Справа № 420/5918/20
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5918/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юхтенко Л.Р., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправними дій; рішення від 18 березня 2020 року № 104/03-6 та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До суду 06 липня 2020 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправними дій щодо нездійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області від 27.02.2020 року № 5-571/2020, скасування рішення від 18 березня 2020 року № 104/03-6 про відмову у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 82% грошового утримання працюючого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області від 27.02.2020 року № 5-571/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року з урахуванням фактично проведених виплат.

Ухвалою від 09 липня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка відповідно до постанови Верховної ради України від 12 листопада 2015 року № 788-УІ11 звільнена з посади судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області та на теперішній час перебуває на обліку в ГУПФУ в Одеській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання суді у відставці у розмірі 82% суддівської винагороди з 25 листопада 2015 року, яке перераховане відповідно до постанови Овідіопольського районного суду Одеської області від 05.05.2016 року.

Позивач зазначив, що враховуючи рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020, судді України, які перебувають у відставці, мають беззаперечне право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання залежно від зміни розміру складових суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді. Оскільки з 01.01.2020 змінились складові суддівської винагороди, то виникли правові підстави для проведення перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Позивач отримала від Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області довідку про розмір суддівської винагороди, яка має бути врахована при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 01 січня 2020 року, проте відповідачем протиправно відмовлено в здійсненні такого перерахунку.

До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № 28051/20 від 20.07.2020 року), в якому відповідач заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши, що відсутні законні підстави для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача, виходячи з суддівської винагороди судді, обчисленої з базового посадового окладу у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Так, відповідач зазначив, що Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 року по справі № 1-15/2018 (4086/16) визнано таким, що не відповідає Конституції України п. 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), якими було введено певну диференціацію щодо визначення розміру суддівської винагороди та розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці в залежності від проходження кваліфікаційного оцінювання. Головним управління не оспорюється право позивача на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а лише вказується на неможливість здійснення такого перерахунку та виплати через відсутність визначеного порядку.

Позивач не скористався своїм правом на надання відповіді на відзив.

На виконання ухвали суду відповідачем надано до суду належним чином засвідчену копію пенсійної справи позивача.

Ухвалою від 29 липня 2020 року задоволено клопотання представника відповідача та зупинено провадження у справі до набрання чинності рішенням Верховного суду у зразковій справі №620/1116/20.

У зв`язку з набранням чинності рішенням Верховного суду у зразковій справі №620/1116/20 розгляд справи призначено на 19 жовтня 2020 року.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання 19 жовтня 2020 року поновлено провадження зі стадії, на якій воно було зупинено.

Ухвалою, занесеною до протоколу підготовчого судового засідання 19 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 12 листопада 2020 року

На відкрите судове засідання позивач не з`явився, повідомлений належним чином та завчасно, про що свідчить телефонограма, складена секретарем судового засідання Закуріною А.М. У позові позивач просила розглядати справу за її відсутності також до суду 16 жовтня 2020 року від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача на відкрите судове засідання також не з`явився, повідомлений належним чином та завчасно, про що свідчить розписка. Від представника відповідача до суду подано клопотання (вхід. 46138/20 від 03.11.2020 року) про розгляд справи за відсутності представника Головного управління.

Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З цих підстав, суд постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання від 12 листопада 2020 року, про продовження розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 (т.1, а.с. 49-51).

Суд встановив, що відповідно до Постанови Верховної Ради України від 12 листопада 2015 року № 788-УІІІ, ОСОБА_1 звільнено з посади судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області (т.1, а.с. 99-111).

Також, суд встановив, що відповідно до наказу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області № 41-ос/г від 24 листопада 2015 року «Про відрахування зі штату Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 », ОСОБА_1 відраховано зі штату з 24 листопада 2015 року (т.1,ас.112).

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 травня 2016 року по справі № 495/995/16-а зобов`язано Білгород-Дністровське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Одеської області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці в розмірі 82%, відповідно довідки територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання яка становить 23426,00 грн., згідно з положеннями ч 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», починаючи з 25.11.2015 року, без обмежень максимальним розміром.

Матеріалами пенсійної справи підтверджено, що розпорядженням 142777 від 17.08.2016 року ОСОБА_1 призначено пенсійним органом щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 82 % утримання від заробітку.

Таким чином, з матеріалів пенсійної справи вбачається, що позивачу у розмірі 82% грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання виплачувалась пенсія до виникнення спірних правовідносин.

Матеріалами справи підтверджено, що 27 лютого 2020 року Територіальним управлінням ДСА в Одеській області видано ОСОБА_1 довідку № 5-571/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до якої станом на 19 лютого 2020 року його суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 107202 грн., у тому числі: посадовий оклад у розмірі 63060 грн.; доплата за вислугу років (70%) 44142 грн.; доплата за перебування на адміністративній посаді (0%) в сумі 0 грн.; доплата за науковий ступінь 0,00 грн.; доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці (0%) 0,00 грн.; щомісячна доплата відповідно до ч. 6 ст. 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» 0,00 грн. (т.1.а.с.248).

Суд встановив, що 16.03.2020 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою за призначенням/перерахунком пенсії, в якій просив провести перерахунок пенсії на підставі вказаної довідки.

Також, суд встановив, що за результатами розгляду цієї заяви, ГУПФУ в Одеській області прийнято рішення про відмову у перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 18 березня 2020 року № 16, з посиланням на те, що на даний час відсутній порядок проведення довічного грошового утримання суддів у відставці з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 року по справі № 1-15/20158(4086/16) до надходження роз`яснень щодо порядку проведення такого перерахунку (т.1, а.с.249).

Не погодившись з вказаним рішенням про відмову у проведенні перерахунку, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Судом досліджена належним чином засвідчена копія пенсійної справи позивача.

Проаналізувавши положення чинного законодавства, обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню повністю, з огляду на таке. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Також у статті 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 4 частини п`ятої).

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII (надалі Закон України №1402-VIII). Цей Закон набрав чинності з 30 вересня 2016 року.

Згідно із пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Згідно із частиною першою статті 142 Закону №1402-VIІІ, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (частина друга статті 142 Закону №1402-VI).

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VI, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною четвертою та п`ятою цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII, базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень цього Закону.

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).

Законом України від 16.10.2019 №193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року:

а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (пункт 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII).

Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 №18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у своїх рішеннях, а саме: від 24.06.1999 № 6-рп/99, від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22.05.2008 № 10-рп/2008, а також у рішенні від 18.02.2020 № 2-р/2020.

Так, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні (пункти 15-17) зазначено, що згідно з положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне забезпечення або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013). Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.

Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, яким було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, визнав неконституційним.

Згідно з частиною першою статті 91 Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 06.03.2019 у справі № 638/12586/16-а та від 11.02.2020 у справі № 200/3958/19-а висловлював правовий висновок, відповідно до якого правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Тому набрання чинності рішенням Конституційного Суду України, яким визнаються неконституційними відповідні норми законодавства, тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів правовідносин до яких застосовуються (застосовувалися) положення законодавства, яке згодом було визнано неконституційним.

Відтак, такі правовідносини безпосередньо пов`язуються з дією закону. Тобто, якщо це один день (втрата чинності повністю чи в окремій частині закону за рішенням Конституційного Суду України з дня його ухвалення), то цей строк закінчується о 24 години 00 хвилини цього дня. Відповідно, з 00 годин 00 хвилин наступного дня, з дати ухвалення відповідного рішення Конституційного Суду України, до правовідносин, що регулюється таким законодавством застосовується норма, що відповідає Конституції України, вступила у силу і діє.

Таким чином, перерахунок, який просить здійснити позивач, обумовлений відновленням раніше порушених його прав з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020.

Отже, саме з 19.02.2020, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону № 1402-VIII.

При цьому зміна розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, суд доходить висновку, що з набрання чинності рішенням Конституційного Суду України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 у позивача виникло право на перерахунок довічного грошового утримання судді відповідно до Закону № 1402-VIII.

Суд встановив, що позивачу Територіальним управлінням державної судової адміністрації України в Одеській області видано довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із грошової винагороди діючого судді станом на 19 лютого 2020 року.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем було відмовлено позивачу у здійсненні перерахунку щомісячного довічного утримання рішенням про відмову у перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 18 березня 2020 року № 16, з посиланням на те, що на даний час відсутній порядок проведення довічного грошового утримання суддів у відставці з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 року по справі № 1-15/20158(4086/16) до надходження роз`яснень щодо порядку проведення такого перерахунку.

Оцінюючи надані докази та враховуючи зміст рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020, суд доходить висновку, що доводи відповідача, що послугували для відмови у проведенні перерахунку є помилковими, з таких підстав.

Так, посилання відповідача на відсутність порядку проведення перерахунку довічного грошового утримання як на підставу відмови у здійсненні такого перерахунку, відхиляються судом з тих підстав, що особливості призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України врегульовано Порядком подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, що затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1 (надалі Порядок № 3-1).

Пунктом 3 розділу 2 вказаного Порядку передбачено, що звернення за перерахунком щомісячного довічного утримання проводиться в разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Заява про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та довідка про розмір суддівської винагороди подається до органів, що призначають щомісячне довічне утримання.

Відповідно до п. 4 розділу 2 цього Порядку, перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з дня виникнення права на відповідний перерахунок.

Таке право у позивача виникло з ухваленням рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020, визнано неконституційним положення пункту 25 розділу XII „Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-УІІІ.

Разом цим, оцінюючи докази по справі, суд також враховує, що пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).

Законом України від 16.10.2019 №193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року: а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (пункт 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII).

Відповідно до ч. 4 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

У зв`язку з прийняттям рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці став відповідати розміру суддівської винагороди за приписами ст. 135 Закону № 1402-VIII, що більше ніж отримував позивач, а тому у позивача виникло право на перерахунок щомісячного довічного утримання.

Аналогічні правові висновки викладені у рішенні Верховного Суду по зразковій справі № 620/1116/20 від 16 червня 2020 року, яке набрало чинності 07.08.2020 року.

Так, у п.п. 54, 55, рішенні Верховного Суду по справі № 620/1116/20 зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання суддям за рахунок держави матеріального забезпечення, зокрема суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розмір якого повністю залежить від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Важливою є і послідовність дій законодавця, особливо з огляду на сферу суспільних відносин, у якій може проявлятись непослідовність.

Тому суд доходить висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними дії щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати щомісячного грошового утримання та протиправним рішення про відмову в перерахунку довічного грошового утримання є правомірними.

Враховуючи вище встановлені судом обставини та висновок суду щодо протиправності рішення про відмову у проведенні перерахунку довічного грошового утримання, суд доходить висновку, що решт позовних вимог є обґрунтованими та належать задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82 % згідно з довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Одеській області від 27.02.2020 року № 5-571/20 вих., суд вважає, що вони також належать задоволенню, з таких підстав.

Так, матеріалами справи підтверджено, що постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 травня 2016 року по справі № 495/995/16-а зобов`язано Білгород-Дністровське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Одеської області призначити, нарахувати та виплачувати акуловій ОСОБА_2 щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці в розмірі 82%, відповідно довідки територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання яка становить 23426,00 грн., згідно з положеннями ч 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», починаючи з 25.11.2015 року, без обмежень максимальним розміром.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, наведені обставини не підлягають доказуванню.

Таким чином, суд доходить висновку, що позивачу призначено довічне утримання у основному розмірі 82 % від суддівської винагороди з 25.11.2015 року.

Чинним Законом України «Про судоустрій і статус суддів», а саме: ч. 3 ст. 142 Закону передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Однак матеріалами справи підтверджено, що позивачу не призначалось щомісячне довічне грошове утримання на підставі ч. 3 ст. 142 Закону України № 1402-УІІІ або на підставі пункту 25 розділу XII „Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-УІІІ.

Суд зазначає, що процедури призначення та перерахунку довічного грошового утримання судді є різними за змістом і механізмом їх проведення та у разі перерахунку грошового утримання у зв`язку зі зміною складу суддівської винагороди не можуть бути застосовані процедури призначення грошового утримання суддям у відставці.

Також зменшення відсотку основного розміру грошового утримання судді, який був встановлений позивачу під час призначення йому такого утримання суперечить законодавчому принципу незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України, за виключенням якщо норми закону пом`якшують та поліпшують становище особи.

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову не довів, з посиланням на відповідні докази правомірності своїх дій, а тому позовні вимоги належать задоволенню повністю шляхом визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , як судді у відставці згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації в Одеській області від 27.02.2020 року №5-571/20 вих., починаючи з 19.02.2020 року; визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову в перерахунку ОСОБА_1 довічного грошового утримання суддів у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №16 від 18.03.2020 року та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82 % згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації в Одеській області від 27.02.2020 року №5-571/20 вих., починаючи з 19.02.2020 року, з урахуванням здійснених виплат.

Приписами ч. 1 ст. 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки, присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення належить негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому належать стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 840, 80 грн., в розмірі, що належав сплаті відповідно до закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 205,246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправними дій; рішення від 18 березня 2020 року № 104/03-6 та зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), як судді у відставці згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації в Одеській області від 27 лютого 2020 року №5-571/20 вих., починаючи з 19.02.2020 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про відмову в перерахунку ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) довічного грошового утримання суддів у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №16 від 18.03.2020 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) здійснити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82 % згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації в Одеській області від 27 лютого 2020 року №5-571/20 вих., починаючи з 19.02.2020 року, з урахуванням здійснених виплат.

Рішення суду в частині стягнення пенсії за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 840, 80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 розділу УІ Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.