Справа № 480/1552/19
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 480/1552/19

адміністративне провадження № К/9901/2900/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Соколова В.М.,

суддів: Єресько Л.О., Загороднюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Сумській області на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року (судді Любчич Л.В., Присяжнюк О.В., Спаскін О.А.) у справі № 480/1552/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання протиправним та часткове скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У травні 2019 року позивач звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області (далі - ГУНП в Сумській області, відповідач), у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу відповідача від 15 березня 2019 року № 512 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Сумського РВП» про накладення на ОСОБА_1 , старшого лейтенанта поліції начальника сектору реагування патрульної поліції № 3 Сумського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 03 квітня 2019 року № 127 о/с «По особовому складу» щодо звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 , старшого лейтенанта поліції начальника сектору реагування патрульної поліції № 3 Сумського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області з 03 квітня 2019 року;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції № 3 Сумського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області та стягнути грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 03 квітня 2019 року по день набрання рішенням суду законної сили.

На обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначав про те, що проходив службу в Сумському районному відділі поліції (далі - Сумський РВП) ГУНП в Сумській області на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції № 3. У березні 2019 року щодо нього було розпочате кримінальне провадження за частиною третьою статті 28, частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України (далі - КК України). За даним фактом начальником ГУНП в Сумській області було призначено службове розслідування, за наслідками проведення якого ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції. Позивач вважає, що службове розслідування проведено з грубим порушенням процесуальних норм, повного, всебічного та об`єктивного уточнення причин та умов подій не здійснено, не з`ясовано наявність вини позивача та причинний зв`язок між його діями та наслідками, позивача не ознайомлено з матеріалами службового розслідування та висновком, який був складений після проведення службового розслідування. При цьому, позивач акцентує увагу на тому, що підставою його звільнення зі служби в поліції є порушення відносно нього кримінального провадження, однак на час винесення оспорюваних наказів розслідування кримінального провадження не закінчено, а також відсутнє рішення суду, яке набрало законної сили про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за скоєння вчинків, які дискредитують звання поліцейського. Відтак, звільнення є передчасним.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Сумський окружний адміністративний суд рішенням від 20 червня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.

Приймаючи означене рішення, суд першої інстанції керувався тим, що в судовому засіданні знайшли підтвердження обставини недотримання ОСОБА_1 приписів пунктів 1, 2, 6, 11 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» та Присяги поліцейського щодо незаконних дій з грошовими коштами. Така поведінка позивача як поліцейського суперечить загальним принципам, встановленим для співробітників органів поліції. Крім того, вчинення подібних дій призводить до встановлення негативної суспільної думки населення щодо органів правопорядку, які у відповідності до своїх службових обов`язків повинні неупереджено дотримуватись законодавства України, в тому числі щодо морально-етичних принципів. З огляду на це, суд дійшов висновку про те, що накази відповідача 15 березня 2019 року № 512 у частині, що стосується ОСОБА_1 , та від 03 квітня 2019 року № 127 прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 04 листопада 2019 року скасував рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року та ухвалив нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив. Визнав протиправним та скасував пункт 2 наказу ГУНП в Сумській області від 15 березня 2019 року № 512 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Сумського РВП» про накладення на ОСОБА_1 , старшого лейтенанта поліції начальника сектору реагування патрульної поліції № 3 Сумського РВП ГУНП в Сумській області дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Визнав протиправним та скасував наказ ГУНП в Сумській області від 03 квітня 2019 року № 127 о/с «По особовому складу» щодо звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 , старшого лейтенанта поліції начальника сектору реагування патрульної поліції № 3 Сумського РВП ГУНП в Сумській області з 03 квітня 2019 року. Поновив ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції № 3 Сумського РВП ГУНП в Сумській області з 04 квітня 2019 року. Стягнув з ГУНП в Сумській області на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 04 квітня по 04 листопада 2019 року в сумі 78 329,21 грн, за виключенням обов`язкових відрахувань.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у висновку службового розслідування зазначено, що порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейського. Про несумлінність дій (бездіяльність) поліцейського свідчить невиконання службових обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них. Але, в чому саме полягало порушення позивачем службових обов`язків відповідачем не зазначено. Крім того, суд апеляційної інстанції вказав про те, що пояснення ОСОБА_1 надійшли до відповідача 19 березня 2019 року, що на сім днів пізніше ніж складено висновок за результатами службового розслідування. Зважаючи на те, що висновок за результатами службового розслідування був складений без отриманих від ОСОБА_1 пояснень, колегія суддів прийшла до висновку про наявність порушень відповідачем пункту 4 частини першої статті 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Суд апеляційної інстанцій відхилив як необґрунтовані посилання відповідача на те, що на час складення висновку службового розслідування дисциплінарна комісія мала пояснення ОСОБА_1 , які були отримані засобами електронного зв`язку, оскільки доказів отримання пояснень позивача в електронному вигляді на день складання висновку відповідачем не надано. Ураховуючи зазначені порушення процедури проведення службового розслідування та непідтвердження фактів вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції

На постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Аргументи скаржника полягають у тому, що факт систематичного збору коштів саме ОСОБА_1 дисциплінарна комісія установила на підставі письмових пояснень поліцейських сектору реагування патрульної поліції Сумського РВП, яким надана оцінка у висновку службового розслідування та копія яких знаходиться в матеріалах справи. Жоден із поліцейських, які були допитані в судовому засіданні під час розгляду справи в суді першої інстанції не спростували своїх пояснень, які вони надали в рамках проведення службового розслідування. Окрім того, вказані обставини підтверджуються листом Головного слідчого управління Національної поліції України від 17 жовтня 2019 року № 27034дн/24/9/3-2019, однак цей доказ не був досліджений судом апеляційної інстанції.

Скаржник не погоджується з твердженнями суду апеляційної інстанції про те, що ГУНП в Сумській області не надано жодного належного доказу (судового рішення) вчинення ОСОБА_1 корупційного правопорушення, та наголошує, що притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення є окремими підставами для звільнення зі служби в поліції, не пов`язаними з притягненням особи до дисциплінарної відповідальності, а тому їх не слід ототожнювати. Суд апеляційної інстанції не взяв до уваги те, що рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності ґрунтується на самостійних правових підставах та обставинах, установлених під час службового розслідування, яке, у свою чергу, проведено у відповідності до вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Колегією суддів Другого апеляційного адміністративного суду також проігноровано той факт, що інформація про надзвичайну подію за участі працівників Сумського РВП, у тому числі ОСОБА_1 (затримання працівників поліції за підозрою в одержанні неправомірної вигоди, поєднаного з вимаганням, вчиненому у складі організованої групи, тобто у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 28, частиною третьою статті 368 КК України), у критичному ракурсі була висвітлена в засобах масової інформації, набула широкого розголосу та викликала суспільний резонанс, що негативно виплинуло на формування іміджу поліції.

Щодо висновків суду апеляційної інстанції про порушення порядку проведення службового розслідування, то скаржник вважає їх необґрунтованими, оскільки на дату складення висновку - 12 березня 2019 року дисциплінарна комісія мала копію пояснень ОСОБА_1 , отриманих засобами електронного зв`язку. Скаржник стверджує, що жодних порушень щодо порядку проведення службового розслідування та отримання пояснень від поліцейського дисциплінарною комісією допущено не було.

При цьому, скаржник вважає безпідставними посилання суду апеляційної інстанції у своїй постанові на положення Кодексу законів про працю України, оскільки вони не регулюють спірні правовідносини. Також скаржник звертає увагу Суду на розбіжності між мотивувальною та резолютивною частинами оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції щодо суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою від 04 лютого 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Позивач подав відзив на касаційну скаргу ГУНП в Сумській області, в якому просить залишити її без задоволення, а постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року - залишити без змін. На думку позивача, судом апеляційної інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи та прийнято законне рішення щодо того факту, що у висновку службового розслідування у частині, що стосується ОСОБА_1 , повністю відтворено зміст повідомлення про підозру, будь-яких дій по встановленню складу дисциплінарного проступку в діях ОСОБА_1 відповідач не вчиняв. У касаційній скарзі відповідач не зазначив, які саме дії ОСОБА_1 підірвали авторитет Національної поліції України, що призвело до порушення Присяги працівника поліції, та в якій її частині, виходячи зі змісту статті 64 Закону України «Про Національну поліцію». Позивач вважає, що сам по собі факт повідомлення про підозру та обрання запобіжного заходу не свідчить про скоєння ним дисциплінарно проступку та порушення Присяги працівника поліції. У даному випадку. Як уважає позивач, доказом порушення службової дисципліни може бути лише вирок суду або висновок ретельного службового розслідування, чого в даному випадку не було.

Ухвалою від 11 грудня 2020 року Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Соколова В.М. провів необхідні дії з підготовки справи до касаційного розгляду та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

04 березня 2019 року старшим інспектором з ОД-черговий УОАЗОР ГУНП в Сумській області майором поліції Білокоз Ю.О. подано рапорт начальнику ГУНП в Сумській області про те, що о 20:15 до чергової частини ГУНП надійшла інформація про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) відомостей за фактом можливих неправомірних дій поліцейських Сумського РВП, проведення обшуків у службових приміщеннях та повідомлення про підозру окремим поліцейським вказаного районного відділу.

На підставі вказаного рапорту та відповідно до абзацу 1 частини другої розділу II Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07 листопада 2018 року № 893, за фактом можливого порушення службової дисципліни окремими поліцейськими Сумського РВП наказом ГУНП від 04 березня 2019 року № 264 призначено службове розслідування.

Цим же наказом відповідача ОСОБА_1 на час проведення службового розслідування відсторонено від виконання службових обов`язків.

13 березня 2019 року начальником ГУНП в Сумській області затверджено висновок за результатами службового розслідування можливих порушень службової дисципліни допущених окремими поліцейськими Сумського РВП ГУНП в Сумській області, що призвели до внесення відомостей 12.09.2018 відомостей до ЄРДР під № 0000531, зокрема, за частиною третьою статті 28, частиною третьою статті 368 КК України та вручення ряду поліцейських повідомлень про підозру.

У висновку службового розслідування дисциплінарна комісія вважала би, що за порушення службової дисципліни, що виразилося у невжитті достатніх заходів направлених на своєчасне запобігання фактам порушення антикорупційного законодавства, систематичне неправомірне отримання від працівників секторів реагування патрульної поліції грошових коштів, перешкоджання проведенню службового розслідування, що призвело до порушення завдань та обов`язків визначених посадовою інструкцією, Присяги працівника поліції, текст якої закріплено статтею 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2, 6, 11 частини третьої статті 1, пунктів 1, 6, 7, 8 частини першої статті 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", пункту 2 Розділу V Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09 листопада 2016 року № 1179, застосувати до старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , начальника сектору реагування патрульної поліції № 3 Сумського РВП ГУНП в Сумській області, дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції.

Зазначений висновок дисциплінарна комісія прийняла виходячи із того, що під час проведення службового розслідування встановлено та підтверджується поясненнями поліцейських, що керівник сектора ОСОБА_1 , протиправно вимагав від підлеглих та інших працівників секторів реагування патрульної поліції Сумського РВП, передавати йому грошові кошти в сумі 100-150 грн щомісяця нібито на потреби колективу (заправку картриджу принтера, закупівлю канцелярії та інше). При цьому, облік зібраних грошових коштів не вівся, відслідкувати, на які потреби ОСОБА_1 їх використовував в рамках наданих повноважень не надалося за можливе. Більше того, в лютому поточного року ОСОБА_1 запропонував поліцейським секторів реагування патрульної поліції Сумського РВП, у тому числі своїм підлеглим, добровільно передати йому гроші в сумі 1000 грн із кожного, нібито на ремонт туалету в Сумському РВП, незважаючи на те, що ремонтні роботи були проведені за рахунок субвенції Сумської районної ради та були завершені наприкінці 2018 року. При цьому, вказану суму ОСОБА_1 передали станом на 04 березня 2019 року співробітники поліції СРПП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до протоколу засідання первинної профспілкової організації атестованих працівників Сумського РВП від 14 березня 2019 року № 12/2019, на засіданні прийнято рішення про погодження подання притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 .

