Справа № 360/4203/20
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

16 грудня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4203/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Тихонов І.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

29 жовтня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі відповідач), в якій представник позивача просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги, виплата якої передбачена статтею 9і Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу, виплата якої передбачена статтею 9 і Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач 29 вересня 2016 року уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського складу.

На підставі наказу від 29.09.2020 року № 217 командира в/ч пп В 1428 частини прийнятий у Збройні Сили України на військову службу за контрактом, що підтверджується копією військового квитка серія НОМЕР_2 від 15 серпня 2014 року.

Позивач прибув з Чернігівського об`єднаного міського військового комісаріату та проходив службу у в/ч польова пошта НОМЕР_3 ( НОМЕР_1 )в період з 29 вересня 2016 року по 17 жовтня 2019 року.

17.10.2019 Позивач на підставі наказу командиру в/ч НОМЕР_1 № 225 від 17.10.2019 звільнений в запас відповідно до пп "а" ( у зв`язку із закінченням контракту), п.2 ч.5 ст.26 Закону України " Про військовий обов`язок і військову службу" що підтверджується копією військового квитка серія НОМЕР_2 від 15 серпня 2014 року.

17.10.2019 Наказом № 225 командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Позивача, виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та знятий з усіх видів забезпечення та вибув до Чернігівського об`єднаного міського військового комісаріату Чернігівської області для постановки на військовий облік. Тобто, 17 жовтня 2019 року є останнім днем служби позивача.

Позивачу ані під час проходження служби, ані після фактичного прибуття до в/ч польова пошта НОМЕР_3 ( НОМЕР_1 ), яка дислокувалася у 2016 році у м. Тернопіль Тернопільська область, ані під час під час звільнення 17.10.2019 підйомна допомога у відповідності до частини третьої статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», наказу Міністра оборони України від 22.10.2001 № 370 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги» виплачена не була.

Під час військової служби позивачем та після до командування в/ч польова пошта НОМЕР_3 ( НОМЕР_1 ) направлялися рапорти про виплату підйомної допомоги, але станом на час звернення до суду підйомна допомога виплачена не була.

Позивач повторно звертався до відповідача та Call- центру Міністерства оборони України, щодо не виплати підйомної допомоги та отримав відповідь від 25.08.2020 № 501/25/753, що позивач до фінансово- економічної служби частини не зверталися та документів, що підтверджують місце реєстрації проживання до призову на військову службу, не надавали.

Листом, від 04 вересня 2020 року № 6141 Військової частини НОМЕР_1 позивача повідомлено, що довідку про розрахунок підйомної допомоги направити не можуть, оскільки у військовій частини НОМЕР_1 відсутні облікові дані з яких можливо встановити правомірність отримання такої допомоги.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (арк. спр. 23-24).

Відповідач відзив на позовну заяву та витребувані судом документи не надав.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статті 90 КАС України, судом встановлено таке.

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) з 2014 року проходив військову службу в Збройних силах України, що підтверджується наявними копіями паспорта громадянина України (а.с. 6-7), картки платника податків (а.с. 7) та військовим квитком (а.с. 11-13).

22.07.2015 позивач отримав статус та посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_5 (а. с. 10).

29.06.2016 наказом № 217 командира Військової частини НОМЕР_6 позивач з 29.09.2016 зараховано до списків особливого складу військової частини (а.с. 14).

17.10.2019 наказом № 225 командира Військової частини НОМЕР_1 позивача звільнено відповідно до пп. «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (арк. спр. 13).

З листа від 25.08.2020 № 501/25/753 судом встановлено, що позивачу підйомна допомога, виплата якої передбачена статтею 9 і Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", не надавалася (а.с. 16).

Дані обставини сторонами не заперечуються та не є предметом доказування.

Спір в даній адміністративній справі виник з приводу не нарахування та не виплати відповідачем виплати підйомної допомоги.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно ст. 40 Закону №2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 р. (далі - Закон №2011) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення згідно з положеннями ч. 2 зазначеної статті входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Нормами ч. 4 ст. 9 Закону №2011 передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 91 Закону №2011 при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.

Окрім того, нормами ч. 1 ст. 9-1 Закону №2011 передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

З листа від 25.08.2020 № 501/25/753 судом встановлено, що позивачу підйомна допомога, виплата якої передбачена статтею 9 і Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", не надавалася (а.с. 16).

З огляду на викладене позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача в частині виплати позивачу підйомної допомоги, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору, судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (, місцезнаходження: 46002, м Тернопіль, вул. Дубовецька, буд. 1) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги, виплата якої передбачена статтею 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу, виплата якої передбачена статтею 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у відповідності до вимог п. 15.5 Розділу VII "Перехідних положень" КАС України (у редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017).

Суддя І.В. Тихонов