Справа № 480/1661/20
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 р. Справа № 480/1661/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Бартош Н.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.05.2020 року, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Діска, м. Суми, повний текст складено 07.05.20 року по справі № 480/1661/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просив суд першої інстанції:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 14.02.2020 року №823966 про відмову йому в переході з пенсії за віком на пенсію в зв`язку з втратою годувальника, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області перевести його з пенсії за віком на пенсію в зв`язку з втратою годувальника, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дня подання ним відповідної заяви, а саме з 10.02.2019 року, виплативши утворену заборгованість.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що в лютому 2020 року він звернувся до відповідача із заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника у зв`язку зі смертю його дружини. Однак, відповідач відмовив у переході на пенсію по втраті годувальника з тих підстав, що позивач не відповідає критеріям призначення такого виду пенсії, передбачених ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі по тексту - Закон №1058-IV). Проте, позивач не погоджується з таким висновком відповідача, оскільки має право перейти на вказаний вид пенсії, так як є непрацездатною особою та за життя дружини перебував на її утриманні.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 07.05.2020 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, 40000, ) про визнання протиправним та скасування рішення від 14.02.2020 №823966 про відмову в переході з пенсії за віком на пенсію в зв`язку з втратою годувальника та зобов`язання перевести з пенсії за віком на пенсію в зв`язку з втратою годувальника з 10.02.2019, виплативши утворену заборгованість відмовлено.

Позивач, ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.05.2020 по справі №480/1661/20 та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що не погоджується із оскаржуваним рішенням суду першої інстанції, вважаючи його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, на підставі неправильно встановлених фактичних обставин справи. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно того, що він не має права на пенсію по втраті годувальника з огляду на те, що він не досяг пенсійного віку, як це передбачено ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Вказує, що законодавство не містить вимог щодо віку відносно осіб, які претендують на пенсію по втраті годувальника, головною вимогою для даного виду пенсії є факт перебування особи на утриманні у померлого годувальника та непрацездатність такої особи. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно того, що статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено вік для призначення пенсії за віком лише 60 років. Зазначає, що ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає право на пенсію за віком та встановлює пенсійний вік, який необхідний для призначення пенсії за віком, в той час як він вже досяг пенсійного віку та отримує пенсію за віком і перебуває на обліку у відповідача, як одержувач пенсії за віком. Вказує, що він вийшов на пенсію зі зниженням пенсійного віку, як передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому вважає, що він також відноситься до непрацездатних громадяни, оскільки набув право на пенсію за віком відповідно до статей 26 та 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що фактично він набув статусу непрацездатної особи та отримав право на перехід на пенсію по втраті годувальника ще з 16.05.2017 року, коли йому було призначено пенсію за віком. Вважає, що при винесенні оскаржуваного рішення неправильно застосував норми матеріального права з огляду на їх темпоральну дію та виніс судове рішення з неповним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

24.11.2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області подало відзив на апеляційну скаргу у справі №480/1661/20, в якому, посилаючись на необґрунтованість поданої скарги, просило залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.05.2020 року по справі №480/1661/20 без задоволення.

Враховуючи неприбуття учасників справи в судове засідання призначене на 03.12.2020 року, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, а також подання скаржником апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке було ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, на підставі положень ст.311 КАС України, колегія суддів ухвалила апеляційний розгляд справи по справі продовжити в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 05.02.2016 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області та отримує пенсію за віком, призначену на пільгових умовах за Списком №1 (а.с.73).

Позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його дружина ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , а.с.5), яка на день своєї смерті перебувала на обліку у відповідача, як одержувач пенсії про інвалідності. Розмір пенсії ОСОБА_2 був значно вищий за його розмір пенсії. З ОСОБА_2 позивач проживали разом, вели спільне господарство, на підтвердження чого надав копії свідоцтва про укладення шлюбу, акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, довідки №3 від 10.02.2020 Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради про місце проживання (а.с.4, 6-7, 8)

10.02.2020 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону №1058-IV (а.с.29-30).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 14.02.2020 №823966 було відмовлено ОСОБА_1 в переході на пенсію в зв`язку з втратою годувальника, передбаченою ст. 36 Закону №1058-IV, з підстав: пенсія в зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї, а саме чоловіку, якщо він є інвалідом або досяг пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону №1058-IV (а.с.3).

Позивач, не погодившись з вищевказаним рішенням відповідача, звернувся до суду з позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з правомірності дій відповідача у правовідносинах, з приводу яких подано позов.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (далі по тексту - Закон України №1058-IV).

Відповідно до ст.9 Закону України №1058-IV за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором (ст.10 Закону України №1058-IV).

Статтею 5 Закону України №1058-IV визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються, зокрема: коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України №1058-IV види пенсійного забезпечення, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення.

Колегія суддів зауважує, що в ч.1 ст.9 Закону України №1058-IV наведено види пенсійних виплат: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону України №1058-IV передбачено право вибору пенсійних виплат - особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Приписами ст.36 Закону №1058-IV встановлені умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Так, ч.ч.1,2 ст.36 Закону №1058-IV визначено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років;

3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

Крім того, ч. 3 ст. 36 Закону №1058-IV визначено, що до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Пунктом 5 ст.45 Закону України №1058-IV передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Колегія суддів звертає увагу, що зі змісту норми п.1 ч.2 ст. 36 Закону України №1058-IV вбачається, що непрацездатними членами сім`ї (для призначення/переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника) вважаються, зокрема, чоловік, якщо він є особою з інвалідністю або досяг пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Частиною 1 ст.26 Закону України №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Отже, необхідною умовою для призначення зазначеним особам пенсії у зв`язку з втратою годувальника або переведення на такий вид пенсії є встановлення їм інвалідності або досягнення ними пенсійного віку, передбаченого зазначеною статтею.

Колегія суддів зауважує, що наведена вище норма Закону України №1058-IV не містить іншого віку для чоловіків, окрім як 60 років.

При цьому, отримання особою пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до законодавства, яке регулює призначення такої пенсії на пільгових умовах, не дає підстав для призначення їй до досягнення, передбаченого ст.26 Закону України №1058-IV віку, пенсії у зв`язку з втратою годувальника чи переведення на цей вид пенсії.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 року по справі №750/3563/17.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що позивач отримує пенсію за віком; умова призначення - робота за списком №1.

Так, станом на момент звернення позивача 10.02.2020 р. до відповідача з заявою щодо переведення його з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, позивач не був особою з інвалідністю і йому виповнилося лише 53 роки ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), тобто він не досяг віку 60 років, передбаченого ст. 26 Закону України №1058-IV, а тому він не мав правових підстав для переходу на пенсію по втраті годувальника.

Колегія суддів звертає увагу, що скаржник помилково вважає, що маючи право на пенсію за віком на пільгових умовах, він відповідно має право на перехід пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Тобто, той факт, що позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком на пільгових умовах не є належною умовою для переходу на пенсію по втраті годувальника, оскільки останній в даному випадку не підпадає під визначення непрацездатних членів сім`ї відповідно до п. 1 ч.2 ст.36 Закону України №1058-IV (чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону) та відповідно не має правових підстав для переходу на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Доводи скаржника про те, що законодавство не містить вимог щодо віку відносно осіб, які претендують на пенсію по втраті годувальника, а головною вимогою для даного виду пенсії є факт перебування особи на утриманні у померлого годувальника та непрацездатність такої особи, а суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно того, що статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено вік для призначення пенсії за віком лише 60 років, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, як вже зазначалося вище, позивач не був особою з інвалідністю, і станом на момент звернення до пенсійного органу щодо переведення на пенсію по втраті годувальника він не досяг необхідного, у розумінні ч.1 ст.26 Закону України №1058-IV, 60 річного віку, а тому у нього не було правових підстав для переходу на такий вид пенсії.

Крім того, щодо доводів скаржника про те, що він вийшов на пенсію зі зниженням пенсійного віку, як передбаченого ст. 26 Закону України №1058-IV, а тому вважає, що він також відноситься до непрацездатних громадяни, оскільки набув право на пенсію за віком відповідно до статей 26 та 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, також доводів останнього про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що фактично він набув статусу непрацездатної особи та отримав право на перехід на пенсію по втраті годувальника ще з 16.05.2017 року, коли йому було призначено пенсію за віком, то колегія суддів їх відхиляє, з урахуванням вже висловлених вище судом апеляційної інстанції висновків, як такі, що ґрунтуються на хибному тлумаченні норм чинного законодавства.

Також, щодо посилання скаржника на те, що при винесенні оскаржуваного рішення неправильно застосував норми матеріального права з огляду на їх темпоральну дію та виніс судове рішення з неповним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, колегія суддів вважає необґрунтованими, та такими, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду даної справи.

Таким чином, враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку щодо обґрунтованості та правомірності оскаржуваного рішення відповідача (рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 14.02.2020 року №823966), яким було відмовлено позивачу в переході з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, відповідно до Закону України №1058-IV, а тому погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 1 ст.9 КАС визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Оскільки, відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, і дана справа відноситься до справ незначної складності, а також враховуючи те, що дана справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України

Керуючись ст.ст.311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.05.2020 по справі №480/1661/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло Н.С. Бартош