Наказом ГУНП в Сумській області від 15 березня 2019 року № 512 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Сумського РВП» за порушення службової дисципліни, що виразилося у невжитті достатніх заходів направлених на своєчасне запобігання фактам порушення антикорупційного законодавства, систематичне неправомірне отримання від працівників секторів реагування патрульної поліції грошових коштів, перешкоджання проведенню службового розслідування, що призвело до порушення завдань та обов`язків визначених посадовою інструкцією, Присяги працівника поліції, текст якої закріплено статтею 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2, 6, 11 частини третьої статті 1, пунктів 1, 6, 7, 8 частини першої статті 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", пункту 2 Розділу V Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09 листопада 2016 року № 1179, на підставі статей 11, 12, 13, 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України до старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , начальника сектору реагування патрульної поліції № 3 Сумського РВП ГУНП в Сумській області, застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Наказом ГУНП в Сумській області від 03 квітня 2019 року № 127 о/с старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0101350), начальника сектору реагування патрульної поліції № 3 Сумського РВП ГУНП в Сумській області звільнено зі служби в поліції, з 03 квітня 2019 року звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення).

Вважаючи своє звільнення незаконним, а накази відповідача протиправними, позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Застосування норм права, оцінка доказів та висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Водночас пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX), який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Отже, касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.

Приписами частини першої статті 341 КАС України (у редакції до 08 лютого 2020 року) визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Надаючи оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 580-VIII).

Статтею 8 вказаного Закону визначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з приписами статті 8 Закон № 580-VIII, поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції (стаття 17 Закону).

Відповідно до статті 64 Закону № 580-VIII, вступаючи на службу в поліції, особа складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».

Частиною першою статті 18 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини; надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

За Правилами етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 року № 1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, з-поміж іншого: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону № 580-VIII, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII обумовлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначені в Дисциплінарному статуті Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут), який затверджено Законом України 15 березня 2018 року № 2337-VIII.

Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Визначення службової дисципліни та її сутність наведено у статті 1 Дисциплінарного статуту, яка означає дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Наведене у підсумку свідчить про те, що порушенням поліцейським службової дисципліни вважається невиконання чи неналежне виконання ним обов`язків, визначених статтею 18 Закону № 580-VIII та статтею 1 Дисциплінарного статуту, у тому числі, щодо дотримання законодавства і неухильного виконання вимог Присяги, закріпленої статтею 64 Закону № 580-VIII.

Зі змісту присяги працівника поліції слідує, що його поведінка має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, стверджувати та відстоювати честь і гідність свого звання, несучи відповідальність перед державою і суспільством та вживати заходів задля підвищення авторитету і позитивного іміджу органів поліції. Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення таких дій, які підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Положеннями статті 11 Дисциплінарного статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Визначення дисциплінарного проступку наведене у статті 12 Дисциплінарного статуту та означає протиправну винну дію чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

За приписами частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Застосування до поліцейського інших видів дисциплінарних стягнень, не передбачених цим Статутом, забороняється (частина п`ята статті 13).

У відповідності до приписів статті 14 Дисциплінарного статуту, з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893 «Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 року за № 1355/32807, затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі - Порядок № 893).

Пунктом 2 розділу ІІ Порядку № 893 визначено, що службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про: внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння поліцейським кримінального правопорушення; повідомлення поліцейському про підозру в учиненні ним кримінального правопорушення, якщо службове розслідування не було проведено на підставі абзацу другого цього пункту або якщо за його результатами не було встановлено дисциплінарного проступку.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІІ Порядку № 893, на час проведення службового розслідування поліцейський може бути відсторонений від виконання службових обов`язків (посади) у разі, якщо обставини виявленого дисциплінарного проступку унеможливлюють виконання посадових (функціональних) обов`язків ним або іншим поліцейським, а також якщо виконання поліцейським посадових (функціональних) обов`язків перешкоджає встановленню обставин виявленого дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 1 розділу V Порядку № 893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія (пункт 2 розділу VІ Порядку).

Наведені приписи узгоджуються з положеннями статей 14- 19 Дисциплінарного статуту.

Отже, підставою для накладення дисциплінарного стягнення є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни. Обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

Як зазначалося вище, до ГУНП в Сумській області надійшла інформація про внесення до ЄРДР відомостей за фактом можливих неправомірних дій поліцейських Сумського РВП, проведення обшуків у службових приміщеннях та повідомлення про підозру окремим поліцейським вказаного районного відділу. Зокрема, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000531, відомості про яке 12 вересня 2018 року внесено до ЄРДР, за фактами вчинення організованою групою, із числа працівників Сумського РВП, протиправних дій пов`язаних з вимаганням та одержанням неправомірної вигоди від суб`єктів підприємницької діяльності, що діють на території Сумської області за безперешкодну їхню діяльності.

04 березня 2019 року до Сумського РВП для проведення обшуку в рамках досудового розслідування вказаного кримінального провадження прибули працівники Головного слідчого управління Національної поліції України, Генеральної прокуратури України та Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України. Під час обшуку службового кабінету начальника сектору реагування патрульної поліції № 3 Сумського РВП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 останній добровільно видав грошові кошти в сумі 4290 грн, у ході його особистого обшуку було вилучено 5000 грн та в його власному автомобілі 2800 грн. також вилучено мобільний телефон, банківські картки, документи на автомобіль. Цього ж дня ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 28 частиною третьою статті 368 КК України та затримано в порядку статті 208 Кримінального процесуального кодексу України з поміщенням до Ізолятору тимчасового тримання у м. Києві.

Вказані обставини стали підставою для призначення службового розслідування, зокрема відносно ОСОБА_1 ..

За результатами проведення службового розслідування дисциплінарна комісія дійшла висновку про те, що своїми діями позивач вчинив дисциплінарний проступок, що виразився у порушенні службової дисципліни, невиконанні обов`язків поліцейського, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

При цьому, як зазначено у висновку службового розслідування від 13 березня 2019 року, до вказаних висновків дисциплінарна комісія дійшла виходячи з того, що службовим розслідуванням установлено та підтверджується поясненнями поліцейських Сумського РВП: старших сержантів поліції ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , капітана поліції ОСОБА_6 , старших лейтенантів поліції ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , лейтенанта поліції ОСОБА_10 , що ОСОБА_1 , як керівник сектора реагування патрульної поліції № 3 Сумського РВП, протиправно вимагав від підлеглих та інших працівників секторів реагування патрульної поліції Сумської РВП, передавати йому грошові кошти в сумі 100-150 грн щомісяця нібито на потреби колективу. При цьому, облік зібраних грошових коштів не вівся, відслідкувати, на які потреби ОСОБА_1 їх використовував в рамках наданих повноважень не надалося за можливе. Збір вказаних грошових коштів ОСОБА_1 проводив, незважаючи на те, що згідно розділу 5 своєї посадової інструкції він повинен знати, зокрема чинне антикорупційне законодавство та у встановленому порядку ознайомився з положеннями Закону України «Про запобігання корупції». Більше того, в лютому поточного року ОСОБА_1 запропонував поліцейським секторів реагування патрульної поліції Сумського РВП, у тому числі своїм підлеглим, добровільно передати йому гроші в сумі 1000 грн із кожного, нібито на ремонт туалету в Сумському РВП, незважаючи на те, що ремонтні роботи були проведені за рахунок субвенції Сумської районної ради та були завершені наприкінці 2018 року. При цьому, вказану суму ОСОБА_1 передали станом на 04 березня 2019 року співробітники поліції СРПП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Такі дії ОСОБА_1 , а також ті, в яких він обґрунтовано підозрюється, на думку дисциплінарної комісії, не лише суперечать сутності й призначенню правоохоронних інституцій, а й підривають авторитет поліції. При цьому, комісія урахувала те, що інформація про надзвичайну подію за участі ОСОБА_1 була висвітлена в засобах масової інформації, набула широкого розголосу та викликала суспільний резонанс, що негативно вплинуло на формування громадської думки про діяльність поліції. Отже ОСОБА_1 своїми протиправними винними діями, а саме невиконанням обов`язків поліцейського, порушенням обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також вчиненням дій, що підривають авторитет поліції, вчинив дисциплінарний проступок, тобто порушив службову дисципліну, за що, згідно з частиною першою статті 11 Дисциплінарного статуту, повинен нести дисциплінарну відповідальність.

При вивченні причин і умов, що сприяли вчиненню позивачем дисциплінарного проступку, встановлено, що проступок вчинений унаслідок особистої недисциплінованості та невиконання покладених на позивача, як на поліцейського, обов`язків. Під час службового розслідування не встановлено обставин, що пом`якшують чи обтяжують ступінь відповідальності ОСОБА_1 за вчинений дисциплінарний проступок. При визначенні виду дисциплінарного стягнення враховано характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких його скоєно, попередню поведінку ОСОБА_1 , його відмову від надання пояснень у ході службового розслідування, ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

Між тим у постанові від 04 листопада 2019 року суд апеляційної інстанції зазначив, що ГУНП в Сумській області не надано жодного належного доказу (судового рішення) вчинення ОСОБА_1 корупційного правопорушення, незважаючи на те, що однією із підстав притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності стало порушення антикорупційного законодавства, що виразилось у протиправному вимаганні від підлеглих та інших працівників секторів реагування патрульної поліції Сумського РВП грошових коштів. А висновок за результатами службового розслідування щодо можливих порушень службової дисципліни окремими поліцейськими Сумського РВП у частині, що стосується ОСОБА_1 , містить відтворену фабулу повідомлення про підозру.

Стосовно таких висновків апеляційного суду Верховний Суд зазначає наступне.

Притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення (пункт 10 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII), є окремими підставами для звільнення зі служби в поліції та припинення служби в поліції, не пов`язаними із притягненням особи до дисциплінарної відповідальності (пункт 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII).

Оскільки Закон № 580-VIII виокремлює зазначені підстави для звільнення зі служби в поліції, Верховний Суд звертає увагу на те, що вчинення поліцейським діяння, за яке передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного.

Такі підстави для звільнення зі службі в поліції, як притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, не слід ототожнювати із підставами для притягненням до дисциплінарної відповідальності.

З огляду на це Суд вважає помилковим висновок апеляційного суду про відсутність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності з огляду на відсутність відповідного судового рішення, яке набрало законної сили та підтверджувало б факт учинення діяння, що ставиться йому в провину.

При вирішенні справи суд касаційної інстанції ураховує, що обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 КАС України, в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стосовно правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на такому:

- чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України;

- чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення;

- чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення;

- чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

Однак апеляційний суд, перевіряючи обґрунтованість оскаржуваних наказів ГУНП в Сумській області у розрізі наведених критеріїв, обмежився лише оцінкою висновків дисциплінарної комісії щодо допущення ОСОБА_1 порушень антикорупційного законодавства в аспекті обставин щодо вимагання грошових коштів у співробітників Сумського РВП.

Так, суд апеляційної інстанції не надав правову оцінку тій обставині, що ініціювання службового розслідування стосовно поліцейських Сумського РВП, у тому числі ОСОБА_1 , відбулося на підставі інформації про внесення до ЄРДР відомостей за фактом можливих неправомірних дій поліцейських Сумського РВП, проведення обшуків у службових приміщеннях та повідомлення про підозру окремим поліцейським вказаного районного відділу. Водночас дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції до ОСОБА_1 застосоване за порушення службової дисципліни, що виразилося у невжитті достатніх заходів направлених на своєчасне запобігання фактам порушення антикорупційного законодавства, та систематичне неправомірне отримання від працівників секторів реагування патрульної поліції грошових коштів. Одночасно з цим, у висновку службового розслідування (пункт 2) дисциплінарна комісія вважала би відомості, що стали підставою для призначення службового розслідування, окремими поліцейськими Сумського РВП знайшли своє підтвердження.

Варто наголосити, що саме службове розслідування згідно з пунктом 4 розділу V Порядку № 893 має встановити, зокрема наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування.

Ураховуючи викладене, суду апеляційної інстанції необхідно було дослідити чи відповідають висновки службового розслідування меті та підставам його призначення та чи дійсно в ході проведення службового розслідування підтвердилися відомості, що стали підставою для його призначення.

Крім того, з постанови від 04 листопада 2019 року не вбачається, що суд апеляційної інстанції дослідив питання відповідності (правильності) законодавчих норм, на підставі яких до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення, складу дисциплінарного проступку, визначеного відповідачем.

Отже, лише за умови повного та всебічного дослідження наведених вище обставин справи можливо надати правильну юридичну оцінку наказам відповідача, які є предметом судового контролю у даній справі.

Неналежне дослідження наявних у справі доказів позбавляє суд можливості встановити чи прийнято оспорюване рішення суб`єкта владних повноважень обґрунтовано, безсторонньо (неупереджено), розсудливо, з дотриманням потрібного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, та з урахуванням права позивача на участь у процесі прийняття рішення.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень визначені в статті 242 КАС України, відповідно до якої рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Росії», «Нєлюбін проти Росії»), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Згідно Висновку Консультативної ради європейських суддів від 18 грудня 2008 року № 11 (2008) до уваги Комітету міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, якість судового рішення залежить, головним чином, від якості його обґрунтування, при цьому викладення підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але є насамперед гарантією проти свавілля, оскільки, по-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати доводи, що становлять основу рішення та забезпечують його правомірність; по-друге, дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система. Підстави прийняття рішення повинні бути узгодженими, чіткими, недвозначними й несуперечливими та давати можливість читачеві прослідкувати логіку міркувань, що призвели до ухвалення суддею рішення. До того ж, обґрунтування повинно засвідчувати дотримання суддею принципів, проголошених Європейським судом з прав людини (а саме додержання прав сторони захисту та права на справедливий суд). Крім того, визнаючи повноваження судді тлумачити закон, слід пам`ятати також і про обов`язок судді сприяти встановленню юридичної визначеності, адже вона гарантує передбачуваність змісту та застосування юридичних норм, сприяючи тим самим забезпеченню високоякісної судової системи.

Суд апеляційної інстанції викладеного дотримався не у повній мірі.

Відповідно до статті 353 КАС України (у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) Підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 3) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції. Висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи (частини п`ята, шоста статті 353 КАС України).

Оскільки судом апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема не досліджено зібрані у справі докази, а суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, то наявні правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення та направлення справи на новий розгляд.

За таких обставин касаційна скарга ГУНП в Сумській області підлягає частковому задоволенню, постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року - скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції необхідно ретельно дослідити спірні правовідносини та перевірити спірні накази ГУНП в Сумській області на відповідність критеріям, визначеним у частині другій статті 2 КАС України та з урахуванням висновків, викладених у цій постанові, прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Висновки щодо розподілу судових витрат

З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Сумській області задовольнити частково.

2. Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року - скасувати.

3. Справу № 480/1552/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання протиправним та часткове скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу направити на новий судовий розгляд до Другого апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

СуддіВ.М. Соколов Л.О. Єресько А.Г. Загороднюк