Справа № 814/2697/16
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2020 р. № 814/2697/16
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача: Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001
про:визнання недійсним податкове повідомлення-рішення від № 1 від 10.10.2016 р.,
ВСТАНОВИВ:

В грудні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач ) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Центральному районі міста Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 10.10.2016 № 1.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що розрахунок земельного податку є необґрунтований, оскільки позивач 16.07.2015 року подав заяву про розірвання договору оренди землі до Миколаївської міської ради та 24.06.2015 року була проведена державна реєстрація права власності на житловий будинок на цій земельній ділянці, а тому вважає, що податкове повідомлення рішення підлягає скасуванню.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.04.2017р. позов ОСОБА_1 задоволено: визнано недійсним податкове повідомлення-рішення від 10.10.2016 № 1.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, Державна податкова інспекція у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області подала до Одеського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу.

Постановою від 12.07.2017 року апеляційну скаргу податкового органу задоволено: постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.04.2017 року скасувано та прийнято по справі нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2017 року та залишити в силі постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року у справі № 814/2697/16.

Постановою Верховного Суду від 10.07.2020р. касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнено частково: постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.04.2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2017 року у справі № 814/2697/16 скасовано , а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.07.2020р. № 56/02-10 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу справи № 814/2697/16 між суддями для нового її розгляду» та витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.07.2020р. справу № 814/2697/16 передано на розгляд судді ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки від 10.08.2020р. № 15К-2020 суддя Устинов І.А. перебував на лікарняному в період з 03.08.2020р. по 07.08.2020р.

Ухвалою суду від 10.08.2020р. справу № 814/2697/16 прийнято до провадження судді ОСОБА_2 та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 15.12.2020р. суд замінив у справі відповідача на належного Головне управління ДПС у Миколаївській області (далі - відповідач).

Виходячи з матеріалів справи, судом встановлено, що позивач обґрунтовуючи позовні вимоги вказав в позові, що оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 10.10.2016 № 1, прийнятим відповідачем, позивачу було визначено суму податкового зобов`язання за платежем: «орендна плата з фізичних осіб за 2016 рік» у сумі 11046,80 грн. всупереч вимог Податкового кодексу України (далі ПК України), оскільки розрахунок вказаного податку контролюючим органом не обґрунтований (щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки), а 16.07.2015 позивач подав заяву про розірвання договору оренди землі до Миколаївської міської ради у зв`язку з тим, що 24.06.2015 була проведена державна реєстрація права власності позивача на житловий будинок на цій земельній ділянці.

У відзиві на позовну заяву наданому до суду 02.09.2020р. Головним управлінням ДПС у Миколаївській області зазначено про те, що згідно з договором оренди землі від 28.09.2004 Миколаївською міською радою передано ФО ОСОБА_1 в оренду земельну ділянку для обслуговування адміністративної будівлі по АДРЕСА_2 . Відповідно до п. 3.1 зазначеного договору він діє протягом 15 років. Зміна умов договору і припинення його дії викладені у р. 12 договору. При цьому не передбачено припинення/розірвання договору оренди земельної ділянки у разі зміни цільового призначення земельної ділянки. Крім того, у п. 4.3 вказаного вище договору оренди землі зазначено, що розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки не є сталим і змінюється у зв`язку з проведенням її щорічної індексації та внесенням змін на підставі вимог діючого законодавства й інших нормативних документів. Розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки змінюватиметься без внесення змін та доповнень до цього договору. Враховуючи, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки (з урахуванням коефіцієнту індексації) станом на 01.01.2016 складає 368226,66 грн., ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області визначено ФО ОСОБА_1 податкове зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2016 рік у сумі 11046.80 грн. (368226,66 грн. х 3%), що знайшло відображення у податковому повідомленні-рішенні від 10.10.2016 №1.

03.09.2020р. до канцелярії суду надійшла письмова відповідь на відзив від позивача, в якій ОСОБА_1 вказав, що посилання відповідача у відзиві на ст.288 ПК України є протиправним, оскільки така норма кодексу набрала чинності з 01.01.2011 року, а договір оренди укладений в 2004 році і в договорі чітко вказано, що річна орендна плата за земельну ділянку (107 кв.м.) встановлюється в розмірі 1,2 % від її нормативної грошової оцінки. На думку позивача, відповідач в порушення вимог ст.651 ЦК України і ст. 188 Господарського кодексу України, згідно яких зміна умов договору, в тому числі зміна відсоткової ставки з 1,2% до 3%/ можлива тільки за згодою сторін, на протязі 5 років незаконно стягував з нього втричі більшу орендну плату. Орендна плата за на 2016 рік повинна складати 1,2% від нормативної грошової оцінки в сумі 184407,52 грн.,тобто 2212 грн.89 коп./184407,52х1,2:100=2212,89грн. Це за умови, якщо договір оренди продовжував би діяти і в 2016 році. Позивач вважає, що відповідач же, не маючи Договору про зміну умов договору оренди земельної ділянки, незаконно, перевищуючи свої службові повноваження та 5 років стягував з позивача втричі завищену орендну плату і намагався застосувати відсоткову ставку в 3%, замість 1,2% і в 2016 році, opeндна плата в якому і є

предметом цієї судової справи.

Крім того, сторонами до справи надано додаткові пояснення, які враховуються судом при вирішенні справи по суті.

На підставі ч. 9 ст. 205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути адміністративний позов в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами.

Дослідив матеріали справи, суд виходить з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області прийняла податкове повідомлення-рішення від 10.10.2016 № 1, яким визначила суму податкового зобов`язання за платежем: орендна плата з фізичних осіб за 2016 рік в сумі 11046,80 грн.

Згідно із договором оренди землі від 28.09.2004 року Миколаївською міською радою надано позивачу в оренду земельну ділянку площею 107 кв. м за адресою АДРЕСА_2 . Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 79375,81 грн. Розмір орендної плати встановлюється у розмірі 1,2 % від її нормативної грошової оцінки.

Відповідно до п.4.3 договору розмір нормативної грошової оцінки не є сталим і змінюється у звязку з проведенням її щорічної індексації та внесенням змін на підставі вимог чинного законодавства й інших нормативних документів. Розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки змінюватиметься без внесення змін та доповнень до цього договору.

16.07.2015р. позивач звернувся до Миколаївського міського голови із заявою про розірвання договору оренди, оскільки відповідно до п.5.2 договору оренди, цільове використання земельної ділянки-землі комерційне використання, змінилось, оскільки позивач побудував на ній житловий будинок.

Позивач здійснив реконструкцію адміністративної будівля і побудував житловий будинок, 24.07.2015 року була проведена державна реєстрація права власності на житловий будинок, а 07.07.2015 року видано свідоцтво на право власності. Позивач надав суду технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, свідоцтво на право власності на нерухоме майно.

Виконавчий комітет Миколаївської міської ради листом від 30.06.2016р., 01.02.2017 р. повідомив позивача, що розгляд його питання буде винесено на розгляд чергової сесії міської ради.

Згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним.

Підпунктом 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Відповідно до п.п. 14.1.74 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу земельна ділянка - частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, цільовим (господарським) призначенням та з визначеними щодо неї правами.

Згідно з п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до п.п. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексуУкраїни орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, або за результатами аукціону.

Згідно п. 118.1 ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 ЗКУ.

Згідно п. 118.2 ст. 118 Земельного кодексу рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Згідно із вимогами п. «в» ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Відповідно до пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Пунктом 287.5 ст. 287 Податкового кодексу встановлено, що податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 288.1 статті 288 Податкового кодексу встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства.

Згідно з п. 288.2 ст. 288 Податкового кодексу платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

У відповідності до п. 288.3 ст. 288 Податкового кодексу об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Відповідно до п. 288.4 ст. 288 Податкового кодексу розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Згідно з п.п. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

Статтею 289 Податкового кодексу встановлено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кі = 1: 100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік.

У разі якщо індекс споживчих цін не перевищує 100 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 100.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Згідно листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 11.01.2016 №6-28-0.22-201/2-16 коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель становлять: 1996 рік - 1,703, 1997 рік - 1,059, 1998 рік - 1,006, 1999 рік - 1,127, 2000 рік - 1,182, 2001 рік - 1,02, 2005 рік - 1,035, 2007 рік - 1,028, 2008 рік - 1,152, 2009 рік - 1,059, 2010 рік - 1,0, 2011 рік - 1,0, 2012 рік - 1,0, 2013 рік - 1,0, 2014 рік - 1,249, 2015 рік - 1,433. Нормативна грошова оцінка земель за 2002, 2003, 2004 та 2006 роки не індексувалася.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з договором оренди землі від 28.09.2004 Миколаївською міською радою передано ОСОБА_1 в оренду земельну ділянку для обслуговування адміністративної будівлі по АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 3.1 зазначеного договору він діє протягом 15 років. Зміна умов договору і припинення його дії викладені у розділі 12 договору.

При цьому з зазначеного договору судовою колегією суду апеляційної інстанції не вбачається така підстава припинення або розірвання договору оренди земельної ділянки як зміна цільового призначення земельної ділянки.

Крім того, у п. 4.3 вказаного вище договору оренди землі зазначено, що розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки не є сталим і змінюється у зв`язку з проведенням її щорічної індексації та внесенням змін на підставі вимог діючого законодавства й інших нормативних документів. Розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки змінюватиметься без внесення змін та доповнень до цього договору.

Таким чином суд вважає, що оскільки на момент прийняття оскаржуваного повідомлення-рішення договір оренди землі від 28.09.2004 року, укладений між позивачем та Миколаївською міською радою є дійсним, позивач як орендар зобв`язаний сплатити орендну плату за землю з урахуванням коефіцієнту індексації, станом на 01.01.2016р.

Отже, відповідач як контролюючий орган повинен діяти в межах та в спосіб визначений чинним законодавством України. Відповідно до вимог ПК України саме на органи податкової служи покладено обов`язок щодо нарахування податків , в тому числі й податку з орендної плати за землю.

Виходячи з матеріалів справи, судом встановлено, що відповідачем нараховано ОСОБА_1 податкові зобов`язання по орендній платі за 2016 рік в розмірі 11046,80грн. На думку суду, позиція відповідача є обґрунтованою, доведеною перед судом належними доказами, тому оскаржуване ОСОБА_1 податкове повідомлення-рішення від 10.10.2016р. винесено відповідачем правомірно.

Отже, суд з урахуванням вищезазначеного та з урахуванням висновків Верховного Суду у справі № 814/2697/16 викладених в постанові від 10.07.2020р., приходить до висновку про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено в межах норм чинного законодавства, тому позовну вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб?єкта владних повноважень обов?язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, довів свою позицію суду та обґрунтував її належними доказами.

За таких обставин позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв , 54001, ) відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов