Справа № 520/11004/19
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 р.Справа № 520/11004/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Національного агентства з питань запобігання корупції на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 10.02.20 року по справі № 520/11004/19

за позовом ОСОБА_1

до Національного агентства з питань запобігання корупції

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції, в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 27 червня 2019 року № 1853 "Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , головою Красноградської районної державної адміністрації".

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржуване рішення від 27.06.2019 року №1853, яке на адресу позивача направлене відповідачем 11.07.2019 засобами поштового зв`язку та отримане позивачем 18.07.2019, прийняте після закінчення строків передбачених Порядком №56 для здійснення повної перевірки декларацій, тобто було прийнято поза межами розумного строку. Позивач вказує, що будь-яких підстав для винесення рішення про результати повної перевірки декларації поза межами визначеного Порядком №56 строку законодавством не передбачено.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправним та скасування рішення - задоволено.

Визнано протиправними та скасовано рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 27 червня 2019 року № 1853 "Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , головою Красноградської районної державної адміністрації".

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що повна перевірка декларації позивача відбувалася в межах повноважень Національного агентства, а також у порядку та спосіб визначений чинним законодавством.

Під час проведення повної перевірки декларацій Позивача за 2016 рік (виправленої) Національним агентством встановлено факти подання у деклараціях позивачем недостовірних відомостей. Щодо кожного факту подання у декларації недостовірних відомостей Національне агентство надало пояснення до суду та копії документів, на підставі яких такі факти було встановлено, проте суд першої інстанції не перевірив встановлених Національним агентством фактів, які зазначені в оскаржуваних рішеннях, а рішення скасував з формальних підстав.

Відповідач звертає увагу, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції у цій справі позивача фактично позбавлено можливості подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік з достовірними відомостями, як це передбачено п. 5 рішення Національного агентства від 27.06.2019 № 1853 «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік (уточненої), поданої ОСОБА_1 , головою Красноградської районної державної адміністрації», де передбачено створення в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, можливості подання позивачем декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік з достовірними відомостями.

На думку відповідача, оскільки факти щодо декларування недостовірних відомостей поданих позивачем не були досліджені під час розгляду справи, питання достовірності/недостовірності відомостей виявлених під час проведення повної перевірки не досліджувались, дії Національного агентства щодо встановлення фактів достовірності/недостовірності не оскаржувалися, та не були скасовані, вимоги статті 45 Закону не можуть бути реалізовані.

Рішення Національного агентства, яке містить достовірні висновки щодо об`єктів декларування позивача скасовано з формальних підстав без аналізу змісту оскаржуваного рішення, що позбавило позивача можливості подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік з достовірними відомостями.

Також, відсутність висновків суду щодо фактичних обставин, а саме, щодо необхідності декларувати, встановлені Національним агентством об`єкти у декларації, не дають чіткого розуміння для позивача про необхідність декларування цих об`єктів у наступних деклараціях, а також можуть створювати у позивача хибне уявлення про те, що декларація за 2016 рік (виправлена) подана у відповідності до вимог Закону.

Відповідач зазначає, що пунктом 2 розділу III Порядку (у редакції, чинній на момент проведення перевірки та прийняття оскаржуваного рішення) визначено, що початком здійснення повної перевірки декларації є наступний за днем прийняття рішення цро проведення перевірки робочий день. Тобто прийняття рішення про початок проведення перевірки не включається в строк проведення такої перевірки.

Відповідно до пункту 12 розділу Порядку повна перевірка декларації здійснюється упродовж 60 календарних днів з дня прийняття рішення про проведення перевірки. У разі необхідності строки проведення повної перевірки декларації можуть бути продовжені, але не більше ніж на сукупний строк у 30 календарних днів.

З 15 січня 2019 набули чинності зміни до Порядку №56, внесені на підставі Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 3206 від 21.12.2018, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2019 за № 34/33005.

