Справа № 240/11780/20
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 111060000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі: судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправною та скасування вимоги,
До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якій вона просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області № Ф-2662-52 від 12 березня 2020 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що було помилково сформовано та зафіксовано у поданому звіті від 08 лютого 2020 року, сума нарахованого до сплати ЄСВ за 2019 рік в розмірі 11 016,72 грн., так як позивач є інвалідом третьої групи та отримує пенсію по інвалідності, а тому не має обов`язку сплачувати єдиний соціальний внесок. Крім того, посилається на ту обставину, що будь-яких договорів з відповідачем про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування не укладала.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
08 жовтня 2020 року Головним управлінням Державної податкової служби у Житомирській області подано до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що вважає адміністративний позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідач вказав, що позивачем був сформований та поданий звіт від 08 лютого 2020 року за 2019 рік, у якому фізична особа-підприємець ОСОБА_1 самостійно визначила собі зобов`язання зі сплати єдиного внеску за 2019 рік у розмірі 11 016,72 грн. Тому, просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
У відповіді на відзив від 27 жовтня 2020 року, позивач навів аргументи, зазначені у позовній заяві. Додатково вказав, що не подавав заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, договір з відповідачем не укладав, а тому вимога про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області від 12 березня 2020 року № Ф-2662-52, є незаконною.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечив, щодо задоволення позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві та наданих усних поясненнях.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, усебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, і відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Встановлено, що з 28 листопада 2003 року ОСОБА_1 зареєстрована, як фізична особа-підприємець в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. З 01 грудня 2003 року перебуває на обліку в органах Головного управління Державної податкової служби України, та є платником єдиного податку, 2 група.
Позивач є інвалідом третьої групи, що підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_1 від 28.07.2000 року та у зв`язку із цим отримує пенсію по інвалідності.
Як було встановлено судом, 08 лютого 2020 року ФОП ОСОБА_1 було подано до Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області, звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску Форма № Д5 (річна) за 2019 рік, в якому було визначено зобов`язання по внескам в розмірі 11 016,72 грн.
Згідно квитанції № 2 від 10.02.2020 року вбачається, що поданий звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску Форма № Д5 (річна) за 2019 рік прийнято, реєстраційний № 10176804.
Позивач зазначив, що помилково було сформовано та зафіксовано у поданому Звіті від 08.02.2020 року, суму нарахованого до сплати ЄСВ в розмірі 11 016,72 грн. Позивач усвідомивши цю помилку, 29.05.2020 року подав заяву до ГУ ДПС у Житомирській області, в якій просив визнати недійсним (помилково поданим) звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску № 10176804 від 10.02.2020 року, в зв`язку із тим, що він звільнений від сплати єдиного соціального внеску.
Згідно листа від 11.06.2020 року № 6337/14/06-30-33-01-37, Головне управління ДПС у Житомирській області повідомило, що так як позивачем самостійно сформований та поданий до органів ГУ ДПС Звіт 08.02.2020 р. № 10176804 за 2019 рік, тип форми «початкова», яким ФОП ОСОБА_1 самостійно визначили собі зобов`язання зі сплати єдиного внеску за 2019 рік у розмірі 11 016,72 грн. та який станом на 11.06.2020 р. перебуває в статусі «Повністю введена. Звіт оброблено ПФУ» і вважається чинним. Таким чином, відповідно картки особового рахунку автоматизованої інформаційної системи, станом на 11.06.2020 року по особовому рахунку зі сплати єдиного внеску за 2019 рік (згідно поданого Звіту), враховуючи переплату на 01.01.2020 р. на суму 72,32 грн., рахується заборгованість (недоїмка) по сплаті самостійно визначених зобов`язань з єдиного внеску в розмірі 10 944,40 грн.
Крім того, Відповідач у вищевказаному листі зазначив, що суми самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, і є пенсіонерами за віком або особами з інвалідністю, підлягають сплаті на загальних підставах та не підлягають скасуванню. Позивач, як фізична особа-підприємець не звільняєтесь від обов`язку, щодо сплати єдиного внеску за 2019 рік та є відповідальним за несплату єдиного внеску.
Таким чином, в картці особового рахунку автоматизованої інформаційної системи, враховуючи переплату на 01.01.2020 року на суму 72,32 грн., за позивачем рахується заборгованість в розмірі 10 944,40 грн., яка виникла за рахунок самостійно поданого звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску.
16.07.2020 року відповідачем було вручено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2662-52 від 12.03.2020 року, що підтверджується поданим позивачем корінцем з відміткою про вручення.
Позивач вважає, що дана вимога є протиправна та підлягає скасуванню, оскільки обов`язок для сплати єдиного соціального внеску у нього відсутній, так як являється інвалідом 3 групи.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08 липня 2010 року (далі - Закон № 2464-VI, чинного в момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Поряд із цим, процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом № 2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 р. № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04 травня 2018 року № 469) (далі Інструкція).
За приписами п.п. 3 п. 1 розділу ІІ Інструкції, яка кореспондується з п. 4 ч.1 ст. 4 Закону № 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі які обрали спрощену систему оподаткування.
Таким чином, платниками єдиного податку є будь-які фізичні особи-підприємці не залежно від того, яку вони обрали систему оподаткування.
Згідно ч. 4 ст. ст. 4 Закону № 2464-VI, особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відтак, аналіз правових норм права дає підстави вважати, що звільнення фізичної особи-підприємця від сплати єдиного внеску можливе при наявності двох визначених умов, зокрема: - така особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда, по-друге - отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.
Разом з тим, суд зауважує, що виключення з вказаної категорії осіб становлять тільки ті фізичні особи-підприємці, які добровільно беруть участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Розділом V Інструкції передбачені умови, порядок та підстави добровільної сплати єдиного внеску та порядок укладення договорів про добровільну участь.
Водночас, відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 10 Закону № 2464-VI, платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є: особи, які досягли 16-річного віку та не перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, визначеними пунктом 1 частини першої статті 4, та не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Як вбачається із ч. 2 ст. 10 Закону № 2464-VI, особи, зазначені в частині першій цієї статті, беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування протягом строку, визначеного в договорі про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, але не менше одного року (крім договорів про одноразову сплату).
Крім того, абз. 3 ч. 3 ст. 10 Закону № 2464-VI визначено, що з особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, податковим органом в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
З аналізу викладених норм вбачається, що фізичні особи-підприємці можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Таким чином, особа, яка виявила бажання бути платником єдиного внеску, повинна подати заяву та укласти договір на добровільну участь у системі загальнообов`язкового соціального страхування.
Як вбачається із матеріалів справи та усних пояснень представника позивача, ФОП ОСОБА_1 не укладала договір з контролюючим органом на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Представник відповідача в судовому засіданні підтвердив цю обставину.
З урахуванням вищевикладеного, суд не може прийняти до уваги твердження відповідача відносно того, що позивач зобов`язаний сплатити єдиний соціальний внесок, оскільки ним добровільно подано звіт та самостійно визначено зобов`язання зі сплати єдиного внеску за 2019 рік.
Варто зазначити, що в матеріалах справи відсутня будь-яка інформація про наявність договорів на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування укладених між позивачем та відповідачем. Незважаючи на цю обставину, відповідачем було прийнято звітність від особи, але не враховано той факт, що така особа повинна подавати вказану звітність лише в разі укладення договору, щодо добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Суд погоджується із тим, що поданий позивачем звіт, не є підставою для сплати останнім єдиного соціального внеску, оскільки для такої сплати необхідна обов`язкова згода такого платника. Вказана згода висловлюється у вигляді укладання відповідного письмового договору, що передбачено чинним законодавством.
Як вбачається із п. 1 розділу V «Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 року № 435 (далі Порядок № 435), у разі виявлення помилки у Звіті до закінчення строку подання цього Звіту страхувальник повторно формує та подає Звіт у повному обсязі до органу доходів і зборів за основним місцем обліку.
Чинним вважається останній електронний або паперовий Звіт, поданий страхувальником до закінчення строків подання звітності, визначених цим Порядком, який пройшов всі контролі при завантаженні до Реєстру страхувальників та до Реєстру застрахованих осіб.
Якщо страхувальником до закінчення строку подання Звіту подаються за поточний звітний період лише окремі таблиці Звіту із зазначенням типу форми "скасовуюча", "додаткова", цей Звіт не вважається Звітом і вважається таким, що не подавався.
Однак, суд не бере до уваги посилання відповідача на ту обставину, що відповідно до розділу V Порядку № 435, позивач не скористався правом подати скасовуючий документ Звіт страхувальника із зазначенням типу форми «скасовуюча», який є підставою для повного скасування інформації, що попередньо була подана до органів доходів і зборів у формі «початкова», що призвело до виникнення боргу (недоїмки) з єдиного внеску.
Як було встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 не було подано Звіт із зазначенням типу форми «скасовуюча», так як Позивачем було виявлено помилку, після закінчення строку подання Звіту.
Враховуючи те, що позивач є особою з інвалідністю, отримує відповідну соціальну допомогу, а відтак звільнений від сплати єдиного внеску в силу вимог ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI, а договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування не укладався, ФОП ОСОБА_1 не має обов`язку зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а відтак позов підлягає задоволенню.
Зазначене також узгоджується із позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладеної в постанові від 11 лютого 2020 року у справі № 240/4809/19.
У відповідності до п. 59.1. ст. 59 Податкового кодексу України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Крім того, п. 59.4. ст. 59 Податкового кодексу України, передбачено, що податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Згідно пп. 60.1.4. п. 60.1. ст. 60 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 ст. 77 КАС України).
За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи вищевикладене, відповідачем не доведено правомірності винесеної вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2662-52 від 12 березня 2020 року.
З урахуванням вказаного, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
У зв`язку із вказаним, на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 необхідно стягнути за рахунок коштів бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області, сплачений судовий збір у сумі 840,80 грн.
Керуючись ст. ст. 6-9, 32, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,
Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області від 12 березня 2020 року № Ф-2662-52.
Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області, код ЄДРПОУ 43142501, судовий збір в сумі 840,80 (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова