Справа № 280/7019/20
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

16 грудня 2020 року Справа № 280/7019/20 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б, )

про визнання протиправним та скасування рішення, повідомлення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (надалі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 28.07.2020 №07 та повідомлення №245 від 27.08.2020, зобов`язати відповідача вчинити певні дії.

Обґрунтовуючи заявлений позов, позивач зазначає, що він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», проте листом (повідомленням) від 27.08.2020 №245 у призначенні пенсії відповідач відмовив, пославшись на те, що довідки №745, №746, №739 видані підприємствами, які перебувають на тимчасово окупованій території, інформація щодо перереєстрації підприємств на підконтрольній українській владі території відсутня. Вважає, що оскільки ним було надано до органів Пенсійного фонду України трудову книжку, яка містить всі записи про наявність необхідного в даному випадку стажу роботи, то довідки, на які посилається відповідач в оскаржуваному рішенні про відмову в призначенні пенсії, взагалі не повинні враховуватись, оскільки уточнююча довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії надається лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, у зв`язку із чим просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 12.10.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) у судовому засіданні 10.11.2020. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надавши до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки довідка № 745 видана Державним підприємством «Кримськазалізниця» Структурним підрозділом «Сімферопольське локомотивне депо», довідка № 746 видана Державним підприємством «Кримська залізниця» Відокремленим структурним підрозділом «Сімферопольське локомотивне депо», довідка №739 видана Державним підприємством «Кримська залізниця» Відокремленим структурним підрозділом «Сімферопольське моторвагонне депо» не можуть бути зараховані до пільгового стажу, оскільки видані підприємствами, які перебувають на тимчасово окупованій території. Інформація щодо перереєстрації підприємств на підконтрольній українській владі території -відсутня. Враховуючи викладене, просить суд відмовити у позові.

Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, дослідивши та оцінивши докази, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою від 23.07.2020 за призначенням пенсії за вислугу років на підставі статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення».

Повідомленням №245 від 27.08.2020 позивача повідомлено про прийняте Рішення відділом з питань призначення пенсій Управління застосувань пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 28.07.2020 року № 07, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії, оскільки довідки №745, №746, №739 видані підприємствами, які перебувають на тимчасово окупованій території, інформація щодо перереєстрації підприємств на підконтрольній українській владі території -відсутня.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно з статтею 52 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах.

Відповідно до пункту "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають: робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні приписи містяться і у п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637 (далі - Порядок №637).

Згідно з пунктом 20 цього Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Як вбачається із трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 :

-з 07.09.1980 по 20.07.1983 року позивач навчався в Новоолексіївському СПТУ-9 Генічеського району Херсонської області (за спеціальністю тракторист-машиніст широкого профілю з умінням виконувати роботу слюсаря ремонтника і водія автомобілів, що підтверджується копією диплому НОМЕР_3 );

-з 25.10.1983 по 24.09.1986 проходив службу в Радянській Армії;

-з 15.01.1986 по 01.12.1986 року проходив навчання в СПТУ-12 в м. Мелітополі Запорізької області (за спеціальністю помічника машиніста електровозу, що підтверджується копією диплому № НОМЕР_4 );

-з 06.12.1986 року по 01.12.1987 рік працював помічником машиніста електровоза Джанкойського локомотивного депо;

-03.12.1987 року переведений помічником машиніста електровоза, 20.03.1995 року переведений помічником машиніста електропотягу та 31.12.2007 року був звільнений у зв`язку із переведенням до відокремленого структурного підрозділу «Сімферопольське мотовагонне депо» ДП «Придніпровська залізниця» за згодою між керівниками підприємств.

-з 01.01.2008 року по 25.03.2014 рік працював помічником машиніста електропотягу, звідки звільнився у порядку переводу у відокремлений структурний підрозділ «Сімферопольське мотовагонне депо» Державного підприємства «Кримська залізниця»;

-з 26.03.2014 року по 31.12.2014 рік працював та був прийнятий у порядку переводу з відокремленого структурного підрозділу «Сімферопольське моторвагонне депо» ДП «Придніпровська залізниця» помічником машиніста електропотягу ділянки експлуатації електропотягів.

Отже, вказані періоди роботи підтверджені та зафіксовані в трудовій книжці позивача. Записи у трудовій книжці позивача виконані чітко, зрозуміло та в повному обсязі, містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені, тому надання позивачем довідок на підтвердження пільгового стажу не має бути обов`язковою умовою для такого підтвердження.

Разом із тим, на підтвердження спеціального трудового стажу в матеріалах справи наявні наступні довідки:

-№ 745 від 30.12.2014 видана Державним підприємством «Кримськазалізниця» Структурним підрозділом «Сімферопольське локомотивне депо», за змістом якої довідка видана ОСОБА_1 про те, що зазначена особа працювала повний робочий день у відокремленому підрозділі «Сімферопольське локомотивне депо» Державного підприємства «Придніпровська залізниця» і за період з 03 грудня 1987 року по 16 листопада 2003 рік, з 23 квітня 2004 року по 31 грудня 2007 рік виконував роботи: робітники, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті, працював повний робочий день, по сумісній процесії не працював, у відпустці без збереження заробітної плати не знаходився, за професією, посадою помічника машиніста електровоза, помічник машиніста електросекції (електропоїзда), що передбачено ст. 55 п. «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення»,

- № 746 від 30.12.2014 видана Державним підприємством «Кримська залізниця» Відокремленим структурним підрозділом «Сімферопольське локомотивне депо», ОСОБА_1 з 03.12.1987 року по 31.12.2007 рік працював по професії помічник машиніста електровозу, помічником машиніста електропотягу відокремленого структурного підрозділу «Сімферопольське локомотивне депо» Державного підприємства «Придніпровська залізниця» (наказ начальника Депо № 355 від 03.12.1987 року, наказ начальника депо № 108 від 28.03.1995 року, наказ начальника депо № 890ЮС від 29.12.2007 року). З 01.01.2008 року дійсно працює за професією помічник машиніста електропотягу відокремленого структурного підрозділу «Сімферопольське моторвагонне депо» Державного підприємства «Придніпровська залізниця» (наказ начальника депо № 73/ОС від 01.01.2018 року).

- №739 від 30.12.2014 видана Державним підприємством «Кримська залізниця» Відокремленим структурним підрозділом «Сімферопольське моторвагонне депо`довідка видана ОСОБА_1 в тому, що я працював повний робочий день у Відокремленому структурному підрозділі «Сімферопольське моторвагонне депо» ДП «Кримська залізниця» та за період з 26.03.2014 р. по 31.12.2014 р. виконував роботи із забезпечення безпеки руху поїздів на залізнодорожньому транспорті, організації руху потягів, працював повний робочий день, за сумісництвом не працював, у відпустках без збереження заробітної плати не знаходився, по професії, посаді помічника машиніста електропотягу. Вказана професія машиніста електропотягу дає право на пенсію за вислугу років у відповідності до ст. 55 п. «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У поданому відзиві відповідачем визнається, що за документами наданими позивачем до заяви про призначення пенсії, його страховий стаж складає - 38 років 6 днів.

Щодо доводів відповідача про те, що вказані підприємства не здійснювали реєстраційні дії щодо зміни місцезнаходження на підконтрольній українській владі території, слід зазначити таке.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15 квітня 2014 року № 1207-VII Тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Згідно із п.1 ч.1 ст. 3 Закону № 1207-VII, для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

За приписами ч.1 ст.5 цього Закону, Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

На підставі частини першої статті 17 Закону № 1207-VII передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом № 1207-VII.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Однак вказана обставина не може слугувати підставою порушення прав громадян України на пенсійне забезпечення, що відповідає правозастосовній практиці в частині застосування так званих "намібійських винятків" Міжнародного суду ООН.

У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території, не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 24 липня 2019 року у справі № 423/1324/17.

Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, суд приходить до висновку про протиправність дій пенсійного органу щодо не зарахування до стажу позивача періоду його роботи у Джанкойському локомотивному депо з 06.12.1986 року по 01.12.1987 рік, з 03.12.1987 року по 19.03.1995 рік з 20.03.1995 року по 31.12.2007 рік, у Відокремленому структурному підрозділі «Сімферопольське моторвагонне депо» Державного підприємства Придніпровська залізниця» з 01.01.2008 року по 25.03.2014 рік, у Відокремленому структурному підрозділі «Сімферопольське моторвагонне депо» Державного підприємства «Кримська залізниця» з 26.03.2014 року по 31.12.2014 рік.

За таких обставин на переконання суду спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З урахуванням того, що до спеціального стажу позивача також підлягає зарахуванню вказані вище періоди, що в сукупності становить більше ніж необхідні 12 років 6 місяців, що свідчить про наявність у позивача передбаченого п. «а» ст. 55 Закону «Про пенсійне забезпечення» права на призначення пенсії за вислугу років.

За правилами статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Судом встановлено, що позивач звернувся із заявою про призначення пенсії 23.07.2020. Отже, позивач має право на призначення пенсії з 23.07.2020.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності своїх дій, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б; ) про визнання протиправним та скасування рішення, повідомлення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області () від 28.07.2020 року за № 07 та повідомлення № 245 від 27.08.2020 року про відмову в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області () призначити ОСОБА_1 , пенсію за вислугу років на підставі п. «а» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з часу звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, тобто з 23.07.2020 року, та зарахувати до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років інформацію про стаж роботи, що міститься у довідках від 30.12.2014 року за № 745, за № 746 від 30.12.2014 року, виданих Структурним підрозділом «Сімферопольське локомотивне депо» Державного підприємства «Кримська залізниця», № 739 від 30.12.2014 року, виданої Відокремленим структурним підрозділом «Сімферопольське моторвагонне депо» Державного підприємства «Кримська залізниця».

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору в розмірі 1681,60 грн. (одна тисяча шістсот вісімсот одна гривня 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б; ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 16.12.2020.

Суддя А.В. Сіпака