Справа № 240/6182/20
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/6182/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Майстренко Н. М. Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

16 грудня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Граб Л.С. Іваненко Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :
Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 5069,64 грн.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів залишено без розгляду.

Не погоджуючись із даною ухвалою, позивач - військова частина НОМЕР_1 - подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що за положеннями статті 257 ЦК України строк позовної давності становить три роки.

Апелянт просить суд ухвалу від 08 вересня 2020 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши та перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про залишення без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду, передбачений статтею 122 КАС України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як встановлено судом, позивач звернувся з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 5069,64 грн.

У свою чергу, відповідно до наказу від 07.06.2017 №126 ОСОБА_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 02.06.2017 №64-рс з військової служби у запас, виключено зі списків особового складу військової частини.

Тобто, про наявну у відповідача заборгованість позивач дізнався 07.06.2017 року, в той час як позов подано до суду лише 09 квітня 2020 року відповідно до штампу на поштовому конверті.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 відкрито позовне провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Однак, після відкриття провадження у справі встановлено, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 13.08.2020 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строку для усунення недоліків шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

На виконання вимог ухвали суду 13 серпня 2020 року від позивача надійшло клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів залишено без розгляду.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

За змістом частин першої, п`ятої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі №818/1688/16 зазначено, що у випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Таким чином, розглядувана справа є публічним спором, а отже підпадає під регулювання Кодексу адміністративного судочинства України, в ч. 5 статті 122 якого, як вказано вище, визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Посилання скаржника на статтю 257 ЦК України, відповідно до якої загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, в даному випадку є некоректним, оскільки процесуальні питання спірних правовідносин мають регулюватися КАС України.

Відтак, оскільки відповідача притягнуто до матеріальної відповідальності за отримане речове майно наказом від 07.06.2017 №126, а позов подано до суду лише 09квітня 2020 року, то позивачем пропущено встановлений законом місячний строк для звернення до суду.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Як зазначено у Рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" 19 червня 2001 року (Kreuz v. Poland) (заява N 28249/95), "Право на суд" не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов`язків", пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети.

В питаннях, пов`язаних із застосуванням строків давності, Європейський суд з прав людини висловив свою позицію, зокрема, в справі "Олександр Волков проти України" (Заява N 21722/11 остаточне рішення від 27 травня 2013 року, §137), вказавши, що "… строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними ... Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень."

Таким чином право особи на звернення до суду не є необмеженим.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду не є поважними.

Частиною 15 статті 171 КАС України визначено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність для залишення позовної заяви без розгляду, оскільки позов подано із пропуском строку звернення до адміністративного суду, встановленого Кодексом, а підстави, наведені у заяві про поновлення цього строку, не є поважними.

Інші доводи, які викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки колегії суддів.

Таким чином, оспорювана ухвала відповідає вимогам процесуального закону, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Граб Л.С. Іваненко Т.В.