Справа № 500/269/20
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/269/20

14 грудня 2020 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Баб`юка П.М. розглянувши у письмовому провадженні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Управління державної казначейської служби України у Кременецькому районі Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України (далі, також - відповідач 1), Управління державної казначейської служби України у Кременецькому районі Тернопільської області (далі, також - відповідач 2), треті особа, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та Кременецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, про стягнення з Державного бюджету України на його користь шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 38226,87 грн шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до Постанови КМУ від 22.08.2018 року №628 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» реорганізовано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області шляхом приєднання, зокрема, Кременецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Тому, суд приходить до висновку, що суб`єктним складом учасників даної справи є: позивач - ОСОБА_1 ; відповідач 1 - Держава Україна в особі Державної казначейської служби України; відповідач 2 - Управління державної казначейської служби України у Кременецькому районі Тернопільської області; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що з 04.10.2016 він перебував на обліку у Кременецькому об`єднаному управлінні пенсійного фонду України в Тернопільській області, де йому призначено та виплачується щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-VII, пункт 164.2 статті 164 Податкового кодексу України доповнено підпунктом 164.2.19, яким передбачено включення до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять тисяч гривень на місяць, - у частині такого перевищення. Вказані зміни набули чинності з 1 липня 2014 року. Отже, з часу перебування на обліку, а саме з жовтня 2016 року по лютий 2018 (включно) щомісячне довічне грошове утримання позивача оподатковувалося.

Вказує, що Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2018 №1-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення. Вважає, що утримані з його щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, кошти є збитками відповідно до вимог пункту другого частини другої статті 22 Цивільного кодексу України, тому звернувся із даним позовом до суду.

Ухвалою судді від 04.03.2020 позовну заяву повернуто позивачу.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2020 ухвалу судді Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 про повернення позовної заяви скасовано, справу №500/269/20 направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.10.2020 визначено головуючого суддю у справі Шульгача Миколу Петровича.

Ухвалою судді від 13.10.2020 заяву судді Тернопільського окружного адміністративного суду Шульгача Миколи Петровича про самовідвід в адміністративній справі №500/269/20 задоволено.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2020 визначено головуючого суддю у справі ОСОБА_2 .

Ухвалою від 19.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Від третьої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області 06.11.2020 надійшли пояснення, в яких зазначено, що рішенням Конституційного Суду України №1-р/2018 від 27.02.2018 має перспективну дію, тобто поширюється на правовідносини, які виникають після такого рішення, тому стягнення за попередні періоди утриманих податків із грошового довічного утримання суддів неможливе. Вважає, що рішення Конституційного Суду України на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки вони виникли до прийняття такого рішення.

Від представника відповідача1 на адресу суду 08.12.2020 надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти позовних вимог заперечив. Зокрема, в обґрунтування зазначає, що щомісячне довічне грошове утримання оподатковувалось до прийняття Конституційним Судом України рішення від 27.02.2018 № 1-р/2018, отже, до прийняття Конституційним Судом України вказаного рішення, зокрема станом на час виникнення спірний відносин, положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України підлягали застосуванню у відповідності до чинного на той момент законодавства. У позивача, на момент коли з його довічного грошового утримання до державного бюджету відраховувалися податки, не було законних сподівань на отримання довічного грошового утримання без оподаткування, оскільки на цей момент діяли правові норми абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК України. Вважає, що визнання положень абзаців тринадцятого, чотирнадцятого пункту 32 розділу VI Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» та положень абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України неконституційними не є порушенням цивільного права позивача. Стверджує, що відшкодувати шкоду, завдану фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, за рахунок Державного бюджету, без внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік неможливо оскільки згаданими Законами не передбачено бюджетних призначень на відшкодування вищенаведеного виду шкоди. Просить у задоволенні позову відмовити.

Від представника відповідача2 08.12.2020 надійшов відзив на позовну заяву, у якому він проти позовних вимог заперечив. В обґрунтування зазначено аналогічні мотиви, що наведені у відзиві представника відповідача1.

Від всіх учасників справи надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , як суддя у відставці, з 04.10.2016 отримує у Кременецькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду у Тернопільській області щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Відповідно до довідки №1927/02 від 13.04.2018 про суму утриманого податку на доходи фізичних осіб та військового збору з щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 утримано в період з листопада 2016 по лютий 2018 податок з доходів фізичних осіб на суму 35286,33 грн та військовий збір на суму 2940,54 грн, в загальній сумі, - 38226,87 грн (аркуш справи 62).

Не погоджуючись з вказаним, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Законом України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні №1166-VII від 27.03.2014 пункт 164.2 ст.164 ПК України доповнено новим підпунктом 164.2.19, яким передбачено включення до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять тисяч гривень на місяць, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Відповідно до Закону України №71-VIII від 28.12.2014 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" до вказаної норми ПК України внесено нові зміни, що набрали чинності з 01.01.2015р., згідно з якими оподаткуванню податком підлягали суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Відповідно до Закону України №1411-VІІІ від 02.06.2016 "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо звільнення від оподаткування пенсій", який набрав чинності з 01.07.2016, підпункт 164.2.19 п.164.2 ст.164 ПК України викладено в наступній редакції: суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2018 від 27.02.2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого пп.164.2.19 п.164.2 ст.164 ПК України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Положення абзацу першого пп.164.2.19 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Положення абз. першого пп.164.2.19 п.164.2 ст.164 втратило чинність, як таке, що є неконституційним, на підставі Рішення Конституційного Суду № 1-р/2018 від 27.02.2018.

В частині ретроспективного застосування рішення Конституційного Суду України з метою поновлення прав позивача, який претендує на матеріальне відшкодування шкоди, завданої актами і діями, що пізніше визнані неконституційними, суд враховує наступне.

Частинами першою, другою статті 152 Конституції України встановлено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідно до ст.91 Закону України № 2136-VIII від 13.07.2017 "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

З резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 1-р/2018 від 27.02.2018р. вбачається, що положення абзацу першого пп.164.2.19 п.164.2 ст.164 ПК України, визнано неконституційним і втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Акти Конституційного Суду України є правовими актами, приймаються спеціально уповноваженим органом, з дотриманням встановлених форми і процедури, і є обов`язковими до виконання на території України.

Проте, акти Конституційного Суду України не регулюють суспільні відносини, оскільки до повноважень Конституційного Суду України не входить нормотворчість. Акти Конституційного Суду України конкретизують чинне законодавство, здійснюють тлумачення положень Конституції.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Це означає, що за загальним правилом норма права діє стосовно відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до певних юридичних фактів застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів висловлював Конституційний Суд України. Згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Оподаткування пенсії позивача здійснювалося за нормами діючого на той час законодавства, в тому числі за приписами пп.164.2.19 п.164.2 ст.164 ПК України.

Отже, до прийняття Конституційним Судом України рішення № 1-р/2018 від 27.02.2018 вказані норми підлягали застосуванню, оскільки були прийняті законодавчим органом в установленому порядку.

Отже, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час оподаткування пенсії позивача упродовж

Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом чотири частини першої статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень"

2016 року по лютий 2018 року.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що факт прийняття рішення Конституційного Суду України № 1-р/2018 від 27.02.2018 не може вплинути на спірні правовідносини, також вказане рішення не містить положень, які б поширювали його дію на відносини, що виникли до його прийняття.

Водночас, такий висновок узгоджується з принципом юридичної визначеності (res judicata). Дія принципу res judicata передбачає встановлення у відносинах між сторонами спору, вирішеного остаточним і обов`язковим для сторін судовим рішенням, стану правової визначеності.

Принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права.

У широкому розумінні принцип правової визначеності являє собою сукупність вимог до організації та функціонування правової системи з метою забезпечення перш за все стабільного правового становища індивіда шляхом вдосконалення процесів правотворчості та правозастосування.

Стосовно відшкодування шкоди, завданої актами і діями, що визнані неконституційними, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до норми ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх службових повноважень.

Згідно з ч.3 ст.152 Конституції України матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Спеціальний закон, який визначає порядок та механізм відшкодування шкоди, завданої актом, що визнаний неконституційним, відсутній.

Підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначає Цивільний кодекс України. Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно з ст.1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Ця норма є спеціальною по відношенню до положень ст.1173 ЦК України, оскільки для її застосування необхідні певні особливі умови, а саме завдання шкоди в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта та визнання такого нормативно-правового акту незаконним та його скасування.

Визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування врегульовано в ст.21 ЦК України.

В частині другій цієї статті зазначено, що суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Звідси, визнання Конституційним Судом України окремих положень закону неконституційними не вважається тотожним визнанню нормативно-правового акту незаконним.

Зміст ст.1175 ЦК України дає підстави для висновку про її застосування тільки у випадках, коли нормативно-правовий акт органу державної влади визнається незаконним і скасовується.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст.25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

За змістом п. 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету, відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За загальними положеннями про відшкодування шкоди майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України).

Стаття 22 ЦК України передбачає право на компенсацію збитків у результаті порушення саме цивільного права позивача, тоді як предметом даного спору є відшкодування шкоди у вигляді недоотриманої суми пенсії через її оподаткування ПДФО та військовим збором.

Звідси, заявлені позивачем збитки у вигляді недоотриманої пенсії або повернення незаконно утриманих з сум пенсії податків, не можуть бути відшкодовані в порядку ст.25 Бюджетного кодексу України за рахунок коштів державного бюджету, оскільки не належать до складу реальних збитків.

Також частина друга ст.1 ЦК України встановлює правило, згідно з яким до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Отже, норми ст.1175 ЦК України навіть в якості аналогії закону не підлягають до застосування в розглядуваному випадку.

Підсумовуючи наведене, оподаткування пенсії позивача і утримання з її суми ПДФО та військового збору, були правомірними та такими, що відповідали вимогам чинного законодавства, а тому суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено і підписано 14 грудня 2020 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідачі:

- Держава в особі Державної казначейської служби України (місцезнаходження: вул. Бастіонна 6, м. Київ 14, 01014, );

- Управління державної казначейської служби України у Кременецькому районі Тернопільської області (місцезнаходження: вул. В. Чорновола, 1а/3, м. Кременець, Тернопільська область, 47003, );

третя особа:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ).

Головуючий суддя Баб`юк П.М.