Справа № 0640/3853/18
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
16 грудня 2020 року м. Житомир справа № 0640/3853/18
категорія 109010000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Майстренко Н.М.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади міста Житомира в особі Житомирської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють ссамостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Комунального підприємства "Житомирводоканал" Житомирської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання протиправним та скасування в частині рішення,
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що збудований ОСОБА_2 на орендованій земельній ділянці паркан завдає шкоди правам та інтересам інших жителів провулку та безперешкодному проїзду і проходу по даному провулку, а також КП "Житомирводоканал", які обслуговують каналізаційну мережу. Вважає, що ОСОБА_2 здійснено самовільне захоплення земельної ділянки.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 20.02.2020 закрито провадження в даній адміністративній справі.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено повністю. Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 20.02.2020 скасовано. Справу направлено до Житомирського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
При вирішенні питання про відкриття провадження у даній справі Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.10.2019 зроблено висновок про те, що у цій справі дослідженню підлягають виключно владні управлінські дії та рішення органу місцевого самоврядування, які впливають на права та законні інтереси невизначеного кола осіб, відтак цей спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2020 головуючим суддею для розгляду адміністративної справи №0640/3853/18 було визначено суддю ОСОБА_7 .
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 відкрито спрощене провадження у справі без повідомлення учасників справи.
Ухвалою суду від 10.08.2020 суд перейшов із розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 01.10.2020 для належної підготовки справи до розгляду по суті продовжено строк підготовчого провадження у справі №0640/3853/18 на тридцять днів та відкладено підготовче судове засідання на 29.10.2020.
Ухвалою суду від 29.10.2020 закрито підготовче провадження і призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом осіб, які беруть участь у справі на 16.11.2020.
У судовому засіданні, призначеному на 16.11.2020, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, зважаючи на таке.
Судом встановлено, що рішенням Житомирської міської ради від 14.07.2011 №177 "Про приватизацію, передачу в оренду, надання дозволу на складання проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадян" ОСОБА_2 було надано дозвіл на складання проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,0018 га за адресою: АДРЕСА_1 для влаштування під`їзду до житлового будинку.
Порушуючи у 2010 питання про передачу в оренду додаткової земельної ділянки до домоволодіння АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 мотивувала його тим, що будинок знаходиться на межі земельної ділянки і це створює незручності.
При цьому, постійна комісія Житомирської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування у своїх рекомендаціях, викладених у листі від 26.05.2022, питання щодо надання дозволу на складання проектів із землеустрою щодо відведення земельної ділянки за зазначеною адресою в сервітутне користування рекомендувала винести на розгляд сесії міської ради.
У свою чергу, Управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища у своєму листі від 23.07.2013 №1473/13 повідомило позивача про те, що вважає неможливим погодження ОСОБА_2 проекту із землеустрою щодо відведення додаткової земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (для влаштування під`їзду до житлового будинку).
До отримання документів щодо прав на земельну ділянку площею 0,0018 га, ОСОБА_2 було розпочато будівництво капітальної споруди на цій земельній ділянці - кам`яного паркану. Цей факт не заперечується сторонами та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.
Житомирською міською радою було ініційовано судовий процес з вимогою до ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0018 га.
Наведені обставини є тими юридичними фактами, у межах яких відбувалось прийняття відповідачем оскаржуваного рішення.
Надаючи йому правову оцінку, судом враховуються матеріально-правові основи діяльності суб`єкта владних повноважень, закріплені у ч. 2 ст. 2 КАС України, відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Так, рішенням Житомирської міської ради від 20.03.2015 №883 "Про передачу у власність та оренду земельних ділянок громадянам під існуючим нерухомим майном", яке є предметом оскарження у даній справі у відповідній частині, затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надано земельні ділянки у власність та оренду згідно з додатком 1 (кількість землекористувачів 30) та додатком 2 (кількість землекористувачів 1).
Суд не може визнати оскаржуване рішення таким, що відповідає наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам, зважаючи на таке.
Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яка регулює порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Частиною 13 цієї ж статті встановлено, що підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.
Судом не заперечується, що земельна ділянка, стосовно передачі в оренду якої виник спір у даній справі, за своїм цільовим призначенням відноситься до земель житлової та громадської забудови, що передбачало можливість вирішення відповідачем питання щодо передачі її у користування без застосування певних законодавчих обмежень.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Таким чином, ухваливши рішення щодо передачі в оренду земельної ділянки, відносно якої існував обов`язок її звільнення зі знесенням побудованої на ній споруди, відповідач знівелював конституційний принцип обов`язковості судового рішення. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що ухвалення відповідачем рішення про передачу цієї земельної ділянки в користування ОСОБА_2 як альтернативного способу усунення допущеного останньою порушення, є апріорі неможливим, оскільки юридична кваліфікація її дій надана судом, а наслідки таких дій мали бути виконані відповідно до ухваленого рішення.
Отже, розпорядження відповідачем земельною ділянкою площею 0,0018 га за адресою: АДРЕСА_1 , до виконання судового рішення, ухваленого стосовно неї, яке передбачало звільнення цієї земельної ділянки та знесення встановленого паркану, призвело до спроби легітимізації допущеного порушення та ігнорування відповідачем вимог Конституції України.
Ці обставини суд розцінює як такі, що свідчать про невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, що мало стати підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Враховується також судом і те, що відповідно до ст. 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.
Планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає обґрунтування розподілу земель за цільовим призначенням. Інструментом державного регулювання планування територій є містобудівна документація, яка поділяється на документацію державного, регіонального та місцевого рівнів.
До земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування (ст. 38 Земельного кодексу України).
Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.
Отже, орган місцевого самоврядування, приймаючи рішення про передачу у користування земельної ділянки в межах населеного пункту, зобов`язаний врахувати положення ст. ст. 38, 39 Земельного кодексу України.
Судом встановлено, що відповідно до довідки КП "Житомирводоканал" від 11.04.2012 мешканцями АДРЕСА_1 , у 2001 році була збудована за власний кошт каналізаційна мережа діаметром 150 мм, яка передана на баланс та обслуговування цього комунального підприємства. Згідно правил користування водопровідно-каналізаційними системами для обслуговування та ремонту мереж передбачена охоронна зона шириною 6 метрів (по 3 метри в обидві сторони від стінок трубопроводу). В охоронній зоні інженерних мереж забороняється будь-яке капітальне будівництво, в тому числі і зведення огорож земельних ділянок, так як такі дії створюють перешкоди для експлуатації мереж та проведення на них ремонтно-відновлювальних робіт.
Згідно з п. 15.5 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190, не дозволяється складання матеріалів і предметів, накопичування сміття ближче ніж за 5 м від осі водопровідних і каналізаційних мереж і пристроїв та в межах охоронних санітарних зон; самовільне спорудження над водопровідними і каналізаційними мережами та пристроями будь-яких будівель та предметів благоустрою; здійснювати роботи на мережах централізованого питного водопостачання та водовідведення, відкривати ляди колодязів, спускатися в них, регулювати засувки без присутності представників виробника. Мінімальні відстані водопровідних магістралей на генеральному плані і дистанція від зовнішнього діаметра водопровідних і каналізаційних магістралей до будівель і споруд встановлюються Державними будівельними нормами 360-92 "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", затверджених наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 №4. Відповідно до таблиці 1 додатку 8.1 (обов`язковий) вказаних норм відстань по горизонталі (у світлі) від підземних мереж водопроводу і напірної каналізації до фундаментів будинків і споруд повинна становити не менше 5 м.
Передача ОСОБА_2 земельної ділянки на підставі оскаржуваного рішення для будівництва і обслуговування житлового будинку суперечить Державним будівельним нормам 360-92, оскільки капітально збудований паркан з фундаментом знаходиться на відстанях у розбіжності 0,8 - 1,1 м від мережі водопостачання, каналізування та водовідведення.
Ці обставини також свідчать про невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, дотримання яких є єдиною можливою мірою поведінки відповідача. Причин, з яких вимоги будівельних норм були проігноровані або не підлягали б врахуванню відповідачем, суду пояснено не було. Твердження стосовно того, що відповідачу достеменно невідомо про існування цієї мережі, є неспроможними, адже комунальне підприємство, засновником якого є Житомирська міська рада, визнає, що має на своєму балансі збудовану по цьому провулку його мешканцями водопровідно-каналізаційну мережу, факт наявності якої вочевидь підлягав врахуванню при прийнятті оскаржуваного рішення.
Погоджується суд і з аргументами позивача, хоча вони і не можуть бути визнані самостійною підставою для скасування оскаржуваного рішення, стосовно цілі використання земельної ділянки, зважаючи на її розмір. Оскільки на переданій земельній ділянці відсутній житловий будинок для його обслуговування, а нове законне будівництво видається вкрай сумнівним, з огляду на її фактичний розмір, питання про те, яким чином ОСОБА_2 могло би бути забезпечено цільове використання земельної ділянки, залишилось без належної відповіді.
Доводи представника відповідача стосовно упередженого ставлення ОСОБА_1 саме до ОСОБА_2 та наявності нелегітимної мети стосовно неї шляхом ініціювання цього судового процесу з огляду на те, що у дійсності мають місце непоодинокі випадки несанкціонованої забудови вздовж згаданого провулку, логічно спростовані позивачем, який пояснив, що позовні вимоги пред`явлені до ОСОБА_2 як до особи, яка першою здійснила незаконну забудову.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що хронологія юридичних фактів, які мали місце у даній справі, не дозволяє зробити висновок про відповідність оскаржуваного рішення Житомирської міської ради принципам, закріпленим у ч. 2 ст. 2 КАС України, зважаючи на що суд визнає його протиправним та скасовує у відповідній частині, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі.
Враховуючи задоволення позову, на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати на сплату судового збору.
Керуючись статтями 9, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 257-262, 295 КАС України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16.12.2020.

Суддя Н.М. Майстренко