Справа № 140/5928/20
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/5928/20 пров. № А/857/10366/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Матковська З.М.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 липня 2020 року (головуючий суддя Денисюк Р.С., м.Луцьк, проголошено 11:12:45) у справі № 140/5928/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання рішень протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

16.04.2020 року позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області від 20.09.2019 № 64/1144 про підтвердження періодів роботи, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за вислугу років; визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 07.02.2020 № 0300-0315-8/1177 у призначенні пенсії та зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу роботи календарно періоди роботи з 08.12.1982 по 07.04.1983, з 17.05.1985 по 31.12.1990, з 01.01.1991 по 31.12.1992, з 01.01.1993 по 28.03.2000, з 29.03.2000 по 05.12.2007, з 17.01.2008 по 19.10.2011 як трактористу-машиністу, який безпосередньо був зайнятий у виробництві сільсько- господарської продукції (період з 2000 по 2002 роки за фактичною тривалістю) та зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пункту «в» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 25.07.2019.

Позов обґрунтовує тим, що 03.02.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії як трактористу, який безпосередньо був зайнятий у виробництві сільськогосподарської продукції. Листом від 07.02.2020 його було повідомлено про відмову у призначенні пільгової пенсії у зв`язку з відсутністю довідок про підтвердження безпосередньої участі у виробництві сільськогосподарської продукції, а також з недостатністю у нього наявного трудового (страхового) стажу для призначення пільгової пенсії. Також вказано, що період роботи трактористом у СПП «Прогрес» з 17.01.2008 по 31.12.2009 зараховано за фактичною тривалістю, а період роботи з 01.01.2010 по 19.10.2011 не зараховано до стажу роботи, оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10 липня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, зазначив, що має достатній стаж роботи на посаді тракториста, на підтвердження чого ним було подано до органу Пенсійного фонду України достовірні та належні підтверджуючі документи (трудова книжка та архівні довідки), при цьому, у трудовій книжці містяться записи про кількість відпрацьованих ним вихододнів з 1991 по 2005 роки (за 2000-2002 роки відпрацював меншу від мінімуму кількість трудоднів), а тому просив зобов`язати відповідача зарахувати йому не зараховані періоди роботи пільгового стажу роботи та призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах, починаючи з 25.07.2019, у зв`язку з чим просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має посвідчення тракториста-машиніста третього класу серії НОМЕР_1 , і після досягнення віку 55 років звернувся до органу Пенсійного фонду про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Комісією при ГУ ПФУ у Волинській області за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про підтвердження періодів роботи, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за вислугу років, відповідно до записів трудової книжки, довідок від 17.06.2019 № Т-84/01-25/2-19, виданих Обєднаним трудовим архівом сільських, селищних рад Ратнівського району, довідки від 24.07.2019 №499/01.22, виданої Державним архівом Волинської області, ОСОБА_1 працював з 08.12.1982 по 07.04.1983, з 17.05.1985 по 31.12.1990 в радгоспі «Самарівський», з 01.01.1993 по 28.03.2000 в АПО «Самарівське», з 29.03.2000 по 05.12.2007 в СВК «Самарівський». Радгосп «Самарівський», на підставі наказу від 31.12.1990 № 80, було перейменовано на колгосп «Самарівський». В подальшому, господарство реорганізовано на Акціонерне пайове обєднання «Самарівське», назву якого, відповідно до протоколу від 25.03.2000 №1, змінено на СВК «Самарівський».

В ході розгляду поданих документів встановлено, що згідно відомостей про нарахування заробітної плати за 1983, 1985-1990 роки та книг нарахування заробітної плати за 1997-2007 роки відображено суми заробітку та дані про фактично відпрацьований час з вказанням посад «тракторист» та «механізатор». Наявними документами також підтверджено, що позивач в липні-жовтні 1998 року, червні-жовтні 1999 року працював комбайнером, а також у зв`язку з виробничою необхідністю був переведений з посади «тракториста» на посаду «сторожа» тимчасово на 1 місяць з 06.02.2006 відповідно до наказу від 02.02.2006 № 14.

