Справа № 591/5584/20
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 р.Справа № 591/5584/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: П`янової Я.В. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 21.10.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєнко О.О., вул. Академічна, 13, м. Суми, Сумська, 40030 по справі № 591/5584/20

за позовом ОСОБА_1

до головного державного інспектора інспекційного відділу у м.Суми Державної архітектурно-будівельної інспекції України Шумера Ігоря Васильовича, Державної архітектурно-будівельної інспекції України

про визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

11.09.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови №181 від 09.10.2015 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 96-1 КУпАП.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 21.10.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до головного державного інспектора інспекційного відділу у м.Суми Державної архітектурно-будівельної інспекції України Шумера Ігоря Васильовича, Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності залишено без розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, просить суд скасувати оскаржувану ухвалу, а справу повернути на стадію розгляду справи по суті. Позивач обґрунтовує свою апеляційну скаргу тим, що про наявність постанови №181 від 09.10.2015 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 96-1 КУпАП він дізнався у серпні 2020 року, після чого звернувся до суду із зазначеним позовом. Тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно залишив його позов без розгляду з підстави пропуску строку звернення до суду.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягав на законності ухвали суду першої інстанції та просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивачем подано клопотання про розгляд справи без його участі.

На підставі частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи наявні докази, які підтверджують належне вручення ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови у жовтні 2015 року, отже оскільки позов подано у вересні 2020 року, його подано з пропуском визначеного процесуальним законодавством строку звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 2ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Так, встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, наведеної у рішенні від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, наявність законодавчо встановленого строку на звернення до суду не слід розглядати як обмеження права на судовий захист - законодавець в такий спосіб лише встановлює часові межі реалізації такого права.

Слід зазначити, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності та що сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм. Принцип юридичної визначеності застосовується не тільки щодо сторін провадження, а й до національних судів (див. рішення від 21.10.2010 року у справі «Дія-97» проти України» (Diya 97 v. Ukraine), заява № 19164/04, п. 47, з подальшими посиланнями).

Поважними ж причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Порушення має місце як тоді, коли негативні наслідки вже настали, так і тоді, коли вони лише можуть настати з певною вірогідністю.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Позивач, в обґрунтування пропуску строку на звернення до суду з вказаним адміністративним позовом вказує, що про існування оскаржуваного рішення позивач дізнався тільки у серпні 2020 року, після того як бухгалтер підприємства-роботодавця повідомив про надходження постанови державного виконавця про стягнення на заробітну платню, коли отримав матеріали проведеної перевірки, за результатами якої був притягнутий до адміністративної відповідальності.

У свою чергу, колегія суддів зазначає, що позивач був обізнаний і про проведення планової перевірки на предмет дотримання законодавства у сфері містобудівної діяльності і про розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Так, за результатами перевірки складено акт перевірки дотримання вимог законодавства сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил №416 від 31.08.2015. Відповідальній особі за здійснення авторського нагляду - головному інженеру проекту ОСОБА_1 видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил №416/1 від 31.08.2015.(а.с.62).

В ході планової перевірки отримано пояснення від виконавчого директора ПП «Медеервіс» ОСОБА_2 та головного інженера проекту «Центр медичної косметології за адресою: вул, Д.Коротченка, 3 в м.Суми» ОСОБА_1 по факту виявленого порушення. В даних поясненнях не заперечується факт виявленого порушення (а.с.66-67).

Як зазначає відповідач, телефонограмою ОСОБА_1 було запрошено з`явитись 31.08.2015 о 17:00 до Управління з метою ознайомлення з результатами перевірки та підписання документів. 31.08.2015 о 17:00 ОСОБА_1 з`явився до приміщення Управління, але від підписання матеріалів складених за результатами перевірки відмовився. Про відмову від отримання зазначено у протоколі (а.с71-72).

Разом з тим, оскаржеана постанова прийнята 09.10.2015 (а.с. 37).

Відповідно до ст. 285 КУпАП (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі,щодо якоїїї винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

Згідно з наданою копією супровідного листа №40-1018/2954-15 від 20.10.2015 постанова була направлена ОСОБА_1 за адресою реєстрації АДРЕСА_1 (а.с. 38). Про надіслання постанови поштою у відповідній графі постанови №181 від 09.10.2015 проставлена відмітка.

Відповідно до копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу поштове відправлення №335, направлене 22.10.2015 управлінням ДАБІ у Сумській області, вручене особисто Коблянському 26.10.2015 (а.с. 39).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інтсанції щодо безпідставності доводів позивача про неналежне вручення йому постанови у зв`язку з відсутністю на рекомендованому повідомленні його підпису.

Так, порядок вручення рекомендованих поштових відправлень визначений Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №270від 05.03.2009. Зі змісту п.2 зазначених правилу редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, вбачається, що рекомендоване поштове відправлення є різновидом реєстрованого поштового відправлення. Відповідно до абзаців 1,2пункту 106 Правил під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище. На бланку повідомлення про вручення поштового відправлення з позначкою "Вручити особисто", внутрішнього рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" одержувач розписується та зазначає прізвище.

Таким чином, наявність особистого підпису одержувача у повідомленні про вручення поштового відправлення вимагається лише у випадках направлення судової повістки або поштового відправлення з позначкою «вручити особисто». Для інших рекомендованих поштових відправлень у повідомленні про вручення працівником поштового зв`язку зазначається прізвище одержувача, якому воно вручене.

За таких обставин, обґрунтування причин поважності пропуску строку звернення до адміністративного суду, вказані в заяві позивача про поновлення строку звернення до суду, не вбачаються судом поважними причинами пропуску строку.

Отже, несвоєчасне здійснення необхідних для захисту своїх прав дій, через байдужість до своїх прав, на думку суду, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди при розгляді справ застосовують практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду за своєю суттю не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і шляхом встановлення строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання.

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані і рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45).

Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що ухвала Зарічного районного суду м. Суми від 21.10.2020 року відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог представника позивача.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції про залишення без розгляду позовної заяви з підстави пропуску строку звернення до суду та вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 21.10.2020 року по справі № 591/5584/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Я.В. П`янова О.В. Присяжнюк