Справа № 360/4595/20
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

14 грудня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4595/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Петросян К.Є., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» про визнання протиправною та скасування постанови від 28.10.2020 ВП № 63433118, -

ВСТАНОВИВ:

24 листопада 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни (далі - приватний виконавець, відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» (далі ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», третя особа), в якій позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни про відкриття виконавчого провадження від 28.10.2020 ВП № 63433118.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16.11.2020 на офіційному сайті Міністерства юстиції https://online.minjust.gov.ua/ через свій особистий кабінет з використанням електронного цифрового підпису (ЕЦП) позивач дізналась, що 28.10.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковой Марією Вікторівною у відношенні ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження № ВП 63433118.

Вказана постанова була винесена відповідачем на виконання виконавчого напису № 28681, виданого 08.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем про звернення стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості в сумі 12 387,11 грн. Також відповідач вказав у постанові дві адреси позивача (боржника), а саме: 1. АДРЕСА_1 ; 2. АДРЕСА_2 .

На думку ОСОБА_1 вказана постанова є протиправною з підстав відсутності у позивача будь-яких фінансових зобов`язань перед ТОВ «Фінансова компанія «Аланд».

Крім того, позивач зазначає, що вона зареєстрована та проживає у місті Сєвєродонецьк Луганської області з 18.03.1983, що підтверджується копією паспорту громадянки України. Доходів, рухомого та нерухомого майна у місті Києві позивач не має. При цьому, в постанові про відкриття виконавчого провадження відповідачем вказано дві адреси позивача (боржника) як у місті Києві, так і у місті Сєвєродонецьку Луганської області.

Однак, відповідачем взято до уваги лише адреса у м. Києві, але відомості, які б підтверджували факт проживання позивача у м. Києві відсутні, тому що ОСОБА_1 має майно, зареєстрована та проживає з сім`єю і працює з 18.03.1983 лише у м. Сєвєродонецьк Луганської області.

З огляду на це, на думку позивача, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова М.В. протиправно надала перевагу недостовірній інформації, тоді як була зобов`язана скористатися правом, наданим ч.5 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" та здійснити перевірку відомостей щодо місця проживання боржника або місця знаходження майна.

Тому вважає, що відповідач прийняв до виконання виконавчий документ за відсутності доказів того, що в межах території виконавчого округу міста Києва існує наявне майно, що належить позивачу та не врахував, що місцем реєстрації (проживання) позивача є АДРЕСА_3 .

Ухвалою суду від 26.11.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху (а.с. 8-9).

Ухвалою суду від 07.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с. 24-25).

Відповідачем 14.12.2020 до відділу діловодства та обліку звернень (канцелярію) суду за вхідним реєстраційним номером 51364/2020 надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з огляду на таке (а.с. 55-61).

27.10.2020 стягувач - ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» звернулося до приватного виконавця із заявою № 20028982 від 26.10.2020 про примусове виконання рішення, в якій просив відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 28681 від 08.09.2020, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, про стягнення з боржника ОСОБА_1 коштів у розмірі 12387,11 гривень.

У відповідності до ст.ст. 24, 26 Закону України «Про виконавче провадження» 28.10.2020 приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63433118.

У виконавчому написі № 28681 від 08.09.2020, виданому приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, вказано місце проживання боржника - ОСОБА_1 : АДРЕСА_4 .

Тобто, виконавчим документом встановлено, що місце проживання боржника - ОСОБА_1 , знаходиться в межах виконавчого округу м. Києва.

Більш того, в заяві про примусове виконання рішення стягувачем також зазначена інформація, що вказана у виконавчому написі, а саме, що місцем проживання боржника - ОСОБА_1 , є АДРЕСА_4 .

Питання наявності чи відсутності у боржника майна (рухомого/нерухомого) в межах того чи іншого виконавчого округу не є спірним в межах даних правовідносин. При прийнятті виконавчого документа до виконання приватним виконавцем було перевірено виконавчий напис на відповідність вимог. передбачених ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, при прийнятті виконавчого напису жодного порушення у відповідність п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем не виявлено, в результаті чого прийнято виконавчий документ на виконання.

Зазначення у виконавчому написі № 28681 від 08.09.2020, виданому приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, серед іншого, місце проживання чи перебування фізичної особи - боржника відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» є обов`язковою вимогою до виконавчого документа.

На час вирішення даного судового спору виконавчий напис № 28681 від 08.09.2020 є чинним, що позивачем не заперечувалося.

Таким чином, відповідач зазначає, що виконавчий напис нотаріуса слугував підставою для відкриття спірного виконавчого провадження.

Оскільки до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни надійшов виконавчий документ - виконавчий напис № 28681 від 08.09.2020, виданий приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, у якому зазначено, що боржник проживає у межах виконавчого округу м. Києва, у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання.

Додатково зазначив, що місце реєстрації не є підтвердженням того, що особа проживає за даною адресою, а отже, адреса, яка зазначена в паспорті боржника, саме: АДРЕСА_3 не є підтвердженням того, що ОСОБА_1 проживала на день відкриття виконавчого провадження саме в Луганській області, адже норми законодавства вказують на те, що громадяни України мають право вільно пересуватися по території України та вільного вибору місця проживання.

Таким чином, фактичне місце проживання особи може відрізнятися від зареєстрованого у встановленому законом порядку. Проте ні стягувач, ні виконавець не можуть зобов`язати боржника зареєструвати чи перереєструвати адресу свого місця проживання у разі розбіжностей між фактичною та зареєстрованою адресами.

Отже, чинне законодавство, що регулює спірні правовідносини, не містить застереження про здійснення виконавчого провадження виключно за місцем реєстрації боржника. А отже, приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи за місцем проживання або перебування боржника - фізичної особи незалежно від місця реєстрації останнього.

Разом з цим, стягувача законодавчо не зобов`язано при пред`явленні виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцем проживання чи перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходженням боржника - юридичної особи, адреса якого збігається з адресою, зазначеною у виконавчому документі, надавати документ/копію документа, який підтверджує, що місцезнаходженням боржника - юридичної особи або адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або територія виконавчого округу приватного виконавця.

Із наведеного слідує, що приватний виконавець при прийнятті виконавчого документа на виконання не вправі вимагати від стягувача вищевказані документи, а відтак єдиним належним та допустимим доказом місця проживання боржника є виконавчий документ.

Дії, передбачені ч. 5 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» щодо проведення перевірки є диспозитивним правом приватного виконавця, яким він розпоряджається на свій розсуд та в залежності від наявності об`єктивних обставин.

У спірному випадку, як у виконавчому документі, так і у заяві стягувача про примусове виконання рішення адреса проживання боржника була зазначена у м. Києві, що відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Більш того, Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Міністерством юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (зі змінами), чи будь-яким іншим нормативно-правовим актом, не передбачено обов`язку приватного виконавця проводити виконавчі дії, спрямовані на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження та обов`язку вимагати від стягувача додаткових документів щодо підтвердження місця проживання боржника.

Крім того, будь-які відомості, які дають змогу ідентифікувати конкретну фізичну особу відноситься до персональних даних і яка є конфіденційною інформацією. Тобто, приватний виконавцеь не тільки не зобов`язаний, а й не має права перевіряти інформацію про місце проживання боржника до відкриття виконавчого провадження.

У відповідності до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», боржник вважається повідомленим про відкрите виконавче провадження з моменту направлення постанови на адресу боржника, яка зазначена у виконавчому документі.

Отримання позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження підтверджується витягом з офіційного сайту «Укрпошта», згідно якого лист № 623 з відповідним вкладенням вручено позивачу особисто 30.11.2020.

Сторони у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Згідно із частиною дев`ятою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи положення частини дев`ятої статті 205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статті 90 КАС України, судом встановлено таке.

В провадженні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової М.В. знаходиться виконавче провадження № 63433118 щодо примусового виконання виконавчого напису № 28681, виданого 08.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 395/К від 20.04.2018 є ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 11/08/2020-ФА від 11.08.2020 є ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості за кредитним договором 004-12040-121112 від 12.11.2012 в загальній сумі 12 387,11 грн (а.с.65-66).

Відповідно до заяви від 27.10.2020 вх. №6904 про примусове виконання рішення, виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості у розмірі 12 387,11 грн, зазначена адреса реєстрації боржника: АДРЕСА_2 ; адреса проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 63, 65-66).

28.10.2020 відповідачем прийнято постанову ВП № 63433118 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 28681 виданого 08.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості в розмірі 12387,11 грн (а.с.21, 71-73).

Не погоджуючись із прийнятою відповідачем постановою від 28.10.2020 ВП № 63433118 про відкриття виконавчого провадження, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

На підставі частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України від 02 лютого 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404) підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

Тобто, відповідно до Закону № 1404 виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості у розмірі 12 387,11 грн (далі - виконавчий напис) є виконавчим документом, який може бути пред`явлений до примусового виконання.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 4 Закону № 1404 у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

Виконавчий напис зазначеним вимогам відповідає.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За приписами частини другої статті 5 Закону № 1404-VIII приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім: 1) рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною; 2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету; 3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону; 4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи; 5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини; 6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності; 7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб; 8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена; 9) рішень про конфіскацію майна; 10) рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання; 11) інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Таким чином, приватний нотаріус виконавчого округу міста Києва Малкова М.В. наділена повноваженнями здійснювати примусове виконання виконавчих написів нотаріуса.

Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом пункту 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону № 1404-VIII право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України від 02.06.2016 № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон №1403-VIII) фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом № 1404-VIII.

За правилами частини першої, другої статті 24 Закону № 1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Пунктом 4 частини другої статті 23 Закону № 1403-VIII передбачено, що у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Відповідно до частин першої, другої, шостої статті 25 Закону № 1403-VIII виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону № 1404-VIII знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що і Закон № 1404-VIII, і Закон № 1403-VIII визначають вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження.

При цьому право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Отже, у разі якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

Згідно з приписами пункту 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (частина третя статті 26 Закону № 1404-VIII).

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина п`ята статті 26 Закону № 1404-VIII).

Пунктом 1 розділом ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802, в редакції чинної у спірний період, (далі - Інструкція № 512/5) визначено, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Згідно з пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

Пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, зокрема, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.

Аналіз наведених вище норм дозволяє дійти висновку про те, що якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює свою діяльність, та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження для їх виконання, якщо не виявлено жодної з передбачених законом підстав для повернення виконавчого документу стягувачу та відмови у відкритті виконавчого провадження.

Слід зазначити, що ані Законом № 1404-VIII, ані Інструкцією № 512/5 не передбачено проведення приватним виконавцем виконавчих дій спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження.

З копії паспорту ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 вбачається, що місцем реєстрації позивача є: АДРЕСА_3 (а.с.4-6).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» звернулося до відповідача із заявою від 27.10.2020 про примусове виконання рішення, з проханням відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 28681 від 08.09.2020, де адреса проживання боржника зазначена: АДРЕСА_1 та адреса реєстрації: АДРЕСА_2 (а.с. 63).

У виконавчому написі приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. № 28681 від 08.09.2020 зазначено найменування стягувача: ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» (який є правонаступником усіх прав та обов`язків), боржник: ОСОБА_1 , зазначена адреса місця проживання боржника: АДРЕСА_1 та адреса реєстрації: АДРЕСА_2 (а.с. 65-66).

Як стверджує приватний виконавець, саме зазначене у заяві про відкриття виконавчого провадження та виконавчому написі, виданому приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. № 28681 від 08.09.2020, місце проживання боржника і було підставою для вчинення виконавчих дій, зокрема, відкриття виконавчого провадження в окрузі міста Києва.

Також суд зауважує, стаття 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачає, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

За визначенням статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Місце проживання фізичної особи відповідно до статті 29 ЦК України - це житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Частина 6 статті 29 ЦК України дозволяє фізичній особі мати кілька місць проживання.

З огляду на норми Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", місце реєстрації не є підтвердженням того, що особа постійно проживає за даною адресою.

Законом України "Про виконавче провадження" не передбачено проведення виконавчих дій спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, оскільки до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Малкової М.В. надійшов виконавчий документ - виконавчий напис від 08.09.2020 за № 328681, у якому зазначено, що боржник проживає у межах виконавчого округу м. Києва, у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку з пред`явленням не за місцем виконання.

З урахуванням наведеного суд вважає, що постанова приватного виконавця від 28.10.2020 ВП № 63433118 про відкриття виконавчого провадження прийнята відповідно до норм Закону.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 25 січня 2019 року у справі № 511/1342/17, в якому зазначено:

"За таких обставин, враховуючи, що державний виконавець не має обов`язку перевіряти місцезнаходження боржника, що зазначив стягувач у виконавчому документі, не було підстав вважати, що виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання та повертати його стягувачу. Установивши, що дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження були вчинені відповідно до вимог частини першої статті 24 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець відкрив виконавче провадження за місцем проживання боржника, яке зазначив стягувач у заяві про відкриття провадження, тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, про відсутність підстав для скасування постанови. Доводи касаційної скарги про те, що державний виконавець не мав права приймати постанову про відкриття виконавчого провадження є безпідставні, оскільки право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби належить стягувачу".

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача щодо визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.10.2020 ВП № 63433118, оскільки відповідач діяв у відповідності до вимог статей 24, 26 Закону України «Про виконавче провадження» та підстав для повернення виконавчого документу стягувачу на час відкриття виконавчого провадження не мав.

Таким чином, суд вважає, що при прийнятті спірної постанови відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

У зв`язку з відмовою в позові судові витрати позивачу відповідно до приписів статті 139 КАС України не відшкодовуються.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» про визнання протиправною та скасування постанови від 28.10.2020 ВП № 63433118.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.Є. Петросян