Справа № 640/27704/20
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Карпушової О.В.,

при секретарі - Закревській І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Газпром» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Газпром» до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання неправомірними дій та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2020 року Публічне акціонерне товариство «Газпром» (далі - Позивач, ПАТ «Газпром») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Відповідач, Департамент ДВС) про:

- визнання неправомірними дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Медведєва О.В. щодо винесення постанови від 13.10.2020 року про відкриття виконавчого провадження за №63287069;

- скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Медведєва О.В. від 13.10.2020 року про відкриття виконавчого провадження за №63287069.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.11.2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі з підстав неналежності розгляду даного позову у порядку адміністративного судочинства. Такий висновок суду обґрунтований тим, що спірні дії вчинені у межах виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва, що вказує на необхідність розгляду у вирішення даного спору у порядку господарського судочинства.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду і передати справу на розгляд до суду першої інстанції. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було враховано, що предметом оскарження у цій справі є дії державного виконавця щодо винесення постанови та сама постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору, а відтак, в силу ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та численної практики Верховного Суду указаний спір підлягає вирішенню за правилами адміністративного судочинства.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2020 року відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 16.12.2020 року.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У судовому засіданні представники Позивача доводи апеляційної скарги підтримали та просили суд її вимоги задовольнити повністю.

Представник Відповідача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції встановив, що спірні правовідносини виникли щодо протиправних, на переконання Позивача, дії та рішення Відповідача у межах виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 17.03.2017 року №910/18299/16.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, зважаючи на приписи ст. ст. 170, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», прийшов до висновку, що даний спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства, що є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

З такими висновками суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб місцевих органів виконавчої влади, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби передбачене положеннями п. 9 ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 19, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 74 вказаного Закону, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Аналогічна позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06.06.2018 року у справі № 127/9870/16-ц, від 30.01.2019 року у справі № 161/8267/17, від 03.04.2019 року у справі № 370/1034/15-ц, від 19.05.2020 року у справі № 754/2223/15-ц та від 20.05.2020 року у справі № 0340/1792/18.

Судовою колегією враховується, що із змісту доданих до позовної заяви документів вбачається, що постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС від 09.10.2020 року стягнуто з ПАТ «Газпром» виконавчий збір у межах виконавчого провадження №53823056 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 17.03.2017 року №910/18299/16. У свою чергу, виконавче провадження №63287069, постанова про відкриття якого від 13.10.2020 року та дії щодо її винесення є предметом оскарження у цій справі, вчинені на виконання постанови від 09.10.2020 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №53823056.

Отже, з урахуванням нормативної регламентації спірних правовідносин та неодноразово висловленої Великою Палатою Верховного Суду правової позиції колегія суддів приходить до висновку, що дана справа підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки спір у ній виник з приводу рішення та дії посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору.

Таким чином, судова колегія вважає, що постановлена без урахування законодавчо визначеного порядку оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору ухвала зумовила утворення перешкод особі у доступі до правосуддя, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведених обставин у сукупності, а також зважаючи на те, що за своїм змістом спірні правовідносини належать до юрисдикції адміністративного суду, судова колегія приходить до висновку про помилковість постановленої Окружним адміністративним судом міста Києва оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про відмову у відкритті провадження у справі було невірно застосовано положення статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 170, 242-244, 250, 287, 308, 310, 312, 320, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Газпром» - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2020 року - скасувати.

Справу направити до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Карпушова

Повний текст постанови складено «16» грудня 2020 року.