Справа № 420/10302/20
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2020-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області (м. Одеса, вул.. Преображенська, 44, 65014) про визнання протиправним та скасування рішення від 23.02.2016 року ,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся громадянин В`єтнаму ОСОБА_1 (позов поданий адвокатом Вітер Н.В.) до Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі ГУ ДМС), в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 23.02.2016 року про скасування громадянину В`єтнаму ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну та скасування посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 14.06.2010 року.

Позивачем зазначено, що йому - громадянину В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відділом ВГІРО ГУ МВС України в Одеській області 14.06.2010 року надано дозвіл на імміграцію на підставі Закону України "Про імміграцію" та документовано посвідкою на постійне місце проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 14.06.2010 року терміном дії безстроково.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про імміграцію", у редакції, що діяла на час видачі посвідки на постійне проживання в Україні, дозвіл на імміграцію надається в межах квоти на імміграцію. Згідно до п.6 ч.2 ст.4 зазначеного Закону, квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти.

Станом на момент прийняття рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію - на 14.06.2010 року дійсність, чинність та законність відповідних документів, визначених ст. 9 Закону №2491 - ІІІ працівниками ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області перевірялись. Зазначені дії не були протиправними або незаконними.

Підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію позивачу, визначених у ст. 10 Закону України "Про імміграцію" не було виявлено у зв`язку з чим, позивачу - громадянину В`єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відділом ВГІРО ГУ МВС України в Одеській області 14.06.2010 року надано дозвіл на імміграцію на підставі Закону України "Про імміграцію" та документовано посвідкою на постійне місце проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 14.06.2010 року терміном дії безстроково.

01.09.2020 року за електронною адресою представника позивача - адвоката Вітер Г.Р. в рамках надання правничої допомоги, у відповідь на адвокатський запит №АЗ-115/20 від 25.08.2020 року, ГУ ДМС України в Одеській області письмовою відповіддю №5100.5-9070/51.1-20 повідомлено про те, що ГУ ДМС України 23.02.2016 року скасовано громадянину В`єтнаму Та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 дозвіл на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 14.06.2010 року.

Позивач зазначив, що оскаржуване рішення ГУ ДМС прийнято 23.02.2016 року. Проте, копії зазначеного рішення відповідачем у тижневий строк йому надіслано не було та не доведено до відома. Головним управлінням Державної міграційної служби в Одеській області не було повідомлено його про призначення і проведення перевірки щодо правомірності надання йому дозволу на імміграцію в Україну та документування посвідкою на постійне проживання в Україні. Для надання пояснень при розгляді питання щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну, його не запрошено, що є грубим порушенням ст.13 Закону України "Про імміграцію".

Вважаючи рішення відповідача про скасування дозволу на імміграцію в Україну та скасування посвідки на постійне проживання в Україні протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 13.10.2020 року позов залишений без руху та позивачу наданий строк на усунення недоліків позову.

Ухвалою від 09.11.2020 року поновлено позивачу строк звернення до суду з позовом, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивачу в повному обсязі.

Відповідач зазначив, що відповідно до листа Державної прикордонної служби України Південне регіональне управління від 03.09.2015 №51/1279, в рамках спільної прикордонної операції "Кордон - 2015", розпорядження ДМС України від 17.06.2015 були проведені спільні заходи, щодо виявлення та документування вказаної протиправної діяльності по Одеській області, була проведена перевірка та виявлено порушення при наданні дозволу на імміграцію громадянина ОСОБА_1 .

17.10.2010 року до ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області звернувся із заявою про надання дозволу на імміграцію та видачі посвідки на постійне місце проживання громадянин В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженець м. НГЕ Ан, В`єтнам, який прибув на територію України 17.11.2009 через КПП "Бориспіль" на підставі паспортного документу громадянина В`єтнаму.

Позивач прибув до України, оскільки його мати - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , була документована посвідкою на постійне проживання в Україні.

16.06.2010 року громадянин В`єтнаму ОСОБА_1 отримав дозвіл на постійне проживання в Україні на підставі п.6 ч.2 ст.4 Закону України "Про імміграцію", відповідно до якої квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів, зокрема, батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти.

На момент документування позивача посвідкою на постійне проживання йому було 19 років, тобто на момент оформлення заяви, громадянин В`єтнаму ОСОБА_1 досяг повноліття. А тому у позивача були відсутні законні підстави для отримання дозволу на імміграцію в Україну.

Також, відповідач зазначив, що 25.05.2012 року на підставі висновку ВГІФО ГУ МВС України в Одеській області про визнання громадянки В`єтнаму ОСОБА_3 такою, що не має дозволу на імміграцію в Україну та визнати недійсною посвідку на постійне проживання в Україні.

Крім того, відповідач зауважив, що Відділ ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області було ліквідовано, ГУ ДМС не є його правонаступником та вразі виявлення суперечностей у справах повинна виконувати свої обов`язки з перевірки законності документування осіб.

Спірні правовідносини виникли у сфері імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України "Про імміграцію".

Відповідно до ст.1 Закону України "Про імміграцію" імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Дозвіл на імміграцію - це рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Громадянин В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженець м.НГЕ Ан, В`єтнам прибув на територію України 17.11.2009 через на підставі паспортного документу громадянина В`єтнаму.

Позивач прибув в Україну на постійне місце проживання, оскільки його мати ОСОБА_3 документована дозволом на постійне проживання та посвідкою на постійне проживання в Україні серія НОМЕР_2 видане 15.05.2007 року ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області.

21.04.2010 року Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу посвідчено заяву, згідно якої ОСОБА_4 (батько позивача) дає згоду на постановку на реєстраційний облік свого сина, громаднянин В`єтнаму Та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житлову площу, що знаходиться в АДРЕСА_2 , на одержання ним посвідки на постійне місце проживання в Україні та заявляє, що Та ОСОБА_2 знаходиться на його утриманні.

17.05.2010 року громадянин В`єтнаму ОСОБА_1 звернувся до ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області із заявою щодо надання дозволу на імміграцію та видачі посвідки на постійне проживання в Україні.

За наслідками перевірки поданих документів та одержаної у встановленому законодавством порядку інформації, 14.06.2010 року начальником ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області затверджено висновок про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину В`єтнаму ОСОБА_1 .

Висновком встановлено: перебування на території України гр. у В`єтнаму ОСОБА_1 вважати законним; у зв`язку з тим, що мати заявника іммігрант - громадянин ОСОБА_1 має право на отримання дозволу на імміграцію в Україну згідно п.6 ч.2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію", як батьки, чоловік, дружина іммігранта та його неповнолітні діти; при зверненні ОСОБА_1 до ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області із заявою про документування посвідкою на постійне проживання в Україні, документувати посвідкою на постійне проживання в Україні.

14.06.2010 року відділом ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області на підставі Закону України "Про імміграцію", позивача документовано посвідкою на постійне місце проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 14.06.2010 року терміном дії "безстроково".

23.02.2016 року ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 та посвідку на постійне проживання, видану 14.06.2010 року.

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду про його скасування.

Дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача щодо визнання протиправним та скасувати рішення від 23.02.2016 року про скасування громадянину В`єтнаму ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну та скасування посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 14.06.2010 року.

Положеннями ст6 Закону України "Про імміграцію" визначено повноваження спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції і підпорядкованих йому органів.

Відповідно до п. 2, 3 ст.6 Закону України "Про імміграцію" центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції: 1) організовує роботу з прийняття заяв разом із визначеними цим Законом документами щодо надання дозволу на імміграцію від осіб, які перебувають в Україні на законних підставах; 2) організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні; 3) організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються; 4) організовує роботу з видання та вилучення у випадках, передбачених цим Законом, посвідок на постійне проживання; 5) забезпечує ведення обліку осіб, які подали заяви про надання дозволу на імміграцію, та осіб, яким надано такий дозвіл.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, визначено відповідним Порядком, затвердженим постановою КМУ від 26.12.2002 №1983 (далі - Порядок №1983).

У відповідності до підпункту 2 пункту 2 цього Порядку №1983 рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні органи ДМС - стосовно іммігрантів, які підпадають під квоту імміграції (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС), а саме: батьків, чоловіка (дружини) іммігранта та його неповнолітніх дітей.

Згідно пункту 12 Порядку №1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Пунктом 14 Порядку №1983 визначено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених ст.10 Закону України "Про імміграцію", надсилають відповідні запити до регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби.

Положеннями ст.ст 9-11 Закону передбачений порядок подання заяви про надання дозволу на імміграцію; визначаються підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію; встановлюється порядок в`їзду іммігрантів в Україну і видачі посвідки на постійне проживання; передбачені повноваження спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції і підпорядкованих йому органів; встановлюються правила квоти імміграції.

За приписами «Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання» посвідка на постійне проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

17.05.2010 року громадянин В`єтнаму ОСОБА_1 звернувся до ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області із заявою щодо надання дозволу на імміграцію та видачі посвідки на постійне проживання в Україні.

За наслідками перевірки поданих документів та одержаної у встановленому законодавством порядку інформації, 14.06.2010 року начальником ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області затверджено висновок про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину В`єтнаму ОСОБА_1 .

Відповідач, при видачі посвідки позивачу на постійне проживання в Україні керувався зазначеними положеннями Закону України "Про імміграцію", проводив перевірку законності залишення на постійне проживання на території України, будь-яких підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію не виявив, заперечень не висловлював та визнав позивача таким, що має дозвіл на імміграцію, що мало наслідком надання посвідки на постійне проживання в Україні.

Підстави для скасування наданого дозволу на імміграцію визначені ст.12 Закону України "Про імміграцію". Дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених ст.12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

23.02.2016 року начальником ГУ ДМС України в Одеській області затверджений висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 . У висновку зазначено, що на лист Державної Прикордонної служби України Південне регіональне управління від 03.09.2015 р. №51/1279, в рамках спільної прикордонної операції «Кордон-2015», розпорядження Державної міграційної служби України від 17.06.2015р. №8-3596/2-15 та досягнутої попередньо домовленості по протидії незаконної міграцій, в період з 04.09.2015-06.09.2015 року були проведені спільні заходи, щодо виявлення та документування вищевказаної протиправної діяльності в межах Одеської області, в ході якої співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області було виявлено громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Перевіркою матеріалів справи №326980, щодо оформлення дозволу на імміграцію в Україну згідно п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію», як неповнолітній дитині іммігранта. Головним спеціалістом відділу імміграційної роботи управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області Панасюк Т.С., було здійснено перевірку особової справи громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 на предмет законності надання дозволу на імміграцію та документування посвідкою на постійне проживання.

Згідно з матеріалами справи про надання дозволу на імміграцію позивачу на момент подання заяви та на момент документування посвідкою на постійне місце проживання в Україні громадянину В`єтнаму ОСОБА_1 виповнилось 19 років, тобто він не підпадав під дію п.6. ч. 2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію".

У той же час згідно з вказаними матеріалами з боку позивача не було допущено порушень при подачі документів для отримання посвідки на постійне проживання в Україні, не було подано свідомо неправдивих відомостей, документи не містили недостовірних даних та не були підробленими.

Відповідно до п. 21-24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою КМУ №1983, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органам, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до ст.13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держкомкордон.

Отже, наведені вище вимоги Закону і Порядку №1983 покладають на органи, які розглядають питання про скасування дозволу на імміграцію обов`язок проведення всебічної перевірки на підставі відповідного подання. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

В матеріалах справи про надання дозволу на імміграцію позивачу містяться листи ГУ ДМС України в Одеській області на підтвердження запрошення позивача для встановлення законності отримання дозволу на імміграцію. Листи ГУ ДМС України в Одеській області вих. №3/3-17250 від 19.11.2015 року направлявся позивачу за адресою: АДРЕСА_3 . Проте матеріали справи про надання дозволу на імміграцію не містять жодного належного доказу документу щодо знаходження (реєстрації) громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 за вказаною адресою.

