Справа № 120/4995/20-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 грудня 2020 р. Справа № 120/4995/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна механізована компанія" до Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна механізована компанія» (далі - позивач) з адміністративним позовом до Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області (далі відповідач 1), Державної служби України з безпеки на транспорті (відповідач 2) про визнання протиправною та скасування постанови.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначив, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №198392 від 18.08.2020 прийнята відповідачем із порушенням норм діючого законодавства, без урахування властивостей вантажу, а також відсутності у перевізника обов`язку отримувати дозвіл на перевезення подільного вантажу.

Ухвалою суду від 23.09.2020 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зазначив, законодавством не визначено різниці між зважуванням транспортних засобів у разі перевезення подільних, неподільних, або наливних вантажів. Також зазначив, що водій, який здійснює вантажні перевезення, зокрема сипучого вантажу, зобов`язаний дотримуватись встановлених правил, з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступні обставини.

Так, 10.07.2020 у пункті габаритно-вагового контролю на автомобільній дорозі М-12 320 км., посадовими особами Укртрансбезпеки було проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки DAF , д.н.з. НОМЕР_1 та причіпу MEGA, д.н.з. НОМЕР_2 .

Під час зважування транспортного засобу марки DAF, д.н.з. НОМЕР_1 та причіпу MEGA, д.н.з. НОМЕР_2 було встановлено фактичне навантаження на 1 вісь 6,6 кг, при нормативно допустимій 11000 кг, на 2 вісь 9,05 кг, при нормативно допустимій 11000 кг, на 3-ю строєну вісь 24,05 кг, при нормативно допустимих - 22000 кг та фактична маса - 39700 кг, при допустимих - 40000 кг.

За результатами проведеного вагового контролю, посадовими особами Укртрансбезпеки складено акт №032341 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 10.07.2020 та Розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №341 від 10.07.2020 на суму 48,80 євро.

Крім того, за наслідками розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, 18.08.2020 управлінням Укртрансбезпеки у Вінницькій області винесено постанову №198392 про застосування адміністративного-господарського штрафу в розмірі 8500 грн., за порушення ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Не погоджуючись із прийнятою постановою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує таке.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України Про автомобільний транспорт від 05.04.2001 року № 2344-III (далі також - Закон № 2344-ІІІ). Так, цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Відповідно до частини 11 статті 6 Закону № 2344-III державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

За приписами частини 3 статті 6 Закону № 2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку автомобільного транспорту.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 103 (далі - Положення № 103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, підготовку пропозицій щодо їх удосконалення, а також законодавства про судноплавство на суднах, у морських і річкових портах, територіальних та внутрішніх водах, на внутрішніх водних шляхах України, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 8 Положення № 103).

Відповідно до ч. 12 ст. 6 Закону N 2344-III, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, наявністю відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням ними ліцензійних умов, а також процедуру здійснення державного нагляду за забезпеченням такими суб`єктами господарювання безпеки автомобільних перевезень передбачено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 N 1567 (далі - Порядок N 1567).

Зі змісту оскаржуваної постанови про застосування адміністративного-господарського штрафу за № 198392 від 18.08.2020 встановлено, що підставою для їх прийняття послугував факт порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт, а саме статті 48 Закону від 05.04.2001 № 2344-ІІІ, відповідальність за вчинення якого передбачена абз. 14 ч. 1 ст. 60 цього ж Закону.

Так, статтею 48 Закону №2344-ІІІ встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Абзацом 14 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом статті 33 Закону України "Про автомобільні дороги" від 8 вересня 2005 року № 2862-ІV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 затверджені Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, відповідно до пункту 16 яких перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначається окремими актами законодавства.

Згідно з пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (далі - Правила № 30), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України від 10.10.2001 № 1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Аналіз пункту 22.5 Правил дорожнього руху свідчить про те, що у разі перевезення небезпечних вантажів та при вантажних перевезеннях понад встановлені нормативи габаритно-вагових параметрів (крім подільних вантажів) спеціальними правилами таких перевезень є отримання відповідного дозволу або документу про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, про що йдеться у частині 4 статті 48 Закону від 05.04.2001 № 2344-ІІІ.

При цьому, абзац 3 пункту 22.5 ПДР взагалі забороняє рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на строєну вісь понад 22 тонн у разі перевезення подільних вантажів.

Варто звернути увагу на тому, що нормативно-правове визначення "подільних вантажів" відсутнє, при цьому, у частині 1 статті 183 Цивільного кодексу України наведено визначення подільної речі, під якою розуміється річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення.

В той же час, постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 затверджений Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок № 879).

Підпунктом 4 пункту 2 Порядку № 879 встановлено, що габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Також положеннями пункту 3 Порядку № 879 передбачено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Згідно з пунктами 16-18 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль. У разі коли за допомогою автоматичних зважувальних пунктів виявлено факт перевищення встановлених габаритно-вагових параметрів, габаритно-ваговий контроль транспортного засобу здійснюється на найближчому стаціонарному та/або пересувному пункті габаритно-вагового контролю. За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Крім того, за результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних. У разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України (п.п. 20, 21 Порядку № 879)

З матеріалів справи встановлено, що транспортний засіб, належний на праві власності позивачу, 10.07.2020 здійснював перевезення подільного вантажу щебню, що підтверджується актом про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №032341 від 10.07.2020.

