Справа № 240/17808/20
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 113070200
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Семенюка М.М.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови,
Представник позивача - адвокат Ігнатьо Б.Я. звернувся до суду з позовом, в якому просить:
"Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу номер 215361, винесену начальником управління Укртрансбезпеки у Житомирській області Державної служби України з безпеки на транспорті дня 18 вересня 2020 року - скасувати."
В обґрунтування позову зазначає, що відповідач склав постанову за відсутності акту перевірки щодо позивача, на підставі акту перевірки, який не є уніфікованим, як передбачено Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності"; контроль відбувся 19.07.2020, а постанову винесено 18.09.2020, тобто з порушенням передбаченого вказаним Законом строку у п`ять робочих днів; санкцію застосували за відсутність дозволу, видача якого на перевезення подільних вантажів заборонена.
Ухвалою від 19.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Представник позивача подав відповідь на відзив (а.с. 51-54), в якій просив задовольнити позов в повному обсязі, так як відповідно до абз. 1 п. 22.5 ПДР для перевезення вантажів з перевищенням вагових норм застосовуються спеціальні правила, тобто необхідність отримання дозволу; позивач перевозив вантаж пшениці, який є подільним, а абз. 3 п. 22.5 ПДР передбачає заборону перевезень вантажів з перевищенням вагових норм, якщо такі вантажі є подільними; відповідач порушив строк для прийняття оскаржуваного рішення.
Проаналізувавши наявні у справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.
З Чорноморського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки до Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області для подальшого розгляду та вжиття заходів надійшов акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 225744 від 19.07.2020 (а.с.8,34).
Згідно вказаного акту № 225744, працівниками Чорноморського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки на 203км+500м а/д М-14 "Одеса-Мілітополь-Новоазовськ" 19.07.2020 о 05:00 здійснено перевірку автомобіля марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 , що належить ПП "ДОВ-ПОЛІССЯ" і водієм якого був ОСОБА_2 , за результатами якої виявлено перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень, відповідно до акту про перевищення транспортними засобами нормативних вагових параметрів від 19.07.2020 № 040032 (а.с.36), від 10% до 20% без відповідного дозволу, а саме: виявлено факт навантаження на строєні осі 24.405 т при дозволених 22, що складає на 10.93 % більше від встановлених законодавством габаритно-вагових норм (а.с.35).
Вважаючи протиправною постанову, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Посилання представника позивача на Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" є хибним, оскільки в даному випадку діяльність відповідача направлена не на здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, а на реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; засади організації та діяльності автомобільного транспорту, в тому числі і контролю у сфері автомобільного транспорту, визначаються Законом України "Про автомобільний транспорт", згідно ч. 1 ст. 2 якого, законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.
Згідно ч. 2 ст. 29 Закону України "Про дорожній рух", з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів; порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Частиною 4 ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Абзацом 15 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно п. 28 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 (далі - Порядок № 879), плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.
Пунктом 3 ч. 1 Порядку № 879 визначено, що великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.
Відповідно п. 22.5 Правил дорожнього руху України, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Суд вважає за необхідне зазначити, що як під час оформлення виявленого порушення 19.07.2020, прийняття спірного рішення, так і під час розгляду вказаної справи в суді, позивачем не висловлено жодних заперечень до уповноважених осіб відповідача стосовно зафіксованих порушень, зокрема стосовно перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів.
В силу приписів абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм без відповідного дозволу є достатньою правовою підставою для застосування до автомобільних перевізників адміністративно-господарського штрафу.
Щодо посилання позивача на те, що відповідач склав постанову за відсутності акту перевірки щодо позивача, то суд вважає їх безпідставними, оскільки з листа адвоката ОСОБА_3 від 04.09.2020 № 23/20-1 та доданих до нього документів (а.с.44-47) відповідачу, вбачається, що у відповідності до договору оренди № 1 від 01.07.2020 (а.с. 45) та акту приймання-передачі майна від 01.07.2020 (а.с. 46) транспортний засіб DAF, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , та напівпричіп INTER CARS NW, реєстраційний номер НОМЕР_3 , які належать ПП "ДОВ-ПОЛІССЯ" передані у користування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 .
Крім того, на адвокатський запит Ігнатьо Б.Я. від 21.08.2020 № 23/20-1, ФОП ОСОБА_1 надав відповідь від 01.09.2020 № 5, з якої вбачається, що ОСОБА_2 з 25.05.2020по 25.07.2020 працював водієм вантажного автомобіля у ФОП ОСОБА_1 , а автомобіль DAF XF AM6936CE/ НОМЕР_4 використовується ФОП ОСОБА_4 з 01.07.2020 на підставі договору оренди та 19.07.2020 та перебував під звітом ОСОБА_2 (а.с.47).
Тобто наведені докази свідчать про те, що позивач, як автомобільний перевізник, при здійсненні вантажних перевезень 19.07.2020 транспортним засобом DAF, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , та напівпричепом INTER CARS NW, реєстраційний номер НОМЕР_3 , допустив порушення Закону України "Про автомобільний транспорт".
Щодо того, що позивачем перевозився сипучий вантаж (пшениця), який є рухомим під час руху автомобіля, а тому його маса не є сталою у різних точках автомобіля під час руху, що не дає можливості з достовірністю встановити, що перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням вагових обмежень на одну з осей, суд зазначає наступне.
Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 2014 року "Про затвердження Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні" на водія та перевізника покладено ряд обов`язків щодо навантаження, розміщення, закріплення та перевезення сипучого вантажу, які позивачем не були виконані.
Відповідно до п.п. 8.14-8.15 Глави 8 зазначених Правил, завантажені предмети слід розміщувати і закріпляти так, щоб запобігти їх падінню, волочінню, травмуванню ними супровідних осіб чи створенню перешкод для руху. Вантаж повинен бути належним чином закріплений засобами кріплення (ременями, ланцями, розтяжками, тросами, розпірними перекладинами, якірними рейками (балками), сітками тощо) відповідно до національних стандартів щодо правил безпечного закріплення вантажів і засобів кріплення. Кількість засобів кріплення вантажу повинна бути достатньою для здійснення його безпечного перевезення.
Згідно з п. 12.1 Глави 12 зазначених Правил, при транспортуванні вантажів слід дотримувати вимог Правил дорожнього руху України.
Пунктом 12.5 Глави 12 вказаних Правил передбачено, що для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова; волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.
Також п. 8.20 Глави 8 зазначених Правил визначено, що водій зобов`язаний перевірити відповідність кріплення і складання вантажу на рухомому складі умовам безпеки руху та забезпечення цілості рухомого складу, а також сповістити Замовника про виявлені недоліки у кріпленні та складанні вантажу, які загрожують його збереженню.
Відповідно до п. 8.21 Глави 8 зазначених правил, виходячи з вимог безпеки руху, водій зобов`язаний перевірити відповідність габаритів вантажу розмірам, що зазначені у Правилах дорожнього руху України.
Отже, вказаними нормами передбачений обов`язок забезпечення належного розміщення та кріплення вантажу, яке б унеможливлювало його зміщення під час руху. Зміщення вантажу, як наслідок, перевищення встановлених вагових обмежень, є порушенням. Саме водій, який здійснює вантажні перевезення, зокрема сипучого вантажу великоваговим автомобільним транспортом, зобов`язаний дотримуватись встановлених правил, з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт та створення небезпеки для пішоходів та інших учасників дорожнього руху. Чинним законодавством не передбачено особливих умов зважування транспортних засобів, які навантажені будь-якими сипучими вантажами.
Переміщення сипучого вантажу під час руху транспортного засобу не є тією обставиною, яка може звільнити перевізника від сплати відповідної плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.
В Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 року № 1567 зазначено:
"20. Виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.
21. У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
25. Справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
26. Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.
Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.
27. У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.
За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5."
Суд зауважує, що акт перевірки складений за передбаченою формою згідно з додатком 3, про час і місце розгляду справи про порушення позивач повідомлявся (а.с. 38) та надав запереченнявід 16.09.2020 (а.с.9-11), справа розглянута відповідачем не пізніше ніж протягом двох місяців з дня виявлення порушення.
Таким чином, перевіривши в межах доводів позовної заяви спірне рішення на відповідність приписам ч. 2 ст. 2 КАС України, суд вважає, що воно прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому відмовляє в задоволенні позову.
Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.
На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 КАС України, суд
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Семенюк