Рішенням комісії при ГУ ПФУ у Волинській області від 20.09.2019 № 64/1144 зараховано до пільгового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи з 01.01.1991 по 31.12.1996, з 01.01.1999 по 31.12.1999 календарно, а з 01.01.1983 по 07.04.1983, з 17.05.1985 по 31.12.1990, з 01.01.1997 по 31.12.1998, з 01.01.2000 по 28.03.2000, з 29.03.2000 по 31.12.2003 за фактичною тривалістю та з 01.01.2004 по 05.02.2006, з 06.03.2006 по 05.12.2007 за фактичною тривалістю з урахуванням даних індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5. Водночас, відмовлено в зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи у зв`язку з відсутністю документального підтвердження факту зайнятості трактористом в період з 08.12.1982 по 31.12.1982 та з 06.02.2006 по 05.03.2006

03.02.2020 ОСОБА_1 звернувся із заявою про призначення пенсії за віком на підставі пункту «в» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до ГУ ПФУ у Волинській області. Як вбачається із розписки-повідомлення позивач до заяви додав: військовий квиток НОМЕР_2 ; диплом (свідоцтво, атестат) про навчання № НОМЕР_3 ; довідку із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 по день звернення; довідку про присвоєння ідентифікаційного номера; довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників; паспорт серії НОМЕР_4 ; трудову книжку НОМЕР_5 .

Листом від 07.02.2020 за № 0300-0315-8/1177 ГУ ПФУ у Волинській області повідомило позивача про те, що згідно поданих документів та даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку його страховий стаж становить 18 років 09 місяців 08 днів, в тому числі: 17 років 5 місяців 20 днів робота на посаді тракториста-машиніста. У вказаному листі зазначено, що у трудовій книжці підтверджується факт прийняття на роботу за певною професією, проте не підтверджується виконання роботи протягом повного робочого дня, наявність (відсутність) відпусток за власний рахунок, прогулів, страйків, ритмічність роботи підприємства.

Крім періодів, зарахованих комісією при ГУ ПФУ у Волинській області, відповідачем зараховано до стажу роботи позивача період роботи на посаді тракториста-машиніста з 17.01.2008 по 31.12.2009 в СПП «Прогрес» за фактичною тривалістю з урахуванням даних індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5. Період роботи з 01.01.2010 по 19.10.2011 не зараховано у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків за цей період. Відтак, відповідач дійшов висновку, що згідно з поданими документами, страховий стаж позивача становить 18 років 09 місяців 08 днів, в тому числі: 17 років 5 місяців 20 днів робота на посаді тракториста-машиніста та 06.02.2020 прийнято рішення у формі протоколу № 91 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 3 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового та страхового стажу.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту «в» частини першої статті 13 Закону №1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі. За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців. Аналогічні умови призначення пенсії трактористам-машиністам на пільгових умовах визначені пунктом 3 частини другої 2 статті 114 Закону №1058-IV.

Отже, головними умовами для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах є досягнення відповідного віку 55 років, наявність страхового стажу 27 років 6 місяців, а також стажу при виконанні робіт на посаді тракториста-машиніста, безпосередньо зайнятого у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства упродовж 20 років.

Порядок призначення пенсій на пільгових умовах цій категорії працівників роз`яснено у листі Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року №7. Так до трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, належать працівники, які оформлені на роботу трактористами-машиністами, мають відповідні посвідчення, постійно зайняті на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах протягом повного сезону сільгоспробіт в рослинництві та тваринництві. Трактористам-машиністам, які відпрацювали повний польовий період на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах, весь рік роботи зараховується до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення, і в тому випадку, якщо в міжпольовий або міжсезонний період вони виконували інші роботи на стаціонарних і причіпних установках та агрегатах, з ремонту сільськогосподарської техніки, на тваринницьких фермах тощо. Віднесення господарства до сільгосппідприємств, трактористи-машиністи яких мають право на пільгову пенсію, здійснюється відповідно до класифікатора галузей народного господарства. До сільськогосподарських належать підприємства, які виробляють продукцію рослинництва і тваринництва. Трактористи-машиністи допоміжних сільських господарств, які не мають самостійного балансу і знаходяться в складі промислових, будівельних та інших підприємств і організацій, мають право на пільгову пенсію при виконанні умов, передбачених наведених вище умов. Трактористам-машиністам, постійно зайнятим на причіпних і стаціонарних установках і агрегатах, пенсії призначаються на загальних підставах.