10.07.2020 у пункті габаритно-вагового контролю на автомобільній дорозі М-12 320 км., посадовими особами Укртрансбезпеки було проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки DAF , д.н.з. НОМЕР_1 та причіпу MEGA, д.н.з. НОМЕР_2 .

Під час зважування транспортного засобу марки DAF , д.н.з. НОМЕР_1 та причіпу MEGA, д.н.з. НОМЕР_2 було встановлено фактичне навантаження на 1 вісь 6,6 кг, при нормативно допустимій 11000 кг, на 2 вісь 9,05 кг, при нормативно допустимій 11000 кг, на 3-ю строєну вісь 24,05 кг, при нормативно допустимих - 22000 кг та фактична маса - 39700 кг, при допустимих - 40000 кг., що підтверджується актом про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 032341 від 10.07.2020 року.

Разом із тим, зважаючи на те, що об`єкт перевірки здійснював перевезення подільного вантажу (відсіву), тому відповідно до абзацу 3 пункту 22.5 ПДР рух такого транспортного засобу з перевищенням вагових нормативів заборонено, що не потребувало отримання дозволу, який давав би право на рух автомобільними дорогами України, або документу про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків

Підтвердженням цього слугує лист Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 19.08.2020 року № 843зі/41/27/02-2020, яким надано відповідь на запит представника позивача від 05.08.2020 року, яким зокрема роз`яснено, що підрозділи Національної поліції не оформлюють дозволів на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у разі перевезення подільних вантажів.

За наведених обставин висновки, зроблені службовими особами відповідача у акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом від 10.07.2020 року в частині відсутності дозволу, який би давав право на рух транспортного засобу, є необгрунтованими та спростовуються наведеними вище аргументами, позаяк відповідний дозвіл на перевезення подільних вантажів у цьому разі не надається.

Крім того, суд звертає увагу на те, що у акті про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 10.07.2020 року № 234191 зазначено про порушення позивачем Постанови КМУ № 879 в частині перевезення вантажів з перевищенням вагових обмежень.

Проте, оскаржуваною постановою Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області від 18.08.2020 року встановлено порушення товариством вимог статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", якою визначається перелік документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Тобто, постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу такий застосовано за порушення позивачем статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", однак, у акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом йдеться про порушення позивачем вимог іншого правового акту, що свідчить про неузгодженість акту перевірки як документів, у яких зафіксовано зміст виявлених в ході перевірки порушень, з постановою як документом, яким на позивача накладено штраф за виявлені в ході перевірки порушення.

Отже, підсумовуючи викладене суд вважає, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 18.08.2020 року №198392 є протиправною з огляду на те, що до позивача застосовано санкції за порушення вимог статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт". Однак, у абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" йдеться про відповідальність автомобільних перевізників за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, видача якого у спірному випадку при перевезені подільного вантажу не передбачена діючим законодавством.

Тобто, відповідальність згідно абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" до позивача не могла бути застосованою, оскільки перевезення позивачем подільного вантажу (відсіву), навіть із перевищенням вагових норм, не передбачає отримання спеціального дозволу. При цьому, що саме відсутність дозволу є визначальною підставою (об`єктом) того порушення, щодо якого може наступати відповідальність, передбачена вищезазначеною нормою.

За таких обставин суд вважає, що вимагати у перевізника дозвіл на участь в дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні при перевезенні подільного вантажу, а також притягувати перевізника до відповідальності за відсутність у нього документу, який йому апріорі не може бути виданий, є неправомірним.

Наведене дає підстави суду дійти висновку про те, що ТОВ "Будівельна механізована компанія" не може нести відповідальність за абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за відсутність у нього під час перевезення подільного вантажу дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, оскільки видача таких дозволів для перевезення подільних вантажів взагалі не передбачена чинним законодавством.

Таким чином Управлінням Укртрансбезпеки у Вінницькій області прийнято оскаржувану постанову від 18.08.2020 року про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу необґрунтовано, без урахування усіх обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права при вирішенні питання про притягнення позивача до відповідальності, що вказує на наявність правових підстав для їх скасування судом як протиправної.

За таких обставин суд не вбачає необхідності надавати оцінку іншим аргументам позивача на підтримку заявлених позовних вимог, позаяк вони не впливають на викладений вище висновок суду та наявність безумовних підстав для задоволення адміністративного позову та скасування винесеної відповідачем постанови від 18.08.2020 року.

Відповідно до статтей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі статтею 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 р. № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Пунктом 8 вказаного Положення передбачено, що Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідачем у справі є Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області (територіальний орган Укртрансбезпеки), який в силу норм Кодексу адміністративного судочинства України володіє статусом суб`єкта владних повноважень, однак не є юридичною особою, що виключає можливість стягнення із відповідача сплаченого позивачкою судового збору.

Отже, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в розмірі 2102 грн. належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області про застосування адміністративно-господарського штрафу №198392 від 18.08.2020.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна механізована компанія" сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 2102 (дві тисячі сто дві гривні) гривні за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна механізована компанія" (вул. Б. Хмельницького, 1Б, с. Якушинці, Вінницький район, Вінницька область, )

Відповідачі: Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області (м. Вінниця, Хмельницьке шосе, 23)

Державна служба України з безпеки на транспорті (проспект. Перемоги, 14, м. Київ, РНОКПП 39816845)

Рішення в повному обсязі складено: 17.12.2020 р .

Суддя Віятик Наталія Володимирівна