Справа № 161/16622/20
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 рокуЛьвівСправа № 161/16622/20 пров. № А/857/14533/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Сеника Р.П., Хобор Р.Б.,

за участі секретаря судового засідання Гербут Н.М.,

позивач: не з`явився

відповідач: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката Петрушина Анатолія Степановича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 листопада 2020 року у справі № 161/16622/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Войціховського Владислава Віталійовича, Управління патрульної поліції у Волинській області про визнання дій протиправними, скасування постанови,-

суддя в 1-й інстанції Черняк В.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення 02.11.2020,-

В С Т А Н О В И В:

15 жовтня 2020 позивач, через свого представника - адвоката Петрушина А.С., звернувся до суду із позовом до інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Войціховського Владислава Віталійовича, Управління патрульної поліції у Волинській області та просив визнати протиправними дії інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Войціховського Владислава Віталійовича щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Скасувати постанову серії ЕАМ № 3240682 від 05.10.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП як таку, що винесена з грубим порушенням як матеріального так і процесуального права.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 05 жовтня 2020 року, близько 13.55 год., керуючи автомобілем рухався по вул. Івана Франка міста Луцька у напрямку вулиці Шевченка. На усій протяжності даної вулиці встановлено односторонній рух від її перехрестя з вулицею Винниченка, де розміщено дорожній знак 5.5. «Дорога з одностороннім рухом». По вказаній вулиці рухається не часто, востаннє їздив нею весною 2020 року і достеменно знав про те, що при виїзді з вулиці Франка на вулицю Шевченка дозволяється поворот як праворуч, так і ліворуч, при цьому на даному перехресті нанесена дорожня розмітка, що розмежовує транспортні потоки автомобілів, які повертають ліворуч та праворуч.

Вказує, що під`їжджаючи до вищезазначеного перехрестя чітко бачив дорожній знак 5.6 «Кінець дороги з одностороннім рухом», при цьому біля правого краю проїзної частини дороги стояли припарковані кілька автомобілів (як легкових, так і «бус»). На самому перехресті бачив дорожню розмітку, яка розмежовувала транспортні потоки автомобілів, які повертають з вулиці Франка на вулицю Шевченка як ліворуч, так і праворуч, при цьому один із автомобілів якраз завершував маневр повороту ліворуч. Будучи впевненим у тому, що він повністю дотримується вимог Правил дорожнього руху, переконавшись у безпечності маневру повороту ліворуч та надавши перевагу у русі транспортним засобам які рухалися по головній дорозі вулиці Шевченка, він виїхав з вулиці Франка на вулицю Шевченка, здійснивши поворот ліворуч, при цьому будь якої перешкоди іншим учасникам дорожнього руху не створював.

Звертає увагу суду на те, що після зупинки його транспортного засобу, відразу повідомив працівникам поліції, що не бачив на перехресті вулиць Франка-Шевченка дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч» та не був обізнаний у забороні повороту ліворуч на даній ділянці дороги.

Вважає, що оскільки дорожній знак 4.2 «Рух праворуч» був встановлений з порушенням вимог ДСТУ, а також те, що такий знак був закритий припаркованими автомобілями, що вплинуло на неможливість вчасно виявити дорожній знак та дотриматись його вимоги, а відтак в його діях відсутній склад адмінправопорушення.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 листопада 2020 року Позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Войціховського Владислава Віталійовича про визнання дій неправомірними та скасування постанови - залишено без задоволення, а постанову інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Войціховського Владислава Віталійовича про накладення адміністративного стягнення по справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №3240682 від 05 жовтня 2020 року - залишено без змін.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що водій ОСОБА_1 не міг передбачити наявність на перехресті вулиць Франка-ІІІевченка міста Луцька встановленого дорожнього знака 4.2 «Рух праворуч», а відтак не передбачав можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності і легковажно не розраховував на їх відвернення, а також не передбачав можливості настання таких наслідків і не міг та не повинен був їх передбачити, тобто відсутня його вина як у формі умислу, так і необережності.

Відтак в силу положень ст.ст. 9-11 КУпАП відсутній склад адміністративного правопорушення (суб`єктивна сторона), у зв`язку із чим просив суд першої інстанції скасувати постанову інспектора 3-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції Войціховського В.В. серії ЕАМ №3240682 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та провадження у справі закрити.

Окрім іншого, в апеляційній скарзі також вказує на те, що позивачем було надано до позовної заяви фотоматеріали, що відображали об`єктивну обстановку на перехресті вулиць Франка-Шевченка міста Луцька на час інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення. Вважає, що на даних фотознімках чітко видно, що з робочого місця водія об`єктивно не можливо було виявити наявність на даному перехресті дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч», оскільки цей дорожній знак встановлений надто низько і навпроти нього припарковано ряд автомобілів, що повністю закривають своїм кузовом даний дорожній знак. Відтак, за відсутності об`єктивної можливості виявити встановлений з порушенням вимог ДСТУ 4100-2014 дорожній знак 4.2 «Рух праворуч», саме вимогами дорожньої розмітки керувався водій ОСОБА_1 здійснюючи поворот ліворуч.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, прийнято рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначає, що інспектор встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 8.4 «г» ПДР України, прийняв рішення про розгляд справи та складання адміністративних матеріалів, щодо позивача. Водію ОСОБА_1 було роз`яснено положення ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, тому водій надав тільки усні пояснення, які були прийняті поліцейським до уваги під час розгляду даної справи, а іншими правами водій скористатись не забажав. Також зазначає, що поліцейським ОСОБА_2 було здійснено повний та об`єктивний розгляд справи, враховані всі обставини даної події. Визнання своєї вини позивачем, було враховано поліцейським під час розгляду даної справи.

Звертає увагу на те, що водій ОСОБА_1 під час розгляду справи не заперечував факту здійснення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, а навпаки, просив поліцейського «якось домовитись» обґрунтовуючи це тим, що йому неможна отримати ще одне адміністративне стягнення, оскільки і так має три адміністративні стягнення.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 05 жовтня 2020 року інспектором роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області старшим лейтенантом поліції Войціховським Владиславом Віталійовичем була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №3240682, в якій зафіксовано, що 05 жовтня 2020 року о 13 год. 57 хв. у м. Луцьку по вул. Івана Франка, 1, ОСОБА_1 керуючи автомобілем Mercedes-Benz GL350 CDI 4 Matic, НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч», здійснивши поворот ліворуч, чим порушив п.8.4 «г» ПДР. У зв`язку з цим, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн.

Не погоджуючись з постановою про накладення штрафу, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірній постанові та залишаючи її без змін, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач був правомірно та обґрунтовано притягнутий до відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП за невиконання вимог наказового дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч».

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП), Законом України «Про автомобільні дороги», який визначає правові, економічні, організаційні та соціальні засади забезпечення функціонування автомобільних доріг, їх будівництва, реконструкції, ремонту та утримання в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (далі - ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Порядок дорожнього руху на території України встановлюють Правил Дорожнього Руху України.

Згідно п. 1.1. Правил Дорожнього Руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з пунктом 1.3 Правил Дорожнього Руху - учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими, а пунктом 1.4 визначено, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

У п. 1.9.Правил Дорожнього Руху визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 8.1 Правил дорожнього руху встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно з підпунктом «г» п.8.4 Правил дорожнього руху наказові знаки показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження.

Так, знак 4.2 «Рух праворуч» належить до наказових знаків.

Згідно з статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною першою статті 40 Закону №580-VIII закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

З наданого відповідачем відеозапису з нагрудного відеореєстратора, вбачається, що відповідач, виявивши порушення ПДР, належним чином відреагував, належно провів розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо позивача, зачитавши останньому його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. Після розгляду справи інспектор виніс оскаржувану постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Позивач під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не заперечив своєї вини, вказує, що не звернув увагу на знак, вибачається, просить інспектора якось домовитись та відпустити. Надає пояснення поліцейському, що якщо в нього буде четверте порушення, то він піде за грати, просить не фіксувати дане правопорушення а дати йому лише попередження, у відповідь на що поліцейський Подуці О.С. зазначив, що факт порушення є, санкція даної статті попередження не передбачає, тим більше водій його визнає та не заперечує.

Доказом правомірності дій інспектора є також пояснення відповідача, викладені у його запереченні та відзиві на апеляційну скаргу, у яких відповідач повністю спростував доводи, якими позивач обґрунтовував заявлений позов, довівши законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови.

Отже, посилання позивача на недоведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення спростовується відеозаписами з фіксацією адміністративного правопорушення, які були досліджені судом першої та апеляційної інстанції.

Також колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно відхилено доводи позивача про те, що вказаний дорожній знак встановлений з порушенням ДСТУ 4100-2014, а саме на неналежній висоті, оскільки з наданих самим позивачем фотоматеріалів слідує, що даний дорожній знак об`єктивно можливо виявити під час руху автомобілем, а його відхилення від нормативної висоти є незначним.

Апелянт вказуючи на те, що дорожній знак був закріплений без дотримання норм та стандартів, через що позивач не міг бачити цього знаку, та у зв`язку із чим представник позивача звертався у департамент житлово-комунального господарства Луцької міської ради, слід зазначити, що йому була надана відповідь про те, що 16.06.2020 року на виконання рішення виконавчого комітету від 04.12.2019 року № 764-4 «Про затвердження схеми організації дорожнього руху на вулиці Франка» змінено організацію дорожнього руху на перехресті вул. І.Франка - вул. Шевченка. Для заборони повороту ліворуч з вул. І.Франка на вул. Шевченка встановлено наказовий дорожній знак 4.2 «Рух праворуч» та лінією дорожньої розмітки позначено острівець безпеки. Відстань від поверхні землі до нижнього краю знака 4.2 становить 2,04 м.

Окрім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що питання щодо відповідності дорожнього знаку та його встановлення не є предметом даного спору, тому доводи апелянта з цих підстав не можуть прийматись до уваги.

Вірним є висновок суду першої інстанції, що відповідно до п.2.3 «б» ПДР водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, оскільки перед виїздом на перехрестя вул. Івана-Франка - вул. Шевченка позивач повинен був оглянути відповідний дорожні знаки, які встановлені перед ним, для того, щоб визначити, по якій дорозі він рухається (головній чи другорядній), який напрямок руху дозволений, а також чи має він перевагу у русі.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Колегія суддів приходить до висновку, що викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Петрушина Анатолія Степановича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 листопада 2020 року у справі № 161/16622/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Р. П. Сеник
Н. В. Левицька
Повне судове рішення складено 15 грудня 2020 року.