Порядком №56 не встановлено строк для прийняття рішення про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, тобто не передбачено, що рішення про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування повинно бути прийнято Національним агентством протягом 60 або 90 днів з моменту прийняття рішення про проведення / перевірки суб`єкта.

Відповідач наголошує, що наведені норми Порядку №56 свідчать про те, що відповідний перелік дій лише визначає набір дій, які має вчинити Національне агентство для проведення повної перевірки декларації, але ніяким чином не визначає, що у строк, визначений для проведення повної перевірки декларації, має бути прийняте рішення про початок проведення перевірки та про затвердження її результатів.

На думку відповідача, висновок суду стосовно порушення Національним агентством вимог пункту 14 розділу III Порядку №56 щодо строків проведення повної перевірки декларації позивача за 2016 рік (виправленої) є безпідставним, оскільки на момент проведення перевірки декларацій та прийняття оскаржуваних рішень, пункт 14 розділу III Порядку №56 визначає порядок перевірки декларації на наявність конфлікту інтересів декларації позивача, та взагалі не встановлює строки проведення перевірки декларацій. Отже, висновок суду про порушення Національним агентством вимог пункту 14 розділу III Порядку №56 є безпідставними та необгрунтованими.

Позивач надав до Другого апеляційного адміністативного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому зазначено, що з аналізу положень Порядку № 56 можна зробити висновок, що повна перевірка декларацій чітко обмежена конкретними строками її проведення - 60 календарних днів, з можливістю його обґрунтованого продовження, але сукупно Не більше ніж на 30 календарних днів. Тобто для проведення повної перевірки та прийняття рішення законодавством чітко визначений граничний 90- денний строк.

Разом з тим, оскаржуване рішення Національного агентства про результати здійснення повної перевірки декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 , яким встановлено зазначення у декларації недостовірних відомостей та ознаки правопорушення, пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена ст. 366-1 Кримінального кодексу України прийняті відповідачем 27.06.2019, тобто поза межами строку, встановленого Порядком № 56,

Відповідач в апеляційній скарзі на спростування вказаних обставин посилався на те, що Законом № 1700-VII та Порядком № 56 передбачені терміни для проведення перевірки, однак не передбачено термінів для затвердження рішення про результати здійснення повної перевірки декларації, що фактично нівелює пропуск строку на прийняття рішення.

Проте, позивач з такими висновками не погоджується, оскільки вважає, що визначені Порядком № 56 строки проведення повної перевірки декларації мають бути реалізовані, шляхом проведення всих дій передбачених для повної перевірки декларації, у тому числі, прийняттям остаточного рішення за результатами здійснення такої повної перевірки декларації. Таким чином, проведення Національним агентством перевірки декларації передбачає встановлену Порядком правову процедуру, яка визначає чітко визначену послідовність дій, результатом якої є обов`язкове прийняття рішення про проведення перевірки декларацій (декларації).

Позивач зауважує, що визначена Порядком № 56 правова процедура проведення повної перевірки декларацій встановлює межі вчинення повноважень Національного агентства щодо проведення ним такої перевірки і, у разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження таких дій особою, чиї інтереси вона зачіпає, до суду.

Таким чином, позивач вважає, що з урахуванням положень Закону № 1700-VII та Порядку № 56, правомірно очікував, що така перевірка буде проведена відповідно до встановленої правової процедури, яка визначає чітку послідовність дій проведення повної перевірки декларації особи із зазначенням способів та методів її здійснення, підстав, порядку, форми та строків такої діяльності.

Згідно з наказом Національного агентства з питань запобігання корупції від 16 березня 2020 року № 97/20 Порядок №56 втратив чинність.

15 квітня 2020 року Наказом Національного агентства з питань запобігання корупції №144/20 затверджено новий Порядок проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій Держави або місцевого самоврядування, який регламентує Чіткий строк для складання та підписання рішення (довідки) про проведення повної перевірки.

Таким чином подальше прийняття наказу Національного агентства з питань запобігання корупції № 144/20 свідчить про усунення та врегулювання проблематики з питання строку прийняття рішення про проведення перевірки, зокрема, вказує на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, покладених в основу рішення.

На думку позивача, спірне рішення від 27,06.2019 № 1853 прийняте відповідачем не на підставі, у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а також своєчасно, зокрема протягом розумного строку, тобто прийняті з порушенням пункту 14 розділу III Порядку № 56, статей 48 та 50 Закону № 1700-VII, частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та частини другої статті 19 Конституції України, тож такі рішення є протиправними та підлягають скасуванню, що було зроблено судом першої інстанції.

Крім того, представником Національного агентства з питань запобігання корупції подано до Другого апеляційного адміністративного суду клопотання про закриття провадження.

В обгрунтування зазначеного клопотання представник відповідача зазначає, що 27.10.2020 рішенням Конституційного Суду України 13-р/2020 у справі № 1-24/2020 (393/20) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними): пп 6, 8 ч. 1 ст. 11, пп 1, 2, 6-10-1, 12, 12-1 ч. 1,чч 2-5 ст. 12, ч. 2 ст. 13, ч. 2 ст. 13-1, ст. 35, абз 2-3 ч. 1 ст. 47, ст. ст. 48-51, чч 2-3 ст. 52, ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 № 1700-УІІ зі змінами; ст.366-1 Кримінального кодексу України.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що вказане рішення Конституційного Суду України жодним чином не може застосуватись до спірних правовідносин, які виникли у 2019 році.

Станом на час виникнення спірних правовідносин (дата прийняття оскаржуваного рішення від 27 червня 2019 року № 1853), а також під час розгляду справи судом першої інстанції, правове регулювання відносин сторін здійснювалось у відповідності до вимог чинного Закону України «Про запобігання корупції».

При вирішенні спору у цій справі суд першої інстанції керувався положеннями законодавства, які на час розгляду справи № 520/11004/19 були чинними.

З доводами заявника про те, що за наслідком прийняття рішення Конституційним Судом від 27 жовтня 2020 року Національне агентство позбавлено повноважень, наданих Законом України «Про запобігання корупції» в даному адміністративному провадженні втратило ознаки суб`єкта владних повноважень, колегія суддів не погоджується.

Згідно п.1 ст.4 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.10.2020 року №13-р/2020 у справі №1-24/2020 статус Національного агентства з питань запобігання корупції не змінювався.

Згідно п.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Станом на час прийняття оскаржуваного рішення від 27 червня 2019 року № 1853 відповідач був наділений публічно-управлінськими функціями.

Судом першої інстанції вірно визначено суб`єктивний склад сторін у справі 520/11004/19, відповідно до ст.19 КАС України.

Відтак, з огляду на викладене у сукупності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання Національного агентства з питань запобігання корупції про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 відповідно до Розпорядження президента України від 29.04.2016 №181/2016-рп «Про призначення Є.Третякова головою Красноградської районної державної адміністрації Харківської області» призначений на посаду голови Красноградської районної державної адміністрації та станом на 31.12.2016 займав цю посаду.

Національним агентством з питань запобігання корупції (далі - Національне агенство, НАЗК) прийнято рішення від 21.01.2019 №112 «Про проведення повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» згідно з додатком, зокрема відповідно до додатку вирішено провести повну перевірку поданої позивачем декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік (виправленої).

Національним агентством прийнято рішення від 22.03.2019 №825 «Про продовження строку повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» згідно з додатком, яким продовжено строк перевірки поданої позивачем декларації за 2016 рік (виправленої) з 22.03.2019 на 30 календарних днів.

Підставою прийняття рішення Національним агентством «Про продовження строку повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» від 22.03.2019 №825 було те, що до Національного агентства не надійшли пояснення від суб`єктів декларування, відповіді та інформація по суті, необхідні для проведення таких перевірок упродовж 60 календарних днів згідно з абзацом першим пункту 12 розділу III Порядку №56.

За результатами такої перевірки Національним агентством прийнято рішення від 27.06.2019 №1853 «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , головою Красноградської районної державної адміністрації».

Не погоджуючись із процедурою прийняття та висновками вказаного рішення, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої встановив порушення відповідачем процедури винесення рішення №1856 від 27.06.2019, та дійшов висновку про його протиправність та задоволення позовних вимог щодо його скасування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Механізм проведення Національним агентством з питань запобігання корупції контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статей 48 та 50 Закону України "Про запобігання корупції" визначений Порядком проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженим рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.02.2017 № 56 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.02.2017 за № 201/30069 (далі - Порядок №56).

Положеннями розділу III Порядку №56 передбачено порядок проведення повної перевірки декларацій.

Приписами пунктів 1, 5 та 6 розділу III Порядку №56 встановлено, що повна перевірка декларації може проводитися у період здійснення суб`єктом декларування діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності і полягає у: 1) з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей; 2) з`ясуванні точності оцінки задекларованих активів; 3) перевірці на наявність конфлікту інтересів; 4) перевірці на наявність ознак незаконного збагачення.

Національне агентство при проведенні повної перевірки декларації проводить перевірку всіх відомостей, що відображені в декларації, відповідно до пункту 1 цього розділу, якщо інше не визначено цим Порядком.

Повна перевірка декларації передбачає такі дії:

1) прийняття Рішення про проведення перевірки;

2) аналіз відомостей про об`єкти декларування (об`єкти нерухомості; об`єкти незавершеного будівництва (в тому числі інформація щодо власника або користувача земельної ділянки); цінне рухоме майно (крім транспортних засобів); цінне рухоме майно - транспортні засоби; цінні папери; інші корпоративні права; юридичні особи, кінцевим бенефіціарним власником (контролером) яких є суб`єкт декларування або члени його сім`ї; нематеріальні активи; доходи, у тому числі подарунки; грошові активи; фінансові зобов`язання; видатки та правочини суб`єкта декларування; посади чи роботи за сумісництвом суб`єкта декларування; членство суб`єкта декларування в об`єднаннях (організаціях) та входження до їх органів), зазначені в деклараціях суб`єкта декларування, та їх порівняння з відомостями з реєстрів, баз даних, інших інформаційно-телекомунікаційних систем державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, що можуть містити інформацію про об`єкти декларування, які мають відображатися в декларації;

3) створення, збирання, одержання, використання інформації, яка є необхідною для повної перевірки декларації, з використанням джерел інформації, визначених пунктами 8-11 цього розділу;

4) направлення Національним агентством відповідному суб`єкту декларування листа з пропозиціями надати письмові пояснення та/або копії підтвердних документів та розгляд і врахування наданих ним пояснень та/або копій підтвердних документів під час проведення повної перевірки декларації у порядку та на умовах, визначених пунктом 12 цього розділу;

5) прийняття Національним агентством Рішення про результати здійснення повної перевірки декларації.

Відповідно до пунктів 14 та 15 розділу III Порядку №56 Повна перевірка декларації за цим Порядком здійснюється упродовж 60 календарних днів з дня прийняття Рішення про проведення перевірки.

У разі необхідності строки проведення повної перевірки декларації можуть бути продовжені, але не більше ніж на сукупний строк у 30 календарних днів. Рішення про продовження повної перевірки декларації приймається Національним агентством у випадку неотримання відповідей та/або інформації по суті, необхідних для проведення повної перевірки декларації, у відповідь на запити (листи) Національного агентства до: 1) державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань; 2) суб`єкта декларування з проханням надати пояснення щодо відомостей, зазначених у декларації.

Перебіг строку повної перевірки декларації зупиняється у таких випадках: 1) звернення до суду з метою отримання інформації стосовно наявності та стану рахунків, операцій за рахунками конкретної юридичної особи або фізичної особи, фізичної особи - підприємця; 2) направлення запиту на отримання від державних та інших органів влади іноземних держав інформації, що необхідна для проведення повної перевірки декларації.

У зазначених випадках перебіг строку повної перевірки декларації зупиняється з дня відкриття судом провадження у справі (направлення відповідного запиту) до дня набрання законної сили рішенням суду (отримання відповіді на зазначений запит).

Зупинення перебігу строку повної перевірки декларації можливе в межах строків, визначених абзацами першим та другим пункту 14 цього розділу.

Згідно із пунктами 1, 3-5 розділу IV Порядку №56 за результатами проведення повної перевірки декларації Національним агентством приймається рішення про результати здійснення повної перевірки декларації (далі - Рішення про результати здійснення повної перевірки декларації).

Рішення про результати здійснення повної перевірки декларації складається з таких частин: 1) вступна частина із зазначенням дати, номера та місця складання, назви Рішення про результати здійснення повної перевірки декларації; 2) описова частина із зазначенням прізвища, імені, по батькові суб`єкта декларування, назви посади та органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування або юридичної особи публічного права, правових підстав проведення повної перевірки декларації, переліку інформації, яка використовувалася під час здійснення повної перевірки декларації, складових предмета перевірки; 3) мотивувальна частина із зазначенням встановлених Національним агентством обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, якими Національне агентство керувалося при прийнятті Рішення про результати здійснення повної перевірки декларації, і положення закону, яким воно керувалося; 4) резолютивна частина із зазначенням висновку, якого Національне агентство дійшло за результатами здійснення повної перевірки декларації, можливості оскарження цього рішення в судовому порядку.

Відповідно до статті 48 Закону України від 14.10.2014 №1700-VII "Про запобігання корупції" (далі - Закон №1700), Національне агентство проводить щодо декларацій, поданих суб`єктами декларування, такі види контролю: 1) щодо своєчасності подання; 2) щодо правильності та повноти заповнення; 3) логічний та арифметичний контроль.

Національне агентство проводить повну перевірку декларацій відповідно до цього Закону.

Порядок проведення передбачених цієї статтею видів контролю, а також повної перевірки декларації визначається Національним агентством.

Згідно зі статті 50 Закону №1700 повна перевірка декларації полягає у з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення і може здійснюватися у період здійснення суб`єктом декларування діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності.

Обов`язковій повній перевірці підлягають декларації службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, суб`єктів декларування, які займають посади, пов`язані з високим рівнем корупційних ризиків, перелік яких затверджується Національним агентством.

Обов`язковій повній перевірці також підлягають декларації, подані іншими суб`єктами декларування, у разі виявлення у них не відповідностей за результатами логічного та арифметичного контролю.

Національне агентство проводить повну перевірку декларації, а також самостійно проводить повну перевірку інформації, яка підлягає відображенню в декларації, щодо членів сім`ї суб`єкта декларування у випадках, передбачених частиною сьомою статті 46 цього Закону.

Національне агентство проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей.

При цьому, приміткою даної статті передбачено, що під службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, в цій статті розуміються, в тому числі, і керівники державних органів, юрисдикція яких поширюється на територію одного або кількох районів.

Відповідно до частини 2 статті 50 Закону №1700 у разі встановлення за результатами повної перевірки декларації відображення у декларації недостовірних відомостей Національне агентство письмово повідомляє про це керівника відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює відповідний суб`єкт декларування, та спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що спір у даній справі виник у зв`язку з проведенням перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданої ОСОБА_1 .

З аналізу вищенаведених нормативних актів убачається, що відповідно до пункту 2 розділу III Порядку № 56 початком здійснення повної перевірки декларації є день, наступний за днем прийняття рішення про проведення перевірки.

