Справа № 460/7407/20
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2020-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 грудня 2020 року м. Рівне № 460/7407/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області про застосування адміністративно-господарського штрафу від 08.09.2020 № 208779. За змістом позовної заяви, позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником вантажного транспорту - автомобіля марки КРАЗ 6501, 2008 року випуску, колір червоний, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 . 01 січня 2019 року позивач, як орендодавець та ОСОБА_2 , як орендар уклали договір № 2 оренди вказаного транспортного засобу. Крім того, уважає, що обладнаний контрольно-ваговий пункт не відповідає нормам і стандартам, а результати контрольного заходу є спотвореними. Просить задовольнити заявлені ним позовні вимоги.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. На обґрунтування своїх заперечень звернув увагу на безпідставність доводів позивача щодо порушення зважування вантажу та відсутність дозвільних документів на ГВК. Просить відмовити в задоволенні позовної заяви.

05.10.2020 року позовна заява надійшла до суду.

12.10.2020 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

08.12.2020 відповідач подав заяву про продовження пропущеного строку подання відзиву на позовну заяву.

08.12.2020 відповідач подав клопотання про заміну відповідача на його правонаступника.

08.12.2020 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву та долучив докази, витребувані судом.

09.12.2020 ухвалою суду поновлено строк для подання відзиву на позов та допущено заміну відповідача його правонаступником.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Обставини справи, встановлені судом:

ОСОБА_1 , є власником транспортного засобу марки КРАЗ 6501, 2008 року випуску, колір червоний, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 .

До матеріалів позовної заяви позивачем долучений Договір № 2 оренди вантажного автомобіля від 01 січня 2019 року, укладеним між ОСОБА_1 , як орендодавцем та ОСОБА_2 , як орендарем.

Згідно п. 4.1 Договору, останній укладений на термін з 01 січня 2019 року до 31 грудня 2021року.

Транспортний засіб переданий ОСОБА_2 01.01.2019, що підтверджується Актом прийому-передачі до Договору оренди вантажного автомобіля № 1 від 01 січня 2019 року.

24.07.2020 року контролюючими особами Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області, на підставі направлення на рейдову перевірку від 17.07.2020 року № 009089, на а/д Н-25, 137км, проведена перевірка транспортного засобу КРАЗ 6501, 2008 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , що належить позивачу.

Керування транспортним засобом здійснював водій ОСОБА_3 .

За результатами габаритно-вагового контролю автомобіля марки КРАЗ 6501, 2008 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , працівниками управління Укртрансбезпеки на підставі талону про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 24.07.2020 встановлено, що загальне навантаження транспортного засобу становить 26,30т при нормативно допустимому 40 т, навантаження на здвоєну вісь - 19,30 т при нормативно допустимому 16т, про що складені довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 24.07.2020 та акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів.

Також, за наслідком проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів Управління Укртрансбезпеки складений акт від 24.07.2020 року, згідно з яким під час перевірки встановлено порушення вимог п. 22.5 ПДР, ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", яке виявилося у наданні послуг з перевезення вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, (навантаження на здвоєну вісь 19,30т при нормативно допустимому 16т), а також відсутності дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданого компетентним уповноваженим органом, відповідальність за яке передбачена абзацом 16 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

31.08.2020 позивачу направлене повідомлення № 65601/34/24-20 про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 08.09.2020 о 10год 00хв.

Позивач був присутній під час розгляду його справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. Даний факт не заперечується позивачем та підтверджується його підписом про отримання на постанові про застосування адміністративно-господарського штрафу, долученої відповідачем до відзиву.

За результатом розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, згідно з постановою начальника Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області від 08.09.2020 № 208779, до позивача застосований адміністративно-господарський штраф в сумі 34000грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи даний спір по суті та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» від 5 квітня 2001 року № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344-ІІІ).

Вказаний закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень (ст. 3 Закону № 2344-ІІІ).

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону № 2344-ІІІ, реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

На виконання вимог абзацу 4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 442 від 10 вересня 2014 року «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті та підпорядкувавши Службі, що утворюється, Державну спеціальну службу транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Постанова № 103).

Відповідно до п. 1 Постанови № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно з п.п.1 п. 4 Постанови № 103, основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Відповідно до п. 8 Постанови № 103, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України № 592 від 26 червня 2015 року «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області.

В силу вимог пп. 15, 27 п. 5 Постанови № 103, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Водночас процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, зокрема, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом встановлено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 (далі - Порядок № 1567).

Відповідно до п. 2 Порядку № 1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

За приписами п. 4 Порядку № 1567 державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відтак, саме на Укртрансбезпеку покладені повноваження щодо реалізації державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, в тому числі державного контролю шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з п. 14 Порядку № 1567, рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Відповідно до абз. 2 п. 15 Порядку № 1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Статтею 48 Закону № 2344-ІІІ передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

За змістом статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 8 вересня 2005 року № 2862-ІV, рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 затверджені Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, відповідно до пункту 16 яких перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначається окремими актами законодавства.

Згідно з пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (далі - Правила № 30), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Відповідно до п. 22.5 ПДР, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Пунктом 4 Правил № 30 передбачено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 затверджений Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок № 879).

Підпунктом 4 пункту 2 Порядку № 879 встановлено, що габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Також положеннями пункту 3 Порядку № 879 передбачено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Згідно з пунктами 16-18 Порядку № 879, габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль. У разі коли за допомогою автоматичних зважувальних пунктів виявлено факт перевищення встановлених габаритно-вагових параметрів, габаритно-ваговий контроль транспортного засобу здійснюється на найближчому стаціонарному та/або пересувному пункті габаритно-вагового контролю. За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Відповідно п. 28 Порядку № 879, плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Матеріалами справи підтверджується, що 24.07.2020 посадовими особами відповідача був проведений габаритно-ваговий контроль належного позивачу транспортного засобу, що передбачало визначення його фактичної маси із застосуванням зважувального обладнання.

Після проведення зважування була сформована квитанція № 28461 від 24.07.2020 (час зважування 08:59год.), згідно з яким загальна маса транспортного засобу з вантажем становила 26,30т, а на здвоєну вісь 19,30т.

При цьому, будь-яких письмових застережень з приводу неправильного (недостовірного) визначення маси на здвоєну вісь зважувальним обладнанням, порушення процедури його проведення чи виконання неналежним обладнанням водієм ОСОБА_3 ні у довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 24.07.2020 року, ні у акті перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 24.07.2020 року вчинено не було.

Відповідно до п. 20 Порядку № 1567, виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

Пунктом 21 Порядку № 1567 визначено, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт, посадовими особами, які провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Як видно з матеріалів справи, за результатами проведеної перевірки щодо транспортного засобу позивача посадовими особами Управлінням Укртрансбезпеки у Рівненській області було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 227264 від 24.07.2020.

В акті зафіксовано порушення вимог пункту 22.5 ПДР, а саме: навантаження на здвоєну вісь вантажного автомобіля становить 19,3тонни, що перевищує встановлену норму понад 20%. Водночас документи, передбачені частиною четвертою статті 48 Закону № 2344-ІІІ (дозвіл або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів) у водія автомобіля під час проведення рейдової перевірки відсутні.

В силу приписів абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344, відсутність в автомобільного перевізника вищевказаних документів, за умови перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, є достатньою правовою підставою для застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відтак суд доходить висновку, що розмір штрафу в сумі 34000грн відповідає вимогам абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо протиправності оскаржуваного рішення, суд зазначає таке.

Як на підставу для задоволення позовних вимог, позивач посилається на те, що повна маса автомобіля з вантажем складала 26,3тонни, при нормативно допустимих 40,00 тоннах, тому не може бути перевищення габаритно-вагових параметрів, отже ваги не відповідають нормам і стандартам.

Втім, суд відхиляє наведені доводи позивача, оскільки такі твердження спростовуються чеком зважування та довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 24.07.2020. До того ж автомобіль заїжджає на ваги повільно, зі швидкістю не більше 5-6 км на годину, і така швидкість руху не може призвести до значного зміщення вантажу.

До того ж наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 2014 року «Про затвердження Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні» (далі - Правила № 363), на водія та перевізника покладено ряд обов`язків щодо навантаження, розміщення, закріплення та перевезення сипучого вантажу, які у даному випадку позивачем не виконані.

Так, відповідно до пп. 8.14-8.15 Глави 8 Правил № 363, завантажені предмети слід розміщувати і закріпляти так, щоб запобігти їх падінню, волочінню, травмуванню ними супровідних осіб чи створенню перешкод для руху. Вантаж повинен бути належним чином закріплений засобами кріплення (ременями, ланцями, розтяжками, тросами, розпірними перекладинами, якірними рейками (балками), сітками тощо) відповідно до національних стандартів щодо правил безпечного закріплення вантажів і засобів кріплення. Кількість засобів кріплення вантажу повинна бути достатньою для здійснення його безпечного перевезення.

Згідно з п. 12.1 Глави 12 Правил № 363 при транспортуванні вантажів слід дотримувати вимог Правил дорожнього руху України.

Пунктом 12.5 Глави 12 Правил № 363 визначено, що для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова; волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Також пунктом 8.20 Глави 8 Правил № 363 передбачено, що водій зобов`язаний перевірити відповідність кріплення і складання вантажу на рухомому складі умовам безпеки руху та забезпечення цілості рухомого складу, а також сповістити замовника про виявлені недоліки у кріпленні та складанні вантажу, які загрожують його збереженню.

Виходячи з вимог безпеки руху, водій зобов`язаний перевірити відповідність габаритів вантажу розмірам, що зазначені у ПДР (п. 8.21 Глави 8 Правил № 363).

Отже, водій, який здійснює вантажні перевезення, зокрема сипучого вантажу великоваговим автомобільним транспортом, зобов`язаний дотримуватись встановлених правил з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт та створення небезпеки для пішоходів та інших учасників дорожнього руху. Тобто, обов`язок забезпечення належного розміщення та кріплення вантажу, яке б унеможливлювало його зміщення під час руху покладається на водія, який перевозить вантаж. Водночас зміщення вантажу і, як наслідок, перевищення встановлених вагових обмежень, є порушенням вимог чинного законодавства.

Таким чином, оскільки навантаження на здвоєну вісь склало 19,3т при допустимих 16т, тобто на 20,625% більше від нормативних параметрів, суд погоджується з правомірністю застосування відповідачем оспорюваного адміністративно-господарського штрафу.

Щодо зважувального обладнання, яке було задіяне у габаритно-ваговому контролю транспортних засобів позивача, слід зазначити, що зважування проводилося вагами пересувними автомобільними типу «CHEKLOD FREEWEIGH».

Відповідно до пунктів 12, 13 Порядку № 879, вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Судом встановлено, що на вищенаведений засіб вимірювальної техніки видано свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 26.05.2020 № 34-00/1108 з терміном дії до 26.05.2021.

За результатами повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам ГОСТ 29329-92 «Весы для статического взвешивания. Общие технические требования». Також, на даний ваговий комплекс видано сертифікат про відповідність від 23.08.2017 № РТ-025/2017.

Таким чином, вага якою проводилося зважування транспортного засобу позивача є справною і такою, що відповідає вимогам законодавства, тому доводи позивача що контрольно-ваговий пункт не відповідає нормам і стандартам, отже результати контрольного заходу є спотвореними, не відповідають обставинам справи та спростовуються доказами, долученими відповідачем до матеріалів справи.

Крім того, безпідставними є посилання позивача на вимоги ст. 238 ГПК України, оскільки адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства у сфері автомобільного транспорту встановлені Законом України «Про автомобільний транспорт», зокрема, статтею 60 і даний закон не передбачає альтернативи у застосуванні засобів реагування на вчинені правопорушення.

Також, суд зауважує, що нормами чинного законодавства не передбачено обов`язкового пред`явлення водію транспортного засобу при здійсненні габаритно-вагового контролю документів щодо відповідності зважувальних приборів встановленим стандартам. Тобто ненадання посадовими особами управління Укртрансбезпеки під час здійснення габаритно-вагового контролю вказаної документації не свідчить про протиправність їхніх дій та відсутність права використовувати відповідне зважувальне обладнання, тому посилання позивача по даному факту є неприйнятними.

Також, суд звертає увагу на наступне.

Абзацом 16 частини першої статті 60 Закону № 2344 визначено, що суб`єктом відповідальності за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, є автомобільний перевізник.

В розумінні положень статті 1 Закону № 2344, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

До матеріалів позовної заяви позивачем долучений Договір № 2 оренди вантажного автомобіля від 01 січня 2019 року, укладеним між ОСОБА_1 , як орендодавцем та ОСОБА_2 , як орендарем.

Предметом даного договору є оренда вантажного автомобіля марки КРАЗ 6501, 2008 року випуску, колір червоний, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований за власником транспортного засобу 11.09.2013.

Згідно п. 4.1 Договору, останній укладений на термін з 01 січня 2019 року до 31 грудня 2021року.

Транспортний засіб переданий ОСОБА_2 01.01.2019, що підтверджується актом прийому-передачі до Договору оренди вантажного автомобіля № 1 від 01 січня 2019 року.

Також, в матеріалах справи наявна копія товарно-транспортної накладної від 24.07.2020 № 46, згідно з якою 24.07.2020 здійснювалося перевезення піску автомобілем марки КРАЗ 6501, номерний знак НОМЕР_2 .

У вказаній товарно-транспортній накладній автомобільним перевізником, замовником перевезення, вантажовідправником та вантажоодержувачем зазначена ОСОБА_2 , водій ОСОБА_3 , пункт навантаження - Рівненська обл., с. Нова Любомирка, пункт розвантаження Рівненська обл., с. Ремель, вантаж - пісок.

Згідно наказу № 3 від 16.10.2018, ОСОБА_3 прийнятий на постійну роботу до ФОП ОСОБА_2 водієм автотранспортних засобів.

При цьому, суд наголошує, що всі вищенаведені документи подані позивачем до позовної заяви в якості доказів.

Натомість, до відзиву на позовну заяву відповідачем, зокрема, також долучено копію товарно-транспортної накладної від 24.07.2020 № 46, згідно з якою 24.07.2020 здійснювалося перевезення піску автомобілем марки КРАЗ 6501, номерний знак НОМЕР_2 . Наведена товарно-транспортна накладна була надана водієм ОСОБА_3 під час проведення перевірки посадовими особами відповідача 24.07.2020.

Із дослідження судом цієї товарно-транспортної накладної встановлено, що автомобільним перевізником є ФОП ОСОБА_1 , водій ОСОБА_3 , вантажовідправник - ПСГП «Західна Україна», вантажоодержувач - Рівненський Бетонний завод с. Ремель, пункт навантаження - с. Мала Любаша, пункт розвантаження - с. Ремель, вантаж - пісок річковий.

Таким чином, в матеріалах справи знаходиться дві товарно-транспортні накладні за одним номером, виписані однією датою на перевезення одним і тим же транспортним засобом та одним водієм, які різняться в частині автомобільного перевізника, вантажовідправника, вантажоодержувача, пункту навантаження та розвантаження.

Повторюючись, суд нагадує, що статтею 48 та 49 Закону № 2344 встановлений обов`язок для автомобільних перевізників, водіїв мати при собі документи для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, які слід пред`являти особам, що уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху.

При цьому, перелік документів згідно наведеної норми права не є вичерпним, оскільки передбачає надання і інших документів, передбачених законодавством.

Отже, наявність, зокрема, товарно-транспортної накладної у водія, є обов`язковою умовою перевезення вантажу автомобільним перевізником, що виконує перевезення вантажу на договірних умовах, а водій відповідно до частини 2 статті 48, частини 2 статті 49 Закону "Про автомобільний транспорт" зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам цей документ.

З урахуванням викладеного, позаяк водієм ОСОБА_3 24.07.2020 під час перевірки посадовими особами відповідача надано товарно-транспортну накладну № 46 від 24.07.2020, в якій зазначено, що перевезення піску здійснювалося автомобілем марки КРАЗ 6501, номерний знак НОМЕР_2 , автомобільним перевізником є ФОП ОСОБА_1 , водій ОСОБА_3 , вантажовідправник - ПСГП «Західна Україна», вантажоодержувач - Рівненський Бетонний завод с. Ремель, пункт навантаження - с. Мала Любаша, пункт розвантаження - с. Ремель, вантаж - пісок річковий, то саме цей документ взятий судом до уваги як доказ під час вирішення даного спору.

В той же час, товарно-транспортна накладна, подана позивачем до матеріалів справи судом до уваги не приймається, оскільки вона не надавалась під час проведення перевірки посадовим особам відповідача. До того ж, така накладна різниться за своїм змістом накладній, наданій під час проведення перевірки. Варто нагадати, що позивач брав участь у розгляді справи відповідачем та жодних договорів оренди транспортного засобу не надавав і не заперечував, що саме він є автомобільним перевізником. Наведене підтверджується підписом позивача на постанові про застосування адміністративно-господарського штрафу про її отримання без жодних застережень.

За наведеного, суд уважає, що подання позивачем до позовної заяви таких документів, зокрема, договору оренди вантажного автомобіля, акту прийому-передачі та товарно-транспортної накладної, які не надавались відповідачу під час проведення рейдової перевірки, свідчить про намагання ухилитися від відповідальності за порушення чинного законодавства у сфері автомобільного транспорту та введення суд в оману, що є неприпустимим.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку про те, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 08.09.2020 № 208779 прийнята Управлінням Укртрансбезпеки у Рівненській області на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Доводи та посилання позивача не спростовують встановленого відповідачем порушення у сфері автомобільного транспорту, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору відповідно до ст. 139 КАС України позивачу не відшкодовуються за відсутності правових підстав.

Керуючись статтями 241-246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області про застосування адміністративно-господарського штрафу від 08 вересня 2020 року № 208779, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 );

2) відповідач - Поліське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки (33013, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Небесної Сотні, 34; ).

Суддя Т.О. Комшелюк