Справа № 360/3084/20
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2020-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

26 листопада 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/3084/20

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Шембелян В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Олійник О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

17 серпня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовом до Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області (далі - відповідач, УПФУ в Станично-Луганському районі Луганської області), в якому, з урахуванням уточнених вимог, позивач просить суд:

- визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області під час призначення пенсії позивачу, які полягають у неприйнятті до обчислення страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 на підприємстві «СМУ Луганська ГРЕС» з 02.03.1993 по 19.05.1997, скасувавши рішення Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області про відмову в призначенні пенсії від 08.05.2020 № 3347-03-23;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області прийняти у ОСОБА_1 документи до обчислення страхового стажу та нарахування пенсії за період його праці на підприємстві «СМУ Луганська ГРЕС» за період з 02.03.1993 по 19.05.1997 та вчинити певні дії щодо призначення пенсії за віком.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з заявою про призначення пенсії від 05.05.2020 позивач після досягнення віку 60 років за наявністю страхового стажу 27 років звернувся до відповідача. Однак, відповідач рішенням від 08.05.2020 № 3347-03-23 відмовив йому в призначенні пенсії з посиланням на недостатність страхового стажу (не зараховано до загального стажу період роботи тривалістю 4 роки 2,5 місяці з 02.03.1993 по 19.05.1997).

Позивач вважає, що рішення відповідача є неправомірним та таким, що порушує його конституційне право на соціальний захист, тому має бути скасоване судом.

Ухвалою суду від 20.08.2020 позовну заяву залишено без руху із наданням позивачу строку для усунення недоліків (а.с. 21).

Ухвалою суду від 02.09.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 29-30).

Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області позовних вимог не визнало про що 21.10.2020 надало відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень проти позову зазначено наступне.

ОСОБА_1 , звернувся за призначенням пенсії за віком 05.05.2020. Для призначення пенсії були надані такі документи: заява від 05.05.2020; трудова книжка від 22.07.1977 та вкладиш до трудової книжки НОМЕР_1 ; паспорт НОМЕР_2 від 02.02.2001; довідку про присвоєння ідентифікаційного номера від 15.01.1999; військовий квиток НОМЕР_3 від 04.05.1978; атестат № НОМЕР_5 від 20.07.1977; архівні довідки № 28, 29 від 14.01.2020; архівні довідки про стаж № И-41, № И -41/01-17 від 07.11.2011.

Відповідно до частини 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 27 років. Згідно з наданими документами ОСОБА_1 має загальний стаж 22 роки 8 місяців 5 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону.

До загального стажу не враховано період роботи з 02.03.1993 по 19.05.1997 у зв`язку з тим, що у трудовій книжці запис на звільнення завірено печаткою, яка не відповідає назві підприємства, що порушує п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, зареєстрованої в Міністерстві юстиції 17.08.1993 за № 110, а саме записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Враховуючи вищевикладене, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу в призначенні пенсії ОСОБА_1 відмовлено. Водночас частиною 2 ст.26 Закону передбачено, що в разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою статті 26, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років, тобто ОСОБА_1 матиме право на пенсійну виплату з 12.02.2023.

Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, свої дії правомірними відтак просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 69,70).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 6-7).

Отже, ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач досяг 60 річного віку і 05.05.2020 (протягом наступних трьох місяців) звернувся до УПФУ в Станично-Луганському районі Луганської області із заявою про призначення виплати пенсії за віком, до заяви було додано: трудову книжку від 22.07.1977, вкладиш до трудової книжки НОМЕР_1 ; паспорт НОМЕР_2 від 02.02.2001; довідку про присвоєння ідентифікаційного номера від 15.01.1999; військовий квиток НОМЕР_3 від 04.05.1978; атестат № НОМЕР_5 від 20.07.1977; архівні довідки № 28, 29 від 14.01.2020; архівні довідки про стаж № И-41, № И -41/01-17 від 07.11.2011 (а.с. 45-46).

Рішенням від 08.05.2020 № 3347/03-23 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. До загального стажу не враховано період роботи з 02.03.1993 по 19.05.1997 у зв`язку з тим, що у трудовій книжці запис про звільнення завірено печаткою, яка не відповідає назві підприємства, що порушує п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (а.с. 57-58).

Відповідно до витягу з ІКІС ПФУ: Підсистема Призначення та Виплати Пенсії загальний стаж позивача складає 22 роки 08 місяців 05 днів (а.с. 43-44).

Трудова книжка ОСОБА_2 від 22.07.1977 б/н містить такі записи щодо спірних періодів роботи у БМУ Луганської ГРЕС:

Запис № 16 від 02.03.1993 - прийнятий у відділ головного механіка слюсарем-сантехніком 4 розряду, наказ № 25 від 01.03.1993;

Запис № 17 від 17.08.1996 - присвоєний 5 розряд слюсаря-сантехніка, наказ № 15 від 17.08.1996;

Запис № 18 від 19.05.1997 - звільнено за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України, наказ № 58 від 19.05.1997. Вказаний запис засвідчено печаткою відділу кадрів будівельно-монтажного управління «Луганськенергобуд» ВАТ «Донбасенергобуд» (а.с. 9).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і відзив учасників справи, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 26 Закону №1058-IV починаючи з 01.01.2020 року право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Положеннями статті 44 Закону №1058-IV визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (частина перша); заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку (частина друга). Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі Порядок № 22-1).

Відповідно до п. 2.1 розділу ІІ вказаного Порядку до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Відповідно до п. 4.1 Порядку № 22-1 заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Згідно з п. 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ передбачено, що основним документом, який підтверджує наявний трудовий стаж, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з вимогами пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, і лише у разі її відсутності, або відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Таким чином, збирання уточнюючих довідок повинно здійснюватись лише у випадках неправильного, неповного або нечіткого заповнення трудової книжки, що робить незрозумілим зроблений запис.

В період трудової діяльності позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 N 58, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі - Інструкція).

Так, згідно з п.п. 2.3, 2.4 Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 року, у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Тобто враховуючи положення п.2.3, 2.4 Інструкції №58, записи про звільнення завіряються печаткою та повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до п.п. 2.6.-2.9 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. У разі необхідності власник або уповноважений ним орган видає працівникам на їх прохання завірені виписки з трудових книжок відомостей про роботу. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

Відповідно до абз. 2 п. 6.1 Інструкції № 58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17.

За записами трудової книжки позивача останнього прийнято на роботу 02.03.1993 до БМУ «Луганської ГРЕС» слюсарем-сантехніком, а 19.05.1997 його звільнено вже з БМУ «Луганськтехнобуд» ВАТ «Донбасенергобуд». Запис про звільнення позивача завірено підписом відповідальної особи та скріплений печаткою відділу кадрів БМУ «Луганськенергобуд» ВАТ «Донбасенергобуд».

Вказаний період не був зарахований до загального страхового стажу позивача, оскільки запис про звільнення завірений печаткою, яка не відповідає назві підприємства.

Проте, суд зауважує, що в матеріалах справи наявна копія довідки Будівельно-монтажного управління «Луганськенкргобуд» дочірнього підприємства ВАТ «Донбасенергобуд» від 15.09.2007 № 07-136, з якій зазначено (пункт 3), що відповідно до наказу ВАТ «Донбасенергобуд» від 22.06.1994 № 101 будівельно-монтажне управління Луганської ГРЕС перейменоване в Будівельно-монтажне управління «Луганськенкргобуд» ВАТ «Донбасенергобуд»; рішенням №1 від 07.05.1998 загальних зборів ВАТ «Донбасенергобуд» від 07.05.1998 Будівельно-монтажне управління «Луганськенкргобуд» перетворене в дочірнє підприємство товариства (а.с. 14).

Зазначена довідка містить всі належні реквізити такого документа, підписи повноважних осіб завірені печаткою підприємства, отже є належним доказом на підтвердження реорганізації підприємства, на якому працював позивач в спірний період.

Отже, запис про звільнення позивача з роботи 19.05.1997 завірено належною печаткою підприємства. Відсутність же в трудовій книжці позивача запису про реорганізацію підприємства є недоліком в роботі керівництва такого підприємства, в якому працював позивач, на якого було покладено обов`язок належного оформлення записів трудових книжок працівників. Зазначений недолік не може бути підставою для незарахування цього періоду роботи позивача до його загального стажу, оскільки, як встановлено судом, запис про прийняття позивача на роботу та звільнення з неї оформлені належним чином.

Крім того, судом встановлено, що позивач звертався до державного архіву Луганської області та «ДТЕК Луганської ТЕС», в яких відсутні кадрові документами БМУ «Луганськенергобуд» (а.с. 16,17).

Отже позивачем вжито необхідних та можливих заходів, щодо доведення обставин його роботи у спірний період.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Отже, період роботи позивача з 02.03.1993 по 19.05.1997 відповідно до вимог чинного законадавства має бути зарахований до його загального стажу.

Як встановлено судом, позивач, маючи загальний трудовий стаж понад 27 років, протягом трьох місяців по досягненню 60 років звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії. З зазначених підстав суд дійшов висновку, що відповідач, не зарахувавши цей період до загального стажу роботи на підставі записів трудової книжки та відмовивши в призначенні пенсії позивачу, діяв протиправно, чим порушив його право на отримання пенсії відповідно до вимог статті 26 Закону №1058-IV.

Згідно з вимогами пункту а частини 1 статті 83 Закону №1788 пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку, а саме: пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що належним ефективним способом захисту порушеного права позивача відповідно до вимог Закону № 1058-IV, Закону № 1788-ХІІ та Порядку № 22-1 буде саме скасування оскарженого рішення про відмову в призначенні пенсії та зобов`язання здійснити таке призначення за заявою позивача від 05.05.2020 з 12.02.2020 (день наступний за днем набуття позивачем пенсійного віку та права на пенсію) з у рахуванням стажу його роботи з 02.03.1993 по 19.05.1997, здійсненням перерахунку та випатою заборгованості за минулий час.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з обранням іншого належного способу захисту порушеного права відповідно до вимог пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд дійшов такого висновку.

При зверненні до суду із позовом, позивачем сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн відповідно до квитанції № 0.0..1 від 13.08.2020 за одну вимогу немайнового характеру, оскільки друга пов`язана з нею (а.с. 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже задоволення пов`язаних вимог немайнового характеру має наслідком стягнення судового збору у розмірі 840,80 грн на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області від 08 травня 2020 року № 3347/03-23 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області (місцезнаходження: 93600, Луганська обл., смт. Станиця Луганська, вул. 1 Травня, 20, код за ) зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) період роботи з 02.03.1993 по 19.05.1997, призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з урахуванням цього стажу з 12.02.2020 та виплатити заборгованість.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області Луганської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840,80 грн (вісімсот сорок грн 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01 грудня 2020 року.

Суддя В.С. Шембелян