Справа № 640/7232/19
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2020-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2020 року м. Київ № 640/7232/19

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом Управління Держпраці у Кіровоградській області

до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві

про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Управління Держпраці у Кіровоградській області з адміністративним позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в якому просить суд:

-визнати протиправними дії головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лисенко О.В. щодо повернення без прийняття до виконання постанови Управління Держпраці у Кіровоградській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 28.11.2018 року № КР2945/42/АВ/ІП-ФС;

- зобов`язати Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві вирішити питання про відкриття виконавчого провадження за постановою Управління Держпраці у Кіровоградській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 28.11.2018 року № КР2945/42/АВ/ІП-ФС в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в особі його посадових осіб, всупереч положенням чинного законодавства повернув виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, а отже повідомлення від 21.03.2019 року, яким постанова Управління від 28.11.2018 року № КР2945/42/АВ/ІП-ФС повторно повернуто стягувачу без прийняття до виконання є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.06.2019 року відкрито провадження у справі №640/7232/19 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Судом встановлено, що відзив Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві на позов Управління Держпраці у Кіровоградській області до суду не надходив.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

28.11.2018 року Управлінням Держпраці у Кіровоградській області складено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №КР2945/42/АВ/ІП-ФС, відповідно до якої відносно Державного підприємства «Конярство України» застосовано штрафну санкцію, передбачену абз.8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України в розмірі 3 723,00 грн.

Постанова від 28.11.2018 року №КР2945/42/АВ/ІП-ФС пред`явлена до примусового виконання в Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві листом від 02.01.2019 року № 01-20-02/41-19.

Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві повідомленням від 08.02.2019 року сповістило позивача про повернення виконавчого документу стягувачу, а саме постанови від 28.11.2018 року №КР2945/42/АВ/ІП-ФС, без прийняття до виконання, оскільки в пакеті документів відсутня заява стягувача.

Листом від 06.03.2019 року №01-20-10/1238-19 Управління Держпраці у Кіровоградській області звернулося до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві з заявою про повторне прийняття до примусового виконання постанови від 28.11.2018 року №КР2945/42/АВ/ІП-ФС.

Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві повідомленням від 21.03.2019 року сповістило позивача про повернення виконавчого документу стягувачу, постанови від 28.11.2018 року №КР2945/42/АВ/ІП-ФС, без прийняття до виконання у зв`язку з пропущенням терміну пред`явлення виконавчого документу до виконання: згідно відмітки у виконавчому документі строк пред`явлення постанови до виконання до 28.02.2019 року, а виконавчий документ надійшов на виконання 20.03.2019 року.

Вважаючи відмову відповідача прийняти постанову до виконання у зв`язку з пропущенням терміну пред`явлення виконавчого документу до виконання незаконною, оскільки, на думку позивача, строк пред`явлення виконавчого документу до виконання становить 04.04.2019 року, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII виконавче провадження визначено як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) та складає сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - Закон №1404-VIII).

У розрізі приписів частини 1 статті 2 Закону №1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ст. 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

1-1) судові накази;

2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3) виконавчих написів нотаріусів;

4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII).

Згідно частини 1 статті 4 Закону №1404-VIII у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Разом з цим, частиною 4 статті 4 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.

Статтею 11 Закону №1404-VIII встановлено, що строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем.

Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Строки, встановлені цим Законом, обчислюються в робочих днях, місяцях і роках, а також можуть визначатися посиланням на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до ст. 12 Закону №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;

2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого Постановою КМУ від 11.02.2015 року Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Держпраці у межах повноважень, передбачених законом, на основі та на виконання Конституції та законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Мінекономіки видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує і контролює їх виконання.

Наказом Держпраці від 03.08.2018 року №84 затверджено Положення про Управління Держпраці у Кіровоградській області, відповідно до якого Управління є територіальним органом Державної служби України з питань праці та відповідно їй підпорядковується; Управління є органом державної влади та уповноважений виносити постанови про накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, які є виконавчими документами.

Таким чином, з аналізу норм законодавства судом встановлено, що постанову Управління держпраці про накладення штрафу повинно бути пред`явлено до виконання протягом трьох місяців.

Судом встановлено, що постанова від 28.11.2018 року №КР2945/42/АВ/ІП-ФС вперше пред`явлена до примусового виконання в Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві листом від 02.01.2019 року № 01-20-02/41-19, проте останнім повернуто виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання повідомленням від 08.02.2019 року. Позивач повторно звернувся до відповідача 06.03.2019 року, проте відповідач повернув виконавчий документ, оскільки строк пред`явлення постанови до виконання до 28.02.2019 року, а виконавчий документ надійшов на виконання 20.03.2019 року.

Суд звертає увагу щодо твердження позивача, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення. Отже, строк пред`явлення виконавчого документу в даному випадку встановлюється з дня повернення виконавчого документу, а саме з 08.02.2019 року. Звернення позивача датується 06.03.2019 року (надходження до відповідача - 20.03.2019 року), тобто пред`явлення постанови від 28.11.2018 року № КР2945/42/АВ/ІП-ФС про накладення штрафу відбулося у межах встановленого законодавством строку.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку щодо необґрунтованості повідомлення відповідача від 21.03.2019 року, яким постанова Управління від 28.11.2018 року № КР2945/42/АВ/ІП-ФС повторно повернуто стягувачу без прийняття до виконання є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих учасниками справи доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини другої статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки матеріали справи не містять доказів понесення позивачем витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 77, 139, 245, 246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Управління держпраці у Кіровоградській області (25006, м. Кропивницький, Кіровоградська обл., вул. Дворцова, 24, п/с 1/37 ) до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 110, ) про скасування постанови - задовольнити.

2. Визнати протиправними дії головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лисенко О.В. щодо повернення без прийняття до виконання постанови Управління держпраці у Кіровоградській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 28.11.2018 року № КР2945/42/АВ/ІП-ФС;

3. Зобов`язати Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві вирішити питання про відкриття виконавчого провадження за постановою Управління держпраці у Кіровоградській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 28.11.2018 року № КР2945/42/АВ/ІП-ФС в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур