже, є порушенням суб`єктивних прав останнього в адміністративних правовідносинах, що свідчить про можливість оскарження підстав перевірки в адміністративному суді відповідно до п.1 частини другої ст. 17 КАС України (ухвала ВАСУ від 09.07.2014 №К/800/19335/13).

Постановою Верховного Суду України від 27.01.2015р. в справі №21-425а14 було закріплено ряд важливих висновків. У вказаній постанові ВСУ визначив на неприпустимість порушення податковим органом процедури призначення та проведення перевірки, незважаючи на вид перевірки, зокрема необхідності повідомлення про перевірку та ознайомлення платника з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення; порушення податковою вимог щодо призначення та проведення податкової перевірки, приводить до визнання її незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Дещо аналогічні висновки також зроблені Верховним Судом у справах №2а/1570/4582/11, №804/12558/14, №814'812 17. в тому числі і щодо наслідків складення податкових повідомлень рішень за результатами незаконної перевірки.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, у відповідності до ст.ст.74, 77 КАС України необхідно зазначити, на відсутність належних і допустимих доказів правомірності вчинених дій відповідача.

Щодо заниження податку на прибуток суд зазначає наступне.

Досліджуючи висновки Акту перевірки, суд вважає, в акті перевірки небпідставно зазначено, що підприємство невірно визначило класифікацію витрат на перевезення товару.

Відповідно до абз. 5 п. 9 П(С)БО 9, абз. 9 П(С)БО 16, абз. 12 П(С)БО 16, підприємство веде облік витрат на перевезення з точки зору відповідності наступними критеріям:

- витрати на відрядження, пов`язані з оформленням договорів поставки товарів;

- витрати на утримання відділів постачання (інших відділів (служб) підприємства з аналогічними функціями, що займаються забезпеченням підприємства товарами);

- витрати, понесені у зв`язку з внутрішніми перевезеннями товарів по території підприємства або між його структурними підрозділами;

- витрати, що виникли при поверненні товарів;

- витрати на навантаження, транспортування, перевалку і страхування, а також транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з реалізацією товарів.

Згідно наданих первинних документів до матеріалів справи, суд вважає, що вкащані вище витрати не відносяться до транспортно заготівельних витрат (далі - ТЗВ).

Так, витрати на відрядження, пов`язані з оформленням договорів поставки товарів, є складовими адміністративних витрат.

Пунктом 14 наказу №6 від 04.02.2014р., визначено, що витрати відображаються одночасно із зменшенням активів або збільшенням зобов`язань, а у Звіті про фінансові результати - одночасно з доходами, для отримання яких вони понесені. Дохід, за п.13 цього ж наказу, визначається і оцінюється згідно з вимогами Положення (стандарту) бухгалтерського обліку «Дохід».

Витрати на доставку товарів на склад торгового підприємства, за його фактичним місцем знаходження та місця знаходження його складів, що орендуються, а не на склади компаній ТОВ ТК «САТ», ТОВ «ІН-Тайм», ТОВ «Арі-Мейл», які можуть також знаходитись у Миколаєві, включають до їх первісної вартості. Пункт 9 П (С) БО 9 передбачає можливість обліку ТЗВ одним з двох способів. На підприємстві саме використовується: безпосереднє (пряме) включення до складу первісної вартості одиниці (найменування, групи, види) придбаних товарів при їх оприбуткуванні, як зазначено в наказі про облікову політику підприємства №6 від 04.02.2014р.

Отже, як ТЗВ розцінюються лише ті витрати, які здійснені внаслідок укладених господарських правочинів, виникнення певних зобов`язань, в тому числі при доставці товарів від постачальників на підприємство.

Метод прямого включення до первісної вартості товарів ТЗВ застосовують в тих випадках, коли є можливість достовірно (точно) визначити суми ТЗВ, які можуть бути безпосередньо

віднесені на вартість придбаних товарів (п. 5.5 Методрекомендацій № 2). Суть його полягає в тому, що ТЗВ розподіляють між відповідними одиницями товарів пропорційно їх вартості, кількості або ваги. Цей метод поширений на підприємствах оптової торгівлі.

Оскільки, встановлення порядку обліку і розподілу ТЗВ є одним з елементів облікової політики, змінити його можливо тільки у виняткових випадках, прямо встановлених в п. 9 П (С) БО 6.

Згідно п. 9 ПБО 16 витрати на транспортування, перевалку і страхування готової продукції (товарів), транспортно-експедиторські та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору поставки, включаються до витрат на збут (витрати , пов`язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг)).

Такі витрати відображаються в обліку на рахунку 93 «Витратами на збут», також визнаються витрати на транспортування готової продукції між складами підрозділів підприємства (абз. 12 П (С) БО 16).

Отже, в бухгалтерському обліку витрати на доставку товару включаються до витрат на збут (рахунок 93). Те ж і в податковому обліку - витрати на доставку включаються до складу витрат на збут згідно з пп. «Е» пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України.

Оскільки, перевірка проводилась саме в час дії пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138, підпункту 139.1.9 ст.139 Податкового кодексу України, то і твердження ТУ ДПС у Миколаївській області про не розповсюдження дії на перевіряємий період є не законним. Висновки перевіряючого мали би лише стосуватись тих норм, які фактично були порушені, не зважаючи на час, тим більше, що на дату перевірки таких порушень вже не існувало.

Саме лише посилання на ніби порушення власного наказу №6 від 04.02.2014р. «Про облікову політику на підприємстві», не вказує того, що було допущені порушення за п.п.134.1.1 п.134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України, оскільки такої умови вказані норми не містять.

Так, п.п. 134.1.1. п.134 ст.134 Податкового кодексу України встановлює, що прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу. Де тут зазначення на наявність «порушень» у не виконанні власного наказу, - відомо лише ТУ ДПС у Миколаївській області, проте не в самій наведеній нормі.

Окрім того, дана норма містить загальне посилання до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, а висновки проте, до якого саме пункту: 9 чи 19 П(С)БО, - дана норма не визначає.

Більш того, висновок, за яким не визнаються витрати підприємства на доставку товарів від постачальників ТМЦ до місця знаходження ТОВ «АСТАРТА Т», - не є витратами на їх збут в розумінні п.19 ГІ(С)БО 16 «Витрати», не відповідають вказаній нормі.

Крім того, ГУ ДПС у Миколаївській області не надано до справи належного обгрунтування по зазначенню ТОВ «АСТАРТА-Т» на посилання на п. 9 П(С)БО 16 у сукупністю до абз. 12 П(С)БО 16 щодо відображення в обліку на рахунку 93 «Витратами на збут» (визнання витрати на транспортування готової продукції між складами підрозділів підприємства.

Навіть якщо погоджуватись з висновками відповідача про те, що необхідно було б включати витрати на доставку в первісну вартість, то такі витрати все одно не є прибутком, оскільки, знову ж таки, такі витрати не залишились у платника податків, а ним витрачені на доставку і ці кошти неможливо вважати доходом.

До позову позивачем додані документи бухгалтерського обліку, відповідно до яких ТОВ «АСТАРТА Т» мала усі необхідні права для віднесення на бухгалтерський рахунок 93 «Витрати на збут» за період з 01.01.2017 по 30.09.2019.

Згідно з пунктом 138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» Загальний розділ - Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводять до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Отже, з урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, про те, що ТОВ «АСТАРТА Т» за перевіряємий період правомірно відносила усі суми, в тому числі й ті, про які йдеться у акті перевірки, оскільки позивач не є кінцевим споживачем цих товарів.

Інформація з ТТН та заявок, навіть якщо в деяких з них зазначено, що доставка здійснювалась за місцем знаходження підприємства, не свідчать про неправомірність включення витрат. Адже треба використовувати інші первинні документи, щоб скласти повністю маршрут товару та його призначення. Особливо якщо витрати і визначення прибутку, для якого вони здійснені, були в одному місяці чи кварталі, або у випадку передачі товару до філій позивача, повернення з виставок та презентацій.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням п.2 ст.З данного Закону, відповідно до якого фінансова, податкова та інші види звітності, що використовують грошовий примірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

ГУ ДПС у Миколаївській області, після дослідження відповідних господарських операцій платника податків, так і не зазначило, яким чином товариство допустило та чи насправді є порушення фінансової звітності.

Крім того, суд вказує на те, що в акті перевірки відсутнє посилання на якісь зауваження до змісту наявних первинних бухгалтерських документів. Надані позивачем документи в повному обсязі підтверджують позицію позивача, яка не направлена на зменшення податкового навантаження.

Також відповідачем визначається неправомірність віднесення на витрати сум, за перевезення товару у розмірі 17416,67. що був повернений клієнтами ТОВ «АСТАРТА Т» стосовно покупців: ТОВ "БЕРЕЗНЕГУВАТСЬКИЙ СІЛЬГОСППТАХОПРОМ" та ФЕРМЕРСЬКЕ ГОСПОДАРСТВО "ОАЗИС-Р".

Товари від цих контрагентів дійсно повертались, що підтверджується документами наданми позивачем до спарви. Але в жодних договорах, чи додатках до них-специфікаціях не міститься пункт щодо відшкодування транспортних витрат при поверненні товарів, хоча така відсутня умова вказується в акті перевірки.

Суд вважає, що відсутність такої умови в даних угодах взагалі не свідчать про те, що платник податків допустив порушення фінансової звітності.

Отже, у ТОВ «АСТАРТА Т» не було юридично-обгрунтованого права вимагати будь-яку компенсацію у своїх клієнтів.

Жодна з наведених норм у акті перевірки взагалі не свідчить про те, що позивач не має права на відображення таких витрат у бухгалтерському обліку. Все наведене вище підтверджується наявними первинними документами для їх відображення в обліку, що власне і було надано для перевірки і не заперечується відповідачем.

Отже, відповідач допустився протиправних дій та дійшов до необгрунтованих на думку суду висновків.

Що стосується податку на додану вартість, суд зазначає таке.

Разом з тим, згідно з п. 201.10 ст.201 ПК України, податкова накладна, зареєстрована в Реєстрі після 1 липня 2017 року, є достатньою підставою для нарахування податкового кредиту і не потребує будь-якого додаткового підтвердження. Зареєстрована в Реєстрі податкова накладна дає право на податковий кредит. І ДПС під час проведення документальних або інших перевірок не має права зняти податковий кредит за такими накладними, незважаючи на свої підозри в нереальності угоди або на наявність помилок в документі, або з інших надуманих обставин. Якщо податкова накладна зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, зняти податковий кредит за таким документом неможливо.

Оскільки зі сторони відповідача ні до якості первинних бухгалтерських документів, ні до їх кількості зауважень не має, то і віднесення платником податку такої суми до бухгалтерського обліку з податку на додану вартість є правомірним.

Таким чином, підприємство мало повне право включати податок на додану вартість до податкового кредиту, адже має належним чином оформлені документи, та класифікує ці операції як господарську діяльність, та насамперед керуючись тим, що ці податкові пройшли реєстрацію у ЕДРПН своєчасно і без зауважень з боку відповідача.

В позовній заяві позивач вказує на те, що не погоджується з висновками відповідача щодо нарахування премій працівникам, та вважає такі заключения втручанням в господарську діяльність підприємства та порушенням трудових прав працівників. Більш того, суд звертає увагу на те, що в акті перевірки не вказується, яка саме норма законодавства порушена.