Право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 3 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV мають право трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства. При цьому, обов`язковою умовою для зарахування до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до вказаної норми, є безпосередня зайнятість тракториста у виробництві сільськогосподарської продукції. За відсутності однієї з умов для призначення пенсії за віком на пільгових умовах призначення вказаної пенсії неможливе.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (Порядок № 637) передбачено, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Отже, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, однак у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей, то факт безпосередньої участі у виробництві сільськогосподарської продукції підтверджується уточнюючою довідкою про підтвердження пільгового трудового стажу, з дотриманням пункту 20 Порядку №637, які особа, що звертається за призначенням пенсії, повинна надати на підтвердження стажу роботи.

Згідно з пунктом 2 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 10.10.2006 №18-1, підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.

Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Не всю трудову діяльність позивача на посаді тракториста відповідач зарахував до пільгового стажу, що вплинуло на можливість призначення йому пенсії на пільгових умовах. За розрахунком ГУ ПФУ у Волинській області пільговий стаж ОСОБА_1 становить 17 років 5 місяців 20 днів (при необхідному 20 років), а страховий стаж - 18 років 09 місяців 08 днів (при необхідному 27 років 6 місяців) при зверненні за пенсією.

З копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_6 вбачається, що позивач: 08.12.1982 прийнятий на роботу трактористом у радгосп «Самарівський», 07.04.1983 звільнений з роботи тракториста у зв`язку з призовом в ряди Радянської Армії, 17.05.1985 прийнятий на роботу трактористом в радгосп «Самарівський», 31.12.1990 звільнений у зв`язку з перейменуванням радгоспу «Самарівський» в колгосп «Самарівський», 01.01.1991 прийнятий на роботу трактористом в колгосп «Самарівський», 31.12.1992 звільнений у зв`язку з перетворенням колгоспу «Самарівський» в АПО «Самарівське», 01.01.1993 прийнятий на роботу трактористом в АПО «Самарівське», 18.07.1998 переведений помічником на період збирання зернових, 19.11.1998 переведений по закінченню сезонних робіт трактористом, 03.06.1999 переведений комбайнером на період збирання зернових, 01.11.1999 переведено трактористом у цьому ж підприємстві, 28.03.2000 звільнений у зв`язку з реорганізацією АПО «Самарівське» в СВК «Самарівський», 29.03.2000 прийнятий на роботу трактористом в СВК «Самарівський», 05.12.2007 звільнений з роботи в СВК «Самарівський» за згодою сторін, 17.01.2008 прийнятий на роботу трактористом в СГПП «Прогрес», 19.10.2011 звільнений з роботи в СГПП «Прогрес» за власним бажанням.

У графі трудової книжки «відомості про роботу» містяться записи щодо мінімуму та кількості відпрацьованих вихододнів за період з 1991-2005, з яких слідує, що ОСОБА_1 , зокрема, в 1992, 1995, 1996, 2000-2002 не виконував річного мінімуму трудової участі у господарстві. При цьому колегія суддів зазначає, що у трудовій книжці позивача не зазначено кількості відпрацьованих трудо-днів (або людино-днів) за період з 1983 року по 1992 рік.

Разом з тим, в матеріалах справи наявна архівна довідка Обєднаного трудового архіву сільських, селищних рад Ратнівського району від 17.06.2019 № Т-84/01-25/2-19 про те, що ОСОБА_1 працював у радгоспі «Самарівський» (з 1990 року колгосп «Самарівський», з 25.12.1992 Акціонерно-пайове обєднання «Самарівське», з 25.03.2000 СВК «Самарівський») с. Самари Ратнівського району і зазначені відомості про нарахування заробітної плати та про кількість відпрацьованих людино-днів за період з 1983 року по 2007 рік (а.с. 27-29). Так, з наявних записів слідує, що у 1983 році позивав відпрацював 36 трудоднів, у 1985 році - 188 трудоднів, у 1986 році 216 трудоднів, у 1987 році 150 трудоднів, у 1988 році 224 трудодні, у 1989 році 198 трудоднів, у 1990 році 231 трудодні, у 1991 році 264 трудодні, у 1992 році 196 трудоднів, у 1993 році 269 трудоднів, у 1994 році 219 трудоднів, у 1995 році 149 трудоднів, у 1996 році 159 трудоднів, у 1997 році 104 трудоднів, у 1998 році 139 трудоднів, у 1999 році 197 трудоднів, у 2000 році 153 трудодні, у 2001 році 74 трудодні, у 2002 році 72 трудодні, у 2003 році 87 трудоднів, у 2004 році 167 трудоднів, у 2005 році - 202 трудодні, у 2006 році 183 трудодні, у 2007 році 113 трудоднів.

Згідно з абзацом 2 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Наведені вище положення свідчать про те, що єдиною підставою для врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.

Суд апеляційної інстанції вказує, що у позивача наявна трудова книжка, яка дає можливість встановити характер роботи позивача в колгоспі та безпосередню зайнятість позивача у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспі. Однак, як слідує з трудової книжки у спірний період позивачем встановлена кількість людино-днів не відроблена. Колегія суддів вказує, що обчислення страхового стажу колгоспника у разі невиконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві проводиться за фактичною тривалістю у визначеному порядку, а не у календарному, як про це зазначає апелянт.

Наявні у справі докази підтверджують, що з 01.01.1983 по 07.04.1983, з 17.05.1985 по 31.12.1990, з 01.01.1997 по 31.12.1998, з 01.01.2000 по 28.03.2000, з 29.03.2000 по 31.12.2003 позивач не відпрацював законодавчо встановлений мінімум трудоднів, вказаний період повинний бути включений до стажу позивача за фактичною тривалістю. Тобто фактично у вказаний період роботи в колгоспі, позивачем було вироблено людино-днів менше від встановленого мінімуму. При цьому в трудовій книжці не зазначено причини невиконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві. Разом з тим, у період роботи в колгоспі з 01.01.1991 по 31.12.1996, з 01.01.1999 по 31.12.1999, позивачем було вироблено людино-днів відповідно до встановленого мінімуму.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем правомірно було зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи в колгоспі з 01.01.1991 по 31.12.1996, з 01.01.1999 по 31.12.1999 календарно, а з 01.01.1983 по 07.04.1983, з 17.05.1985 по 31.12.1990, з 01.01.1997 по 31.12.1998, з 01.01.2000 по 28.03.2000, з 29.03.2000 по 31.12.2003 - саме за фактично відпрацьований час. Разом з тим, з архівних витягів (а.с. 30-37) слідує, що позивач з 13.12.1982 по 07.04.1983, з 29.05.1985 по 31.12.1990, з 01.01.1991 по 01.12.1992, з 01.01.1993 по 28.03.2000, з 29.03.2000 по 05.12.2007 працював на посаді тракториста у радгоспі «Самарівський» (з 1990 року колгосп «Самарівський», з 25.12.1992 Акціонерно-пайове обєднання «Самарівське», з 25.03.2000 СВК «Самарівський») с. Самари Ратнівського району. Також зазначено, що у наказах директора з кадрових питань за 1982-2007 роки наказів про надання відпустки без збереження заробітної плати ОСОБА_1 не виявлено.

Наявні в матеріалах справи архівні довідки та копія трудової книжки не містять усіх відомостей щодо безпосередньої зайнятості позивача у виробництві сільськогосподарської продукції у спірні періоди. Отже записами в трудовій книжці не можливо підтвердити всі спірні періоди роботи позивача на посаді тракториста саме щодо безпосередньої зайнятості позивача у виробництві сільськогосподарської продукції.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що внесення до трудової книжки відомостей про безпосередню зайнятість у виробництві сільгосппродукції жодним нормативним актом не передбачено, а тому в даному випадку, самі лише записи в трудовій книжці не можуть слугувати належним доказом по справі.

Колегія суддів зазначає, що оскільки на дату звернення із заявою про призначення пенсії, страховий стаж роботи позивача становив менше 27 рокі 6 місяців, з них менше 20 років на роботі тракториста- машиніста, який був безпосередньо зайнятий у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, тому позивач права на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 3 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV немає.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.242, 243, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 липня 2020 року у справі № 140/5928/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 14 грудня 2020 року