Справа № 360/3364/20
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року справа №360/3364/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Казначеєва Е.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 360/3364/20 (головуючий суддя І інстанції Чернявська Т.І.), складеного в повному обсязі 13 жовтня 2020 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області, за позовом Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

09 вересня 2020 року, Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області звернулось до суду із позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (з урахуванням уточнень) про визнання протиправною та скасування постанови начальника відділу примусового виконання рішень у Луганській області примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Пихоніної М.В. від 12 серпня 2020 року про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. на Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області за невиконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року (а.с. 1-4, 49-52).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 360/3364/20 позовні вимоги задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 12 серпня 2020 року ВП № 59527536 про накладення штрафу за невиконання рішення суду на Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області у розмірі 5100,00 грн. (а.с. 179-185).

Не погодившись із судовим рішенням, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду по справі № 360/407/19 управлінням не виконано у повному обсязі, заходів щодо його повного виконання не вжито, поважності причин невиконання рішення не доведено.

Враховуючи викладене, відповідач вважає, що спірна постанова є правомірною та не підлягає скасуванню відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 190-196).

Представники сторін в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Разом із вищевказаною апеляційною скаргою Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника відділу.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року у справі № 360/407/19 позов адвоката Шляхтіної Анастасії Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено (арк. спр. 15-23, 61-69):

- визнано протиправним та скасовано розпорядження Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 17 травня 2018 року про призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язано Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області поновити ОСОБА_1 з 01 травня 2018 року виплату раніше призначеної пенсії;

- в частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць рішення суду виконується негайно;

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 768,40 грн.

12 червня 2019 року ОСОБА_1 за рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року у справі № 360/407/19, яке набрало законної сили 15 травня 2019 року та підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України Про виконавче провадження, видано виконавчий лист (арк. спр. 110-111).

На підставі заяви ОСОБА_1 від 14 червня 2019 року постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 11 липня 2019 року ВП № 59527536 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Луганським окружним адміністративним судом 12 червня 2019 року у справі № 360/407/19, про зобов`язання Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області поновити ОСОБА_1 з 01 травня 2018 року виплату раніше призначеної пенсії (арк. спр. 10, 56, 109, 113, 158-159).

На виконання постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження управління листом від 25 липня 2019 року за № 5326/07/Т повідомило, що на виконання рішення суду в частині виплати пенсії за один місяць, ОСОБА_1 нарахована пенсія за травень 2018 року в розмірі 2220,49 грн., яка перерахована на рахунок ОСОБА_1 у квітні 2019 року. 29 травня 2019 року виплату пенсії поновлено та нараховано на виплатну відомість за липень 2019 року за поточний місяць в сумі 2330,49 грн. Окрім того, позивачем нарахована пенсія ОСОБА_1 за період з 01 червня 2018 року по 30 червня 2019 року, яка обліковується в управлінні та буде виплачена за окремим порядком після його затвердження Кабінетом Міністрів України. Також в листі зазначено, що відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 13 грудня 2018 року № 27-1 «Про невідкладні заходи щодо організації виплати пенсії у 2019 році» з 01 січня 2019 року фінансування пенсійних виплат здійснюється відповідними головними управліннями Пенсійного фонду України в областях (арк. спр. 11-13, 57-59, 116-118, 123-125).

До листа від 25 липня 2019 року за № 5326/07/Т позивачем додано список № 1 на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки від 25 квітня 2019 року, відповідно до якого ОСОБА_1 профінансовано виплату пенсії у розмірі 2022,27 (арк. спр. 120-121, 127-128).

16 січня 2020 року за № 2 та 04 червня 2020 року за № 8407 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) винесені вимоги щодо надання інформації про повне та фактичне виконання рішення суду (арк. спр. 130-131, 132-133).

Листом від 16 червня 2020 року № 1800/07-Т позивач продублював інформацію, викладену в листі від 25 липня 2019 року за № 5326/07/Т (арк. спр. 134-136).

До листа від 16 червня 2020 року № 1800/07-Т позивач надав інформацію щодо негайного виконання рішення суду в межах суми стягнення за травень 2018 року у розмірі 2022,27 грн. та інформацію щодо нарахування заборгованості з пенсії за період з червня 2018 року по червень 2019 року в загальній сумі 27498,45 грн. (арк. спр. 137, 138).

10 серпня 2020 року за № 9802 начальником Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) винесено вимогу щодо надання інформації про повне та фактичне виконання рішення суду (арк. спр. 140-141).

Листом від 12 серпня 2020 року № 2449/031-06 позивач продублював інформацію, викладену в попередніх листах (арк. спр. 142-143, 146-147).

До листа від 12 серпня 2020 року № 2449/031-06 позивач додав список № 1 на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки за період з 25 серпня 2020 року по 25 серпня 2020 року, тип відомості 2, відповідно до якого ОСОБА_1 нараховано до виплати 27498,45 грн (арк. спр. 144, 148).

Також до листа від 12 серпня 2020 року № 2449/031-06 позивач додав інформацію щодо здійснення поточної виплати пенсії ОСОБА_2 у період з липня 2019 року по серпень 2020 року (арк. спр. 145, 149).

Постановою начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 12 серпня 2020 року ВП № 59527536 за невиконання рішення суду на Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області на підставі статей 63, 75 Закону України Про виконавче провадження накладено штраф у розмірі 5100,00 грн. (арк. спр. 36, 82, 151, 158-159).

Правомірність прийняття постанови про накладення штрафу на управління Пенсійного фонду України Луганської області є спірним питанням даної справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності фінансового забезпечення боржника на проведення таких виплат, яке здійснюється з Державного бюджету України, не може вважатися невиконанням рішення без поважних причин.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

За ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст.ст. 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною 4 ст. 372 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.

Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 16 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин першої-третьої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Статтею 75 Закону №1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. Судом апеляційної інстанції встановлено, що у справі №360/407/19 судовими рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що вимоги виконавчого листа яким зобов`язано Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області поновити ОСОБА_1 з 01 травня 2018 року виплату раніше призначеної пенсії, в добровільному порядку боржником не виконано.

А тому, станом на дату винесення спірної постанови про накладення штрафу, відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у державного виконавця були відсутні.

На виконання вимог ухвали суду першої інстанції Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області листом від 09 жовтня 2020 року № 2672/01-08 повідомило суд, що на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року у справі № 360/407/19 Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області у квітні 2019 року виплатило ОСОБА_2 заборгованість з пенсії за травень 2018 року. З липня 2019 року ОСОБА_2 поновлено виплату пенсії. Пенсія за період з 01 червня 2018 року по 30 червня 2019 року обліковується в управлінні та нараховується на виплатну відомість «рішення суду, банк, борги» і буде виплачена за окремим порядком після його затвердження Кабінетом Міністрів України. Також позивач зазначив, що фінансування пенсійних виплат відбувається згідно з чинним законодавством відповідно до потреби в коштах на виплату пенсій, яка визначається на підставі всіх виплатних документів, сформованих управлінням, та в межах коштів, що надходять з Пенсійного фонду України виключно за цільовим призначенням. Управління не наділене правом самостійно без правового врегулювання та фінансової можливості здійснювати виплату коштів. Фінансування пенсійних виплат здійснюється відповідними головними управліннями Пенсійного фонду України в областях. 08 жовтня 2020 року позивач направив на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області лист щодо надання можливості в повному обсязі виконати рішення суду від 27 лютого 2019 року у справі № 360/407/19 в добровільному порядку, а саме виплатити борг, який утворився за період з 01 червня 2018 року по 30 червня 2019 року в сумі 27498,45 грн. (арк. спр. 167-168).

Посилання позивача, як на причину не виконання рішення суду, на лист до Головного управління ПФУ у Луганській області від 08 жовтня 2020 року щодо надання можливості в повному обсязі виконати рішення суду, а саме виплатити борг, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки зазначений лист був спрямований до управління після застосування до позивача штрафних санкцій.

Враховуючи, що позивач, зазначаючи про виконання рішення суду в повному обсязі, вказує лише на виконання його в межах суми стягнення за один місяць та нарахування заборгованості на виплатні відомості та не надає жодних інших доказів виконання рішення суду, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком державного виконавця про доцільність накладення штрафу на позивача у розмірі 5 100,00 грн. у ВП.

До таких самих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 14 травня 2020 року по справі № 522/3268/17.

Суд відхиляє доводи позивача щодо неможливості здійснення виплати з підстав не прийняття Кабінетом Міністрів окремого порядку виплати сум пенсій , які обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 08 червня 2016 року №365, оскільки на примусове виконання рішення зазначені вимоги не розповсюджуються.

Суд апеляційної інстанції також не приймає доводи суду першої інстанції та посилання на практику Верховного суду за 2018-2019 роки, відповідно до яких фактична відсутність коштів у боржника не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, з огляду на практику Верховного Суду від 14 травня 2020 року по справі № 522/3268/17, № 522/14380/17.

З урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що доводи апелянта про наявність правових підстав у державного виконавця для винесення постанови про накладення штрафу на боржника є обґрунтованими, тому постанова про накладення штрафу за невиконання рішення суду є правомірною та не підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в справі «Золотас проти Греції» стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, заява № 66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, заява № 49429/99).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апелянту надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 271, 272, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) задовольнити.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 360/3364/20 скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволені позовних вимог Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу відмовити у повному обсязі.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 грудня 2020 року.

Судді Е.Г. Казначеєв

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова