Справа № П/320/406/20
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2020-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № П/320/406/20 Головуючий у 1 інстанції: Скочок Т.О.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Бужак Н.П.

Черпіцької Л.Т.

За участю секретаря Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства енергетики та захисту довкілля України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом Міністерства енергетики та захисту довкілля України, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви від 03.03.2020 року, просив:

- визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Міністерства енергетики та захисту довкілля України в частині порушень законодавства про звернення громадян, які полягають у ненаданні у встановлений законом строк відповіді на звернення від 01.08.2019 р. №РЕ-9553857 та від 02.09.2019 р. № РЕ-9647965;

- зобов`язати відповідальних посадових осіб Міністерства енергетики та захисту довкілля України у найкоротший термін надати відповідь на звернення від 01.08.2019 р. №РЕ-9553857 та від 02.09.2019 № РЕ-9647965 й надати інформацію ОСОБА_1 , яка кількість газу добутого у період з 1949 по 1976 роки в Українській Радянській Соціалістичній Республіці: а) залишилася безпосередньо в Українській Радянській Соціалістичній Республіці; б) була поставлена у Російську Радянську Соціалістичну Республіку; в) була поставлена закордон Радянського Союзу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що не отримав відповіді на звернення від 01.08.2019 р. №РЕ-9553857 та від 02.09.2019 р. №9647965, що є порушенням права на інформацію.

19 жовтня 2020 року електронною поштою до Шостого апеляційного адміністративного суду від представника ОСОБА_1 - Ковбасюк Владислава Анатолійовича надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із хворобою та запровадженням (продовженням) карантину.

Розгляд справи було відкладено.

06 листопада 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Міністерства енергетики та захисту довкілля України надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, листом від 31 липня 2019 року №31.2-вих/2002-19 Міністерство енергетики та вугільної промисловості України за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 від 12 липня 2019 року, яке надійшло на Урядовий портал за №РЕ-9494745, повідомило ОСОБА_1 про те, що Україна була першою із колишніх республік СРСР, яка видобувала газ. У Дашаві (Львівська область) газ почали видобувати ще у 20-х роках минулого століття. Тоді ж було прокладено газопровід Дашава-Дрогобич. Потім, прокладено газопровід Дашава-Київ, а згодом - Дашава-Москва. Ще пізніше через Мінськ було прокладено газопровід до Ленінграда. По суті, Дашава була одним із найбільших газових родовищ у Радянському Союзі. Після Дашави були відкриті інші родовища, які мали запаси не менше 30 мільярдів кубів газу і були досить потужні та надто потужне родовище Шебелинка (Харківська обл.). Так, у 1975 році український видобуток газу сягнув максимуму у понад 68 мільярдів кубометрів. Після цього почалося падіння видобування. Розвиток газовидобувної галузі України здійснювався в єдиному народногосподарському комплексі колишнього СРСР, що обумовило специфічні особливості створення та розвитку газотранспортної системи. Газотранспортна система України (ГТС) - одна з найбільших у світі газотранспортних систем. Вона виконує дві основні функції: забезпечення природним газом внутрішніх споживачів, а також транзит природного газу через територію України у країни Західної та Центральної Європи. За часів СРСР ГТС України була частиною Єдиної системи газопостачання СРСР і складовою частиною єдиного народногосподарського комплексу, за розвиток і експлуатування якої відповідало Міністерство газової промисловості СРСР, яке у 1989 році було перетворено в Державний газовий концерн «Газпром». Спорудженням усіх магістральних трубопроводів по всій території СРСР керувало Міністерство будівництва підприємств нафтової та газової промисловості СРСР. Основні підприємства СРСР, зокрема підприємства нафтогазового комплексу, були загальносоюзного підпорядкування. Така структура керування діяла в Єдиній системі газопостачання СРСР на момент розпаду СРСР. Таким чином, було сформовано українську частину ГТС довжиною понад 16 тис. км (на сьогодні довжина газопроводів всього складає біля 37,6 тис.км), яка забезпечувала транспортування газу як для власних потреб, так і в сусідні республіки колишнього СРСР та на експорт. З 1951 року газ подавався до Росії, з 1960 року - Білорусії, з 1961 року - Литви, з 1962 року - Латвії, з 1966 року - Молдавії, а з 1967року - за межі колишнього СРСР. Максимальний рівень споживання газу Україною припадає на 1990 рік в об`ємі 118,8 млрд куб.м. Розпад Радянського Союзу в грудні 1991 року привів до того, що всі колишні республіки розглядались як правонаступники СРСР. Даний тезис було закріплено в Договорі про економічне співтовариство від 18 жовтня 1991 року. Саме на таких принципах відбувся розподіл державної власності колишнього СРСР: майна, озброєнь, торгового і військово-морського флоту, різних підприємств і установ союзного підпорядкування. У вказаному листі також наведено дані видобутку природного газу в Україні у період з 1949 по 1991 роки.

ОСОБА_1 звернувся до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України із заявою від 01 серпня 2019 року (реєстраційний номер РЕ-9553857), в якій вказав про вдячність за відповідь на попередній запит. Разом з тим, вказав, що надана відповідь не містить відповідей на наступні питання, а саме: повідомити, яка кількість газу добутого у період з 1949 по 1976 роки в Українській Радянській Соціалістичній Республіці: а) залишилася безпосередньо в Українській Радянській Соціалістичній Республіці; б) була поставлена у Російську Радянську Соціалістичну Республіку; в) була поставлена закордон Радянського Союзу. Натомість, за твердженням заявника, наведена таблиця не дає відповідей на питання, поставлене у заяві від 12.07.2019 №РЕ-9494745.

Також, ОСОБА_1 звернувся до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України із заявою від 02 вересня 2019 року (реєстраційний номер РЕ-9647965), в якій вказав, що 01 серпня 2019 року ним було подано звернення №РЕ-9553857, на яке відповіді не отримав, з огляду на що, просив забезпечити надання йому відповіді на питання, поставлені у звернені №РЕ-9553857.

Листом від 09 вересня 2019 року №31.2-вих/2115-19 Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, адресованим Центральному державному архіву вищих органів влади та управління України, НАК «Нафтогаз України», Івано-Франківському національному технічному університету нафти і газу, просило надати наявну у них інформацію щодо питань, порушених у зверненні гр. ОСОБА_1 , про що позивача повідомлено листом від 10.09.2019 року №31.2-вих/2116-19,

Листом від 16.09.2019 року №31.2-вих/2157-19 Міністерство енергетики та вугільної промисловості України повідомлено ОСОБА_1 про те, що звернення від 02.09.2019 року №РЕ-9647965 потребує додаткового вивчення.

Не погоджуючись із ненаданням відповідей на звернення, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Положеннями частини 1 статті 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР) передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За приписами статті 3 Закону № 393/96-ВР, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Частиною 1 статті 7 Закону № 393/96-ВР встановлено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

У відповідності до частини 1,3 статті 15 Закону № 393/96-ВР, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Згідно частини 1 статті 16 Закону № 393/96-ВР, скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Статтею 18 Закону № 393/96-ВР визначено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України із зверненням від 01 серпня 2019 року № РЕ-9553857, в якому зазначив, що не отримав відповіді на звернення №3553857 та просив надати відповідь на дане звернення.

Також, позивач у зверненні від 01 серпня 2019 року № РЕ-9553857 просив надати відповідь на наступні питання, а саме: повідомити, яка кількість газу добутого у період з 1949 по 1976 роки в Українській Радянській Соціалістичній Республіці: а) залишилася безпосередньо в Українській Радянській Соціалістичній Республіці; б) була поставлена у Російську Радянську Соціалістичну Республіку; в) була поставлена за кордон Радянського Союзу. Крім того, ОСОБА_1 просив надати мені відомості про те, на яких фінансових засадах Українська Радянська Соціалістична Республіка здійснювала постачання газу до Російської Радянської Соціалістичної Республіки, та до закордонних країн та ярким чином прибутки отримані СРСР було розподілено між громадянами Української РСР (а.с. 91-94).

ОСОБА_1 звернувся Міністерства енергетики та вугільної промисловості України із зверненням від 02 вересня 2019 року № РЕ-9647965, в якому зазначив, що не отримав відповіді на звернення від 01 серпня 2019 року № РЕ-9553857 та просив надати відповідь на питання у вказаному зверненні (а.с. 63).

За приписами частини 1 статті 20 Закону № 393/96-ВР, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

З огляду на зазначене, термін вирішення питань зазначених у зверненні від 01 серпня 2019 року № РЕ-9553857, виходячи із максимального 45-денного терміну розгляду, завершувався 15 вересня 2019 року, а термін вирішення питань зазначених у зверненні від 02 вересня 2019 року № РЕ-9647965 - 17 вересня 2019 року.

Матеріали справи свідчать, що листом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 10 вересня 2019 року №31.2-вих/2157-19 позивача повідомлено про те, що Управління нафтогазового комплексу Міністерства енергетики і вугільної промисловості України в межах повноважень розглянуло звернення від 04.09.2019 р., від 02.09.2019 р. № РЕ-9647965 та від 01.08.2019 р. № РЕ-9553857 та вказано, що зазначені звернення надіслано на розгляд Центрального державного архіву вищих органів влади та управління України, НАК «Нафтогаз України», Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу (а.с. 21).

Листом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 16 вересня 2019 року №31.2-вих/2157-19 повідомлено ОСОБА_1 про те, що звернення від 02.09.2019 року №РЕ-9647965 потребує додаткового вивчення (а.с. 99).

Згідно абз. 3 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2019 року №829 "Деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади" вирішено реорганізувати Міністерство енергетики та вугільної промисловості шляхом приєднання до Міністерства енергетики та захисту довкілля.

При цьому, пунктом 7 указаної постанови Уряду України закріплено, що Міністерство енергетики та захисту довкілля є правонаступником майна, прав і обов`язків Міністерства енергетики та вугільної промисловості.

Крім того, порівняльний аналіз змісту Положення про Міністерство енергетики та захисту довкілля України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.01.2015 року №32, та Положення про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 року № 208, свідчить, що функції та повноваження останнього перейшли до Міністерства енергетики та захисту довкілля України. До того ж, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 року №298 визнано такою, що втратила чинність, постанову Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 року № 208 "Про затвердження Положення про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України".

Викладене свідчить, що у даній справі має місце, також, і публічне правонаступництво (повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень до іншого внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції) Міністерством енергетики та захисту довкілля функцій Міністерства енергетики та вугільної промисловості України. Тобто, в даному випадку, відбулося передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого на підставі Закону.

Оскільки, на час реорганізації Міністерства енергетики та вугільної промисловості шляхом приєднання до Міністерства енергетики та захисту довкілля термін вирішення питань зазначених у зверненні ОСОБА_1 від 01 серпня 2019 року № РЕ-9553857 та від 02 вересня 2019 року № РЕ-9647965 не закінчився, такий обов`язок перейшов до Міністерства енергетики та захисту довкілля України.

Як зазначає позивач та не спростовано відповідачем, на час звернення ОСОБА_1 до суду з позовом відповіді на звернення від 01 серпня 2019 року № РЕ-9553857 та від 02 вересня 2019 року № РЕ-9647965 позивачем не отримано.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 25 вересня 2019 року у справі №814/2467/17 зазначив наступне: «…кожен з громадян має гарантоване право звернутись до уповноваженого органу із проханням сприяти реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів, а орган, до якого він звернувся зобов`язаний об`єктивно і вчасно розглянути таке звернення, надати мотивовану відповідь у строки встановленні статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» та повідомити особу про наслідки розгляду».

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що, в даному випадку, має місце бездіяльність Міністерства енергетики та захисту довкілля України в частині порушень законодавства про звернення громадян, які полягають у ненаданні у встановлений законом строк відповіді на звернення ОСОБА_1 від 01 серпня 2019 року №РЕ-9553857 та від 02 вересня 2019 року №9647965.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що, у силу ч. 2 ст. 8 Закону України «Про звернення громадян», звернення позивача від 01.08.2019 року №РЕ-9553857 та від 02.09.2019 року №РЕ-9647965 розгляду не підлягали, оскільки, листом від 31.07.2019 року №31.2-вих/2002-1 Міністерством енергетики та вугільної промисловості України розглянуто звернення ОСОБА_1 від 12.07.2019 року та надана відповідь.

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про звернення громадян», не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Колегія суддів не погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції та вважає його помилковим, оскільки, матеріали справи не містять рішень відповідача, яким звернення ОСОБА_1 від 01 серпня 2019 року № РЕ-9553857 та від 02 вересня 2019 року № РЕ-9647965 залишені без розгляду, на підставі ч. 2 ст. 8 Закону України «Про звернення громадян».

Разом з тим, як вбачається з листа Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 09 вересня 2109 року №№31.2-вих/2115-19, Міненерговугілля звернулося до Центрального державного архіву вищих органів влади та управління України, НАК «Нафтогаз України», Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу з проханням надати Міненерговугілля наявну інформацію щодо питань, порушених у зверненні громадянина ОСОБА_1 .

Вказане свідчить про те, що відповідачем вчинялися дії, спрямовані на розгляд звернень позивача від 01 серпня 2019 року № РЕ-9553857 та від 02 вересня 2019 року № РЕ-9647965 та отримання інформації, зазначеної в цих зверненнях.

Посилання суду першої інстанції на те, що листом від 09.09.2019 року №31.2-вих/2115-19 Міністерство енергетики та вугільної промисловості України фактично переслало за належністю звернення ОСОБА_1 від 01.08.2019 р. №РЕ-9553857 та від 02.09.2019 р. №РЕ-9647965, колегія суддів вважає помилковими, з огляду на наступне.

Колегія суддів наголошує на тому, що у листі від 09 вересня 2019 року №№31.2-вих/2115-19 Міненерговугілля просило Центральний державний архів вищих органів влади та управління України, НАК «Нафтогаз України» та Івано-Франківський національний технічний університет нафти і газу надати йому наявну інформацію щодо питань, порушених у зверненні громадянина ОСОБА_1 . Вказане свідчить, що Міністерство енергетики та вугільної промисловості України не здійснювало пересилання за належністю звернення ОСОБА_1 .

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади» від 27 травня 2020 року № 425 перейменовано Міністерство енергетики та захисту довкілля України на Міністерство енергетики України.

З огляду на зазначене, враховуючи ненадання відповідачем відповіді на звернення позивача, колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати Міністерство енергетики України надати відповідь на звернення ОСОБА_1 від 01 серпня 2019 року №РЕ-9553857 та від 02 вересня 2019 року № РЕ-9647965.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а тому, рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення адміністративного позову частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі частково спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2020 року скасувати та прийняти нове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства енергетики та захисту довкілля України щодо ненадання у встановлений Законом України «Про звернення громадян» строк відповіді на звернення ОСОБА_1 від 01 серпня 2019 року №РЕ-9553857 та від 02 вересня 2019 року № РЕ-9647965.

Зобов`язати Міністерство енергетики України надати відповідь на звернення ОСОБА_1 від 01 серпня 2019 року №РЕ-9553857 та від 02 вересня 2019 року № РЕ-9647965.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Бужак Н.П.

Черпіцька Л.Т.

Повний текст постанови виготовлено 14.12.2020 р.