Справа № 640/29607/20
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2020 року м. Київ № 640/29607/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., при секретарі судових засідань Левкович А.С., розглянувши у судовому засіданні без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу матеріали адміністративної справу

за позовом ОСОБА_1 (

АДРЕСА_1 )

до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа

Васильовича (02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, буд. 6, офіс 31)

про визнання протиправною та скасування постанови від 08 серпня 2020 року, -

за участю:

представника позивача - не прибув,

представника відповідача - не прибув,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича, у якому просить скасувати постанову від 18.08.2020 про відкриття виконавчого провадження №62835318 приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича з примусового виконання виконавчого напису від 16 липня 2020 року, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем.

Заявлені позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова винесена з порушенням приписів статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавче провадження було відкрито не за місцем проживання, перебування позивача або знаходження його майна з порушенням правил територіальної діяльності, а отже підлягає скасуванню.

Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд та вирішення справи за його відсутності та на підставі наявних матеріалів справи.

У відзиві на адміністративний позов відповідач зазначив, що частинами 2, 4 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» визначено можливість прийняття до виконання виконавчого документа не лише за місцем реєстрації боржника, але і за місцем його проживання. Водночас, у виконавчому написі №10990 від 16 липня 2020 року, виданому приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем вказано місцем проживання боржника місто Київ, тобто місто, яке знаходиться в межах виконавчого округу міста Києва.

При цьому, як стверджував відповідач, на час вирішення спору виконавчий напис №10990 від 16 липня 2020 року є чинним та слугував підставою для відкриття спірного виконавчого провадження.

На переконання відповідача, фактичне місце проживання особи може відрізнятися від зареєстрованого в установленому законом порядку. В той же час, чинне законодавство не містить застереження про здійснення виконавчого провадження виключно за місцем реєстрації боржника. Також, приватний виконавець при прийнятті виконавчого документа на виконання не вправі вимагати від стягувача документи, які підтверджують, що місцезнаходженням боржника - юридичної особи або адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або територія виконавчого округу приватного виконавця, а відтак єдиним належним та допустимим доказом місця проживання боржника є виконавчий документ.

Неявка у призначене судове засідання представників учасників справи, повідомлених про дату, час та місце розгляду справи у передбачений статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України спосіб, є перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до вимог частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

18 серпня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименком Романом Васильовичем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №62835318 з примусового виконання виконавчого напису №10990, виданого 16 липня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 17 703,38 грн.

Незгода позивача із вказаною постановою зумовила її звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини врегулювано Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, Законом України «Про виконавче провадження» від від 02.06.2016 р. №1404-VІІІ (далі по тексту - Закон №1404-VIII), Законом України від 02.06.2016 №1403-VІІІ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон №1403-VІІІ).

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону №1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Преамбулою Закону №1404-VІІІ передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Вимоги до виконавчого документу регулюються статтею 4 Закону №1404-VIII, відповідно до якої у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Згідно частини 1 статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом приписів пункту 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 4 частини 2 статті 23 Закону №1403-VIII передбачено, що в Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Відповідно до статті 25 Закону №1403-VIII виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ. Інформація про приватних виконавців виконавчого округу та реквізити їхніх офісів розміщуються у всіх судах та в органах державної виконавчої служби, розташованих у межах відповідного виконавчого округу. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Згідно частини 2 статті 24 Закону №1403-VIII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що Закон України «Про виконавче провадження» і Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначають вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому згідно з частиною 3 статті 25 Закону №1403-VIII право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

При цьому, зі змісту частини 2 статті 24 Закону №1404-VIII слідує, що у разі якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

Згідно частини 4 статті 24 Закону №1404-VIII виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Частиною 5 статті 24 Закону №1404-VIII визначено, що у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України.

Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII).

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (частина 3 статті 26 Закону №1404-VIII).

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина 5 статті 26 Закону №1404-VIII).

Згідно витягу з Єдиного реєстру приватних виконавців, приватний виконавець Клименко Роман Васильович здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва.

Таким чином, відповідач має право здійснювати дії, пов`язані з відкриттям виконавчого провадження, у територіальних межах м. Києва. Це можливо у випадку, якщо місце проживання або місцезнаходження боржника зареєстроване у м. Києві або ж майно боржника знаходиться у м. Києві.

Як вбачається судом, місцем проживання та реєстрації ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи. Крім того, суд враховує, що як працевлаштована особа позивач перебуває на обліку у органах Пенсійного фонду та страхувальником у 2020 року є Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (), яке знаходиться за адресою: 49027, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, Проспект Дмитра Яворницького, будинок 21 А.

У постанові про відкриття виконавчого провадження від 18 серпня 2020 року, адресою проживання боржника (позивача), яка в силу п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону №1404-VIII, була зазначена у виконавчому написі вказано дві адреси: АДРЕСА_3 , та АДРЕСА_4 , хоча у кредитному договорі зазначена лише адреса боржника ( АДРЕСА_4 ).

Під час огляду наявних матеріалів справи, суд вбачає, що у виконавчому написі нотаріуса визначено дві адреси боржника (адреса місця реєстрації, інша адреса місця проживання), однак відповідачем взято до уваги лише адресу, що знаходиться в місті Києві, і яка наявна лише у виконавчому написі. Однак будь яких відомостей, які б підтверджували факт проживання позивача за адресою: АДРЕСА_3 , матеріали справи не містять.

Суд погоджується з доводами відповідача, що норми чинного законодавства надають приватному виконавцю право щодо відкриття виконавчого провадження як за місцем перебування, так і за місцем реєстрації боржника-фізичної особи. Однак, у разі необхідності здійснення перевірки приватному виконавцю надано повноваження щодо надання доручення про перевірку інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця.

Суд оцінює критично покликання відповідача на те, що оскільки адреса проживання позивача у місті Києві була вказана у виконавчому документі та заяві про примусове виконання, вже цього було достатньо для того, аби вважати, що таке повинне здійснюватись в межах його округу.

Як випливає з положень чинного законодавства, реєстрація фізичної особи за певними адресами її проживання (перебування) спрямована, у тому числі, на створення фактичного та юридичного, а отже більш чи менш постійного правового зв`язку з відповідним місцем в межах територіальної одиниці або держави в цілому, необхідного для реалізації нею своїх громадянських прав та виконання обов`язків. У той же час, факт проживання особи у певному місці, якщо він береться до уваги суб`єктом влади з будь-якою легітимною метою та може потягнути за собою виникнення інших правовідносин, не може виникнути сам по собі, відтак повинен бути належним чином зафіксований та підтверджений.

Натомість, у даній справі такий правовий зв`язок нічим не доведений.

Відповідач не надав суду доказів виконання ним вимог Закону стосовно вчинення заходів, необхідних для перевірки інформації про дійсне місце проживання, перебування або наявність майна боржника як у відповідному виконавчому окрузі в місті Києві, так і за відомою офіційною адресою реєстрації у Дніпропетровській області.

З огляду на це суд зазначає, що приватним виконавцем в ігнорування наявної у виконавчому написі та кредитному договорі інформації щодо місця реєстрації боржника протиправно надав перевагу інформації, заявленій в заяві стягувача про ймовірне місце проживання боржника, яке станом на момент вирішення спору по суті не підтверджено жодними документальними доказами; на противагу місця реєстрації боржника) та відкрив виконавче провадження.

Аналогічна правова позиція визначена в постанові Верховного Суду у справі №804/476/17 від 29.01.2020 року.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також, вказана у виконавчому написі №10990 від 16 липня 2020 року адреса проживання боржника та фактичне місце реєстрації відрізняються та територіально знаходяться у межах різних виконавчих округів, а тому суд вважає, що в даному випадку приватний виконавець був зобов`язаний скористатися правом, наданим ч.5 ст. 24 Закону №1404 та здійснити перевірку відомостей щодо місця проживання боржника або місця знаходження майна.

Крім того, суд зазначає, що стягувачем та приватним нотаріусом жодним чином не підтверджено з яких саме відомостей їм стало відомо, що адресою місце проживання боржника є саме адреса: АДРЕСА_3 .

За таких обставин, суд приходить до висновку, про те, що виконавчий документ - виконавчий напис нотаріуса від 16 липня 2020 року №10990 був пред`явлений не за місцем виконання.

Згідно з п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, зокрема, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Враховуючи, що виконавчий напис нотаріуса від 16 липня 2020 року №10990 належало повернути стягувачу, то суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова приватного виконавця міста Києва Клименка Романа Васильовича про відкриття виконавчого провадження від 18 серпня 2020 року у виконавчому провадженні ВП 62835318, є протиправною та такою, що прийнята не у межах повноважень та не у спосіб визначений Конституцією України та ст.24 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору з Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича (02094, вул. Поправки Юрія 6, офіс 31, місто Київ) у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 18.08.2020 про відкриття виконавчого провадження №62835318 приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича з примусового виконання виконавчого напису від 16 липня 2020 року, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) здійснені нею документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору з Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича (02094, вул. Юрія Поправки 6, офіс 31, місто Київ) у розмірі 840, 80 грн. (вісімсот сорок гривень, 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому частиною першою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому статтями 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону №2147-VIII).

Суддя А.Б. Федорчук