При цьому, пунктом 14 цього розділу передбачено, що Повна перевірка декларації за цим Порядком здійснюється упродовж 60 календарних днів з дня прийняття Рішення про проведення перевірки. У разі необхідності строки проведення повної перевірки декларації можуть бути продовжені, але не більше ніж на сукупний строк у 30 календарних днів.

Відтак, повна перевірка декларацій повинна тривати не більше, ніж 60 календарних днів з дня прийняття Рішення про проведення перевірки, а у виняткових випадках не більше 90 днів.

Колегія суддів зазначає, що системний аналіз пункту 6 розділу III Порядку № 56 дає підстави для висновку, що повна перевірка декларацій розпочинається рішенням про її проведення і закінчується рішенням про результати перевірки.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі 826/16495/17

Дослідивши фактичні дати щодо проведення перевірки позивача, а саме дату прийняття рішення про проведення перевірки - 21.01.2019 (початком здійснення повної перевірки декларації є 22.01.2019), дату продовження строку повної перевірки декларації - 22.03.2019, дату винесення Рішення про результати здійснення повної перевірки декларації - 27.06.2019, колегія суддів доходить висновку, що між датою початку перевірки та датою винесення Рішення у справі минуло 157 календарних днів, а з дати продовження строку перевірки до дати винесення рішення - 97 календарних днів.

Колегія суддів зауважує, що строк проведення перевірки декларації позивача з урахуванням продовження строку проведення такої перевірки повинен був закінчитися 21.04.2019.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення НАЗК прийнято поза строком перебігу повної перевірки декларації, зважаючи на приписи пункту 14 Розділу III Порядку № 56. Отже, у даному випадку органом перевірки було порушено строки проведення перевірки та прийнято Рішення № 1853 від 27.06.2019 поза межами строку перевірки.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що будь-яких підстав для винесення рішення про результати повної перевірки декларацій поза межами визначеного Порядком № 56 строку законодавством не передбачено.

Отже, колегія судів вважає помилковою позицію Національного агентства з питань запобігання корупції про відсутність чітких строків прийняття рішення за результатами повної перевірки декларації та зазначає, що тривале неприйняття передбаченого законом рішення за наслідками проведеної перевірки ставить суб`єктів декларування у стан правової невизначеності, чим порушує принцип верховенства права, закріплений у ст. 8 Конституції України.

Європейська Комісія за демократію через право (Венеціанська Комісія) у Доповіді щодо верховенства права від 04 квітня 2011 року № 512/2009 зазначила, що однією з складових верховенства права є правова визначеність; вона вимагає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на те, щоб забезпечити постійну прогнозованість (передбачуваність) ситуацій та правовідносин, що виникають.

Крім цього, в контексті наведеного колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка захищає право особи на справедливий суд.

Зокрема, у рішенні ЄСПЛ «Христов проти України» від 19 лютого 2009 року, заява № 24465/04, Суд дійшов висновку, що «право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.».

Аналіз практики Європейського Суду з прав людини дає підстави для висновку, що зазначена стаття, поміж іншого, закріплює принцип юридичної визначеності, який, в свою чергу, є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права.

Крім цього, цей принцип є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).

Зокрема, у справі «Олександр Волков проти України» від 09 січня 2013 року, заява № 21722/11, порушення принципу юридичної визначеності було констатоване Європейським судом з прав людини з огляду на відсутність у законодавстві України положень щодо строків давності притягнення судді до відповідальності за порушення присяги, в контексті дотримання вимог «якості закону» при перевірці виправданості втручання у права, гарантовані ст. 8 Конвенції.

Аналізуючи дотримання вимог «якості закону», ЄСПЛ зазначив, зокрема, таке:

«Відсутність будь-яких строків давності, що розглядалася вище за статтею 6 Конвенції, давала дисциплінарним органам повну свободу дій та порушила принцип юридичної визначеності.

Суд уже констатував, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм. Принцип юридичної визначеності застосовується не тільки щодо сторін провадження, а й до національних судів (див. рішення від 21 жовтня 2010 року у справі ««Дія-97» проти України», заява № 19164/04, п. 47, з подальшими посиланнями). Цей принцип так само застосовується до процедур, що були використані для звільнення заявника з посади, включаючи процес ухвалення рішення на пленарному засіданні парламенту […];»

Отже, колегія суддів наголошує, що принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.

Крім цього, у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №826/16495/17 зазначено, що потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними. У цьому контексті закон, яким надаються дискреційні повноваження певному державному органові, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції. Не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади. Отже, закон повинен вказати на обсяг будь-якої такої дискреції та на спосіб її здійснення із достатньою чіткістю, аби особа мала змогу відповідним чином захистити себе від свавільних дій.

Тому доводи Національного агентства щодо необмеження будь-якими строками (або в межах поняття «розумного строку») компетенції на прийняття відповідного рішення щодо повної перевірки декларації, з урахуванням принципу верховенства права, не можуть бути прийняті до уваги. Національне агентство створюється відповідно до Закону № 1700-VII і зобов`язано діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, про що зазначено у ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Так, проведення перевірки відповідно до ст. 48 та 50 Закону № 1700-VII визначено Порядком № 56. Згідно з цим порядком Національне агентство у особі відповідних структурних підрозділів за своїми обов`язками, які передбачені Законом № 1700-VII та Порядком № 56, повинне здійснювати контроль та повну перевірку декларації особи згідно з чітко встановленою правовою процедурою, визначеною у ньому.

Правова процедура (fair procedure справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. Правова процедура повної перевірки декларацій особи Національним агентством встановлює чітку послідовність дій проведення такої перевірки із зазначенням способів та методів її здійснення, підстав, порядку, форми та строків такої діяльності.

Визначена цим Порядком № 56 правова процедура проведення повної перевірки декларацій особи встановлює межі вчинення повноважень Національного агентства щодо проведення ним такої перевірки і, у разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження таких дій особою, чиї інтереси вона зачіпає, до суду.

Усі передбачені цим Порядком заходи контролю та повної перевірки декларацій повинні відповідати вказаним у п. 3 розділу І Порядку № 56 принципам, пріоритетне місце серед яких займає принцип верховенства права.

Колегія суддів зазначає, що встановлена правова процедура, як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.

Правова процедура проведення Національним агентством контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Складовою принципу юридичної визначеності є принцип легітимних очікувань, як одного із елементів принципу верховенства права.

Принцип легітимних очікувань виражає ідею, що органи публічної влади повинні не лише додержуватися вимог актів права, а й своїх обіцянок та пробуджених очікувань. Згідно з доктриною легітимних очікувань ті хто чинить добросовісно на підставі права, яким воно є, не повинні відчувати краху надій щодо своїх легітимних очікувань (п. 61 коментаря до документа Венеційської комісії «Мірило правовладдя» (2017 року), який ухвалено Венеційською комісією на 106 пленарному засіданні (Венеція, 11-12 березня 2016 року).

Отже, позивач, з урахуванням положень Закону № 1700-VII та Порядку № 56 проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, правомірно очікував, що така перевірка буде проведена відповідно до встановленої правової процедури, яка визначає чітку послідовність дій проведення повної перевірки декларації особи із зазначенням способів та методів її здійснення, підстав, порядку, форми та строків такої діяльності.

Аналогічні правові висновки у подібних відносинах щодо застосування правових норм в межах спірних правовідносин який виник з аналогічних підстав викладена у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 826/16495/17 та від 25 липня 2019 року у справі № 826/13000/18, від 07 листопада 2019 року у справі № 640/1221/19, підстав для відступу від них, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 27 червня 2019 року № 1853 "Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , головою Красноградської районної державної адміністрації" є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2020 року по справі № 520/11004/19 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національного агентства з питань запобігання корупції залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2020 року по справі № 520/11004/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 15.12.2020 року