Позивач зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_4

Представником відповідача у відзиві не спростовані доводи позивача про не повідомлення його про вирішення питання щодо скасування дозволу на імміграцію та прийняте рішення, що позбавило позивача надати пояснення щодо порушеного міграційною службою питання та бути обізнаним щодо прийнятого рішення.

Вказані обставини свідчать про відсутність здійснення відповідачем всебічного вивчення питання про скасування дозволу на імміграцію та без повного аналізу інформації, що, як наслідок, свідчить про недотримання відповідачем встановленої процедури для розгляду вказаного питання, що є також підставою для визнання рішення відповідача не правомірним та його скасування як такого, що не відповідає положенням п.п. 1, 2, 3, 6,8, 9 ч. 2 ст.2 КАС України.

У висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 та відзиву на позов представник відповідача зазначив, що 25.05.2012 р. на підставі висновку ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області про визнання громадянки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (мати позивача) такою, що не має дозволу на імміграції в Україну та визнано недійсною посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 15.05.2007 видану ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області.

Проте вказані обставини не можуть свідчити про правомірність оскаржуваного рішення. Чинним законодавством не передбачено випадків скасування дозволу на імміграцію в Україну повнолітній особі у разі скасування такого ж дозволу її батькам або одному із них. Відтак, і сам факт наявності чи відсутності в батьків позивача дозволу на імміграцію в Україну жодним чином не впливає на права, свободи та обов`язки останнього.

Враховуючи положення ст.12 Закону передбачено можливість скасування дозволу на імміграцію у випадку встановлення хоча б однієї з передбачених у ній підстав. Однак, можливість скасування такого дозволу у жодному випадку не повинна ототожнюватися з обов`язком з прийняття такого рішення з урахуванням всіх обставин.

Така конструкція норми ст.12 цього Закону дозволяє суб`єкту владних повноважень при прийнятті рішення про скасування дозволу на імміграцію об`єктивно оцінити обставини, що є підставою для можливого скасування дозволу, а також обставини, які настали після отримання особою дозволу на імміграцію, та прийняти пропорційне рішення з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

У справі, яка розглядається, відповідач, прийняв оскаржуване рішення формально і без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, тобто не пропорційно. Скасування дозволу на імміграцію, здійснене виключно за формальних обставин без дослідження всіх обставин необхідності прийняття такого рішення, зумовило порушення необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані норми ст. 12 Закону.

Так, позивач понад 10 років проживає в Україні, тому скасування дозволу може призвести до погіршення усталеного способу життя позивача при відсутності будь-яких протиправних дій з його сторони.

Європейський суд з прав людини, який неодноразово вказував у своїх рішеннях, що помилки або прорахунки державних органів повинні служити вигоді зацікавлених осіб, особливо в разі відсутності інших конфліктуючих інтересів. Зокрема, у рішенні від 20.01.2012 року у справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04) ЄСПЛ зазначив про особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний якомога послідовний спосіб. Потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування" та пояснив його практичне значення, зокрема, зазначивши, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Іншими словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, відповідно до ч.1 ст.90 Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись принципом верховенства права, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу , стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На користь позивача належить стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 1681,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області.

Щодо вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом пункту першого частини третьої, частини четвертої ст.134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, до суду наданий лише договір про надання правової допомоги №Д-43/20.

Враховуючи те, що на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу представником позивача не надано жодних доказів та документів, жодних додаткових клопотань до суду не надходило, з огляду на відсутність обґрунтованості та доведеності позивачем вказаної вимоги щодо розподілу судових витрат, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 139, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , ІНПП НОМЕР_3 ) до Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області (м. Одеса, вул. Преображенська, 44, 65014, Код ) про визнання протиправним та скасування рішення від 23.02.2016 року задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Державної міграційної служби в Одеській області від 23.02.2016 року про скасування громадянину В`єтнаму ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну та скасування посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 14.06.2010 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області судові витрати за сплату судового збору в розмірі 1681,60 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.