Відповідно до змісту ст.42 ПК України, в якій визначено, що до складу витрат платника податку включаються витрати на оплату праці фізичних осіб, шо перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включаються нараховані витрати на оплату основної й додаткової заробітної плати та інших видів заохочення та виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочення, відшкодування вартості товарів, робіт, послуг,

витрати на оплату авторської винагороди та за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін, (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами розділу IV цього Кодексу).

В свою чергу, ГУ ДПС у Миколаївській області посилається на п.6 П(С)БО 16 «Витрати», п.8 П(С)БО 26 «Виплати», П(С)БО 11 «Зобов`язання», які фактично надають право на віднесення таких виплат до витрат, - практично до одного і того ж висновку за аналізом сг.142 Податкового кодексу України.

Суд вказує, що зазвичай премії виплачують відповідно до вимог трудового законодавства, з урахуванням високих трудових показників, зразкового виконання працівником своїх обов`язків, освоєння ним нової техніки або технології, за роботу в нічний час і т.д.

Проте, кожен роботодавець вправі самостійно визначати критерії, за якими вона буде виплачувати премії працівникам, а також умови оцінки результатів роботи для отримання такої виплати та її розмір. Матеріальне заохочення працівників є правом роботодавця і може залежати від багатьох причин. Тобто кожен роботодавець особисто вирішує, виплачувати премії своїм працівникам чи ні.

Посилання в акті перевірки на ст. 15 Закону України «Про оплату праці», як на підставу виявленого порушення, - є на думку суду безпідставним. Дана норма взагалі не свідчить про те, що у випадку відсутності колективного договору, положення про преміювання, будь-яких інших документів, - забороняє роботодавцю здійснювати нарахування та виплату своїм працівникам премії. Взагалі, в акті перевірки не вказано який саме нормативно-правовий акт, або яка саме норма в даному питанні є порушеною.

Суд звертає увагу на те, що жодним нормативно-правовим актом та нормою не забороняється роботодавцю, навіть при його збитковій діяльності, здійснювати виплату премій працівникам, це є лише відносинами роботодавця і його працівників, а до функцій ДПС не входить питання дослідження додержання або порушення трудового законодавства. ДПС здійснює лише облік сум, які виникли вже у відповідних трудових відносинах.

Таким чином, ГУ ДПС у Миколаївській області внаслідок самостіного трактування норм трудового законодавства, без посилання на будь- які норми податкового законодавства, прийшло до помилкового, необгрунтованого висновку про вище зазначені обставини.

Повноваження працівників ДПС визначені зокрема Податковим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 8 Конституції України визначає визнання і дію принципу верховенства права, при цьому норми Конституції України є нормами прямої дії. Правовий порядок за ст. 19 Конституції України ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В даному випадку суд вважає, що податковий орган, складаючи акт перевірки та податкові повідомлення-рішення, діяв не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб?єкта владних повноважень обов?язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію суду не довів та не обґрунтував її.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Отже, в цій частині позов належить задовольнити.

Відтак, винесена відповідачем податкова вимога від 19.05.2019р. № 205820-50, складена на підставі спірних висновків акту перевірки та спірних податкових повідомлень-рішень, тому суд з урахуванням висновків досліджених у справі, вважає, що така вимога є також протиправною,

тому підлягає скасуванню.

За таких обставин позов належить задовольнити в повному обсязі, оскільки він обґрунтований та підтверджений матеріалами справи.

Судовий збір розподіляється відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТАРТА Т" (пр-т Г.України, 91/1, оф. 503, м. Миколаїв, 54025, ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 16.01.2020р. за №2, №2, від 15.01.2020р. за №7 та податкову вимогу від 19.05.2020р. №205820-50 винесені Головним управлінням ДПС у Миколаївській області.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, 4код ЄДРПОУ 3144729) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТАРТА Т" (пр-т Г.України, 91/1, оф. 503, м. Миколаїв, 54025, ) судовий збір в розмірі 2102,00грн. сплачений платіжним дорученням № 368 від 24.06.2020р.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов