Справа № 480/8375/20
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2020 року Справа № 480/8375/20

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравченка Є.Д., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/8375/20 за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни, третя особа - Акціонерне Товариство «Банк Форвард» про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Міністерства юстиції України Павелків Тетяни Леонідівни (далі - відповідач), третя особа - Акціонерне Товариство «Банк Форвард», в якій просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни про відкриття виконавчого провадження № 63184351 від 01.10.2020;

- визнати протиправною та скасувати постанову № 4099 від 05.09.2020 приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що приватний виконавець Павелків Тетяна Леонідівна є виконавцем округу м. Київ та у межах своєї компетенції повинна обслуговувати виконавчий округ м. Києва, а не інші області країни. Водночас, позивач зареєстрований та проживає у м. Суми, а згідно законодавства України приватний виконавець може прийняти до виконання виконавчий документ, боржником за яким є фізична особа, за місцем проживання, перебування цього боржника, у межах відповідного виконавчого округу.

Крім того, позивач зазначає, що в порушення вимог Закону України "Про виконавче провадження" відповідач не надіслав на адресу ОСОБА_1 ані постанови про відкриття виконавчого провадження № 63184351, ані інших постанов, винесених в межах цього виконавчого провадження.

Також, позивач зауважує, що приватним виконавцем Павелків Т.Л. було порушено порядок звернення стягнення на кошти боржника, так як були відсутні підстави, для накладення арешту на рахунок боржника на який здійснюється виплата пенсії по втраті годувальника. Арешт коштів на рахунках позивача, на який перераховується пенсія є неправомірним, оскільки позбавляє позивача можливості отримувати нараховану соціальну допомогу, що, в свою чергу, позбавляє заявника необхідних коштів на існування, чим порушує його права, передбачені Конституцією та Законами України.

Ухвалою суду від 30.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні, з урахуванням особливостей розгляду даної категорії справ, передбачених ст. 287 КАС України.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову, зазначаючи, що виконавче провадження, відповідно до вимог законодавства, було відкрито за місцем знаходження майна боржника за заявою стягувача про примусове виконання рішення із зазначенням місця знаходження майна боржника (грошових коштів) - карткового рахунку в валюті гривні, відкритого у АТ "Банк Форвард", який розташований у м. Київ. Отже, спірні постанови були винесені відповідно до норм Закону України "Про виконавче провадження".

Від третьої особи пояснень щодо позову до суду не надходило.

Сторони і третя особа в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.

Приймаючи до уваги вказані норми та обставини, суд вважає можливим розглядати справу у відсутності учасників справи.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 10 та ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання у справі не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що АТ "БАНК ФОРВАРД" 01.10.2020 через свого представника звернулося до приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Павелків Тетяни Леонідівни із заявою про примусове виконання рішення (а.с. 101-102), в якій просило відкрити за місцем знаходження майна (грошових коштів) - рахунок у валюті гривні, відкритий у АТ "Банк Форвард", який розташований за адресою м. Київ, - боржника ОСОБА_1 , виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. за № 4099 від 05.09.2019 (а.с. 112-113) про стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 30421,80 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Павелків Тетяни Леонідівни від 01.10.2020 (а.с.118-119) було відкрито виконавче провадження № 63184351 з виконання вищевказаного виконавчого напису.

13.10.2020 відповідачем прийнята постанова ВП № 63184351 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 131-132).

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (далі - Закон №1404).

Так, пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України №1404 визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону №1404 у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

За змістом частини 1 статті 19 Закону №1404 право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

За приписами частини 1 статті 24 Закон №1404 виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Частиною 2 статті 24 Закону №1404 приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Як визначено частиною 1 статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Згідно статті 170 Цивільного кодексу України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках) (п. 3.1 ст. 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346-ІІІ від 05.04.2001 (далі Закон № 2346).

Банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам, представництвам юридичних осіб в Україні, інвестиційним фондам та компаніям з управління активами, що діють від імені таких інвестиційних фондів, фізичним особам) (п.6.1 статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346).

Згідно пункту 6.2 статті 6 Закону України №2346 особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.

Банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки (пункт 7.1 ст. 7 Закону №2346).

Відповідно підпункту 7.1.4 пункту 7.1 статті 7 Закону України №2346 особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних рахунків, рахунків умовного зберігання (ескроу) та кореспондентських рахунків визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками.

Підпунктом 7.1.5 пункту 7.1 статті 7 Закону України № 2346 зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.

Отже, безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об`єктом права власності, що передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку та дійшов вірного висновку, що безготівкові кошти, які перебувають на рахунках у банках, є об`єктом права власності.

Згідно частини 4 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Отже, грошові кошти у формі записів на рахунках у банках є майном у розумінні статті 190 Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що акціонерним товариством «Банк Форвард» було надано відповідачу заяву про примусове виконання рішення із зазначенням місцезнаходження майна боржника: рахунку № НОМЕР_1 у валюті гривня, відкритого в АТ «Банк Форвард», розташованого за адресою: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 105.

Пунктом 6.3 статті 6 Закону України № 2346 визначено, що порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що приватний виконавець може приймати виконавчі документи за місцезнаходження грошових коштів боржника, у тому числі коштів, які знаходяться на рахунках боржника в банках та інших фінансових установах, що також зазначається в роз`ясненні Міністерства юстиції України №23123/16620-33-18/20.5.1 від 11.06.2018.

Приймаючи постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63184351 від 01.10.2020 приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. керувалася тим, що кошти позивача, які знаходяться на картковому рахунку, відкритому в АТ Банк Форвард, є майном, фактичним місцезнаходженням якого є адреса фінансової установи.

Факт наявності у позивача відкритого рахунку № НОМЕР_1 UAH від 05.06.2019 у АТ Банк Форвард підтверджується листом-довідкою стягувача від 17.09.2020 (а.с. 115).

Факт наявності коштів на рахунку № НОМЕР_1 UAH у АТ Банк Форвард підтверджується банківською випискою за період з 14.09.2020 по 01.10.2020, відповідно до якої на вказаному рахунку наявні кошти у сумі 0,50 грн. (а.с. 114).

Отже, позивач є власником карткового рахунку № НОМЕР_1 відкритого в АТ «Банк Форвард», розташованого за адресою: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 105 та наявних на ньому грошових коштів.

При цьому, суд зауважує, що чинною редакцією Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено проведення виконавчих дій спрямованих на перевірку наявності грошових коштів або майна до відкриття виконавчого провадження. Виконавець відкриває виконавче провадження на підставі заяви стягувача, в якій стягувач має право зазначити будь-які відомості, що індентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місце знаходження, тощо). Надання стягувачем доказів на підтвердження зазначеної в заяві інформації не вимагається. Саме під час здійснення виконавчого провадження виконавець має право отримувати від банківських та інших установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операцій за рахунками боржника.

Як вбачається зі змісту заяви про примусове виконання рішення, поданої представником стягувача АТ Банк Форвард за вих. № 17/1-577/164 від 01.10.2020, встановлено, що адреса місця реєстрації боржника ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .

Місце знаходження майна боржника (грошових коштів): картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ "Банк Форвард", який розташований за адресою: місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 105.

Отже, суд вважає, що відкриваючи виконавче провадження ВП № 63184351 приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна діяла на підставі та в межах своїх повноважень передбачених законом, підстави для повернення виконавчого документу стягувачу були відсутні, атому постанова від 01.10.2020 про відкриття виконавчого провадження № 63184351 є правомірною та не підлягає скасуванню.

Стосовно постанови відповідача від 13.10.2020 ВП № 63184351 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 4 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України.

Тобто відповідач, після відкриття виконавчого провадження, міг вчиняти виконавчі дії, в тому числі і приймати спірну постанову про звернення стягнення на доходи боржника, які останній отримує і за межами виконавчого округу приватного виконавця.

Відповідно до частин 1-3 ст. 68 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно письмової заяви (а.с. 101-102), просить звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника.

Враховуючи наведене, суд вважає спірну постанову відповідача від 13.10.2020 ВП № 63184351 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника правомірною.

Що стосується посилання позивача на те, що приватний виконавець протиправно наклав арешт на рахунок ОСОБА_1 , на який здійснюється виплата пенсії, то суд зауважує, що вказані обставини не входять до предмету судової перевірки з огляду на те, що постанова про арешт коштів боржника не оскаржується позивачем у даній справі.

Суд, також, зазначає, що відсутність доказів вручення боржнику спірних постанов не може бути самостійною підставою для їх скасування за умови наявності документально підтверджених обставин, що слугували підставою для прийняття таких постанов.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни, третя особа - Акціонерне Товариство «Банк Форвард» про визнання протиправними та скасування постанов - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Д. Кравченко