Справа № 280/3283/20
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2020-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 грудня 2020 року м. Дніпросправа № 280/3283/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року (головуючий суддя Новікова І.В.) в адміністративній справі

за позовом Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області

до ОСОБА_1

про стягнення податкового боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної податкової служби у Запорізькій області (далі Позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до ОСОБА_1 (далі Відповідач), в якому просило стягнути з Відповідача податковий борг в розмірі 85823,40 грн., з яких податок на доходи фізичних осіб - 85179,80 грн. та 643,00 грн. - військовий збір.

В обґрунтування адміністративного позову Позивач, зокрема, зазначив, що Відповідачем станом на момент звернення до суду з позовною заявою обліковується податковий борг в розмірі 85823,40 грн., з яких податок на доходи фізичних осіб - 85179,80 грн. та 643,00 грн. - військовий збір. Позивач вказав, що Відповідачу у встановленому порядку направлено вимогу про сплату боргу, проте, у добровільному порядку Відповідачем податковий борг не погашено.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено (а.с.82-83).

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, зокрема, зазначив, що з інтегрованої картки платника податків встановлено, що на дату сплати зобов`язань в розмірі 66242,34 грн. та 441,00 грн. за Відповідачем рахувалась недоїмка в розмірі 81686,04 грн., а тому грошові кошти сплачені на виконання зобов`язань за податковими деклараціями були спрямовані в погашення податкової заборгованості в порядку черговості. Позивачем у встановленому порядку було засобами поштового зв`язку направлено податкову вимогу, яка отримана Відповідачем засобами поштового зв`язку. Доказів скасування/відкликання податкової вимоги матеріали адміністративної справи не містять.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Відповідач, із посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що судом не було досліджено та проаналізовано з якого періоду Позивач обліковує податковий борг за Відповідачем. Також Відповідач зазначає, що податкові періоди за 2016 та 2017 роки, які були задекларовані ОСОБА_1 , були самостійно сплачені, про що свідчать платіжні доручення банківської установи та підтверджено Позивачем згідно таблиці (облікова картка за 2016-2019 рік). Визначені контролюючим органом податкові зобов`язання за 2002 рік після спливу 1095 днів з дня декларування та зарахування поточних платежів з зобов`язання за деклараціями про майновий стан починаючи з 2003 року і теперішній час є незаконними та таким, що порушує права платника податків.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що сума податкового зобов`язання, визначена в податкових деклараціях та податкового повідомленні-рішенні, є узгодженою та у встановлений законом строк Відповідачем не сплачена. Також Позивач вказує, що Кодексом не передбачено надіслання податкових вимог на кожну суму боргу, а тому податкові вимоги на борг, що утворився після надіслання вимоги не надсилались.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції 09 грудня 2020 року Відповідач та його представник підтримали вимоги апеляційної скарги.

Представник Позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши пояснення Відповідача та представників учасників справи, кожного окремо, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено, що 28.04.2017 ОСОБА_1 до Запорізької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік, в якій самостійно визначено до сплати податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 66242,34 грн. та військового збору 5520,20 грн.

Крім того, 27.04.2018 ОСОБА_1 до Запорізької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області подав податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік, в якій самостійно визначено до сплати податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 441,00 грн. та військового збору 36,75 грн.

Також, судом встановлено, що Відповідачу, відповідно до положень статті 129 Податкового кодексу України, у зв`язку із несвоєчасною сплатою узгодженого зобов`язання контролюючим органом нарахована пеня в розмірі 18496,46 грн.

Обґрунтованість відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 податкового боргу за зазначеними деклараціями була предметом розгляду адміністративної справи №808/389/18 за позовом ОСОБА_1 до Запорізької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області, Державної фіскальної служби України про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

В зазначеній адміністративній справі Позивач - ОСОБА_1 , зокрема просив суд зобов`язати Відповідача внести інформацію в інтегровану картку платника податків Позивача про вилучення неправомірно нарахованих сум податкового зобов`язання в сумі 153010,25 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23.10.2018 по справі №808/389/18 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.10.2018 по справі №808/389/18 набрало законної сили 13.02.2019 за результатами його апеляційного оскарження ОСОБА_1 .

Також, судом встановлено, що контролюючим органом, на підставі висновків Акту перевірки №1562/08-01-49-07/ НОМЕР_1 від 15.03.2019, прийнято податкове повідомлення-рішення №049194907, яким до Відповідача застосовано штрафні санкції в розмірі 684,87 грн. (залишок невиконаного зобов`язання 643,60 грн.).

Податкове повідомлення - рішення направлялось на адресу Відповідача засобами поштового зв`язку, проте не було вручено з незалежних від контролюючого органу підстав.

Відповідно до п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.58.2 ст.58 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з п.58.3 ст.58 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що сума податкового зобов`язання визначена в податкових деклараціях та податковому повідомлені-рішенні, є узгодженою та у встановлений законом строк Відповідачем не сплачена.

Також, в матеріалах адміністративної справи міститься інтегрована картка платника за спірний період, з якої вбачається, що Відповідачем дійсно сплачувалось зобов`язання в розмірі 66242,34 грн. та 441,00 грн., що самостійно визначено в податкових деклараціях.

Разом з тим, відповідно до п.89.7 ст.89 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Так, з інтегрованої картки платника податків встановлено, що на дату сплати зобов`язань в розмірі 66242,34 грн. та 441,00 грн. за Відповідачем рахувалась недоїмка в розмірі 81686,04 грн., а тому грошові кошти сплачені на виконання зобов`язань за податковими деклараціями були спрямовані в погашення податкової заборгованості в порядку

Підпунктом 16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України передбачено обов`язок платників податків сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Згідно пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до пп.20.1.34 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Згідно з п.95.1 ст.95 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Пунктом 95.2 ст.95 Податкового кодексу України передбачено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Відповідно до п.95.3 ст.95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Відповідно до п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Судом встановлено, що Позивачем у встановленому порядку було засобами поштового зв`язку направлено податкову вимогу, яка отримана Відповідачем засобами поштового зв`язку. Доказів скасування/відкликання податкової вимоги матеріали адміністративної справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність податкового боргу з єдиного податку з фізичних осіб в розмірі в розмірі 85823,40 грн., а відтак і про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 07 вересня 2020 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги Відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись статтями 243, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року у справі №280/3283/20 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 15 грудня 2020 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов