Справа № 640/20453/18
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
про відмову в ухваленні додаткового рішення
14 грудня 2020 року м. Київ № 640/20453/18
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянувши заяву позивача щодо ухвалення додаткового судового рішення в адміністративній справі
за позовом ОСОБА_1

до військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.05.2020 позов задоволено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2020 апеляційну скаргу 101-ої окремої бригади охорони Генерального штабу Збройних Сид України (військової частини НОМЕР_1 ) залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2020 року без змін.

Через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярію) Окружного адміністративного суду міста Києва 27.11.2020 позивачем подано заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просить винести додаткове рішення, яким зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити^ ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за і період з 10.05.2016 по 28.02.2018 включно, застосувавши при нарахуванні таї виплаті індексації базовий місяць - січень 2008 року.

В обґрунтування поданої заяви позивач посилається на те, що судом не було вирішено питання щодо застосування при нарахуванні та виплаті індексації базовий місяць - січень 2008 року.

Відповідно до частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно частини другої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (частина третя статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України).

Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Дослідивши матеріали справи та заяву позивача про ухвалення додаткового судового рішення, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у даній справі.

Розглянувши подану позивачем заяву та додані до неї документи, суд зазначає наступне.

Дійсно, з прохальної частини позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що остання просила, зокрема, зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 10.05.2016 по 28.02.2018 включно, застосувавши при нарахуванні та виплаті індексації базовий місяць січень 2008 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.05.2020 визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 у частині невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 10.05.2016 по 28.02.2018. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) індексацію грошового забезпечення за період з 10.05.2016 по 28.02.2018. Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) документально підтверджені судові витрати у розмірі 704 (сімсот чотири гривні) 80 копійок за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

В позовній заяві позивач зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», яка набрала чинності 01.01.2008 встановлено підвищені посадові оклади військовослужбовців. Отже, базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення є саме січень 2008 року, в якому Постановою №1294 встановлені підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців.

Разом з цим, суд вважає, що в даному випадку, розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

У даній правовій ситуації індексація не була нарахована та виплачена позивачеві.

Тобто, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2020 у справі №640/2534/20.
За таких обставин, у даному випадку повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Порядку проведення індексації грошових доходів населення №1078 та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII, покладається на відповідача, а тому, підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації позивача з урахуванням базового місяця «січень 2008 року» відсутні.

При цьому, надаючи оцінку наданому позивачем листу тимчасово виконуючого обов`язки директора Департаменту юридичного забезпечення Міністерства оборони України на ім`я Державного секретаря Міністерства оборони України від 16.11.2020 №7159/з/1, суд зазначає, що такий лист не є нормативно-правовим актом та має інформаційний та рекомендаційний характер, а тому не може бути врахований судом.

Крім того, суд звертає увагу, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2020 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.05. 2020 залишено без змін.

Зважаючи на вищевикладене, суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового судового рішення по справі №640/20453/18.

Керуючись статтями 241, 243, 248, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:
В задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №640/23917/19 відмовити.

Відповідно до частини п`ятої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені. Ухвала може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення у порядок, визначений статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя Літвінова А.В.