Справа № 200/7049/20-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року справа №200/7049/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів: Блохіна А.А., Геращенка І.В., секретаря судового засідання Тішевського В.В., представника позивача Жолнер Н.В., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року (у повному обсязі виготовлено та підписано 29.09.2020 року у м. Слов`янськ) у справі № 200/7049/20-а (головуючий I інстанції суддя Загацька Т.В.) за позовом ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 30.07.2020 року звернувся до суду з позовом до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 3794 від 06 липня 2020 року про відмову у призначенні їй пенсії; зобов`язати відповідача повторно розглянути її заяву від 02.07.2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зарахуванням до її пільгового стажу за Списком № 2 періодів роботи машиністом підйомних машин: з 03.02.2003 року по 31.12.2007 року на підприємстві ДВАТ «Трест Донецькшахтопроходка» Шахтопрохідницьке будівельне управління № 3, з 01.08.2008 року по 03.08.2008 року та з 01.01.2010 року по 06.10.2010 року на підприємстві ШБУ № 3 ТОВ «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка», з 03.05.2011 року по 31.05.2020 року на ПАТ «Шахтоуправління «Покровське»; вирішити питання судових витрат (а.с. 1-5).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 3794 від 06.07.2020 року про відмову в призначенні пенсії позивачу.

Зобов`язано Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву позивача від 02.07.2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновку суду.

В іншій частині задоволення позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 74-79).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити рішення суду першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що часткове задоволення позовних вимог призвело до неповного судового захисту.

Позивач зазначає, що в рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії № 3794 міститься розрахунок її стажу, у тому числі і страхового стажу на ПАТ «ШУ «Покровське» з 03.05.2011 року по 31.05.2020 року на посаді машиніста підйомних машин. Вважає, що відповідач необґрунтовано не включив цей період до пільгового стажу роботи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.

Представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач 02.07.2020 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України № 1058 від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Разом із заявою було надано: заяву про призначення пенсії від 02.07.2020 № 3794; скан-копію паспорту;скан-копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера. Додатково при розгляді заяви були взяті до уваги такі документи: 1) індивідуальні відомості про застраховану особу; 2) документи наявні у відмовній архівній пенсійній справі (а.с. 31).

Рішенням Покровського ОУПФУ № 3794 від 06.07.2020 позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з недостатністю пільгового стажу. До пільгового стражу за Списком № 2 не враховано періоди роботи з 03.02.2003 по 31.12.2007, з 01.08.2008 по 03.08.2008 та з 01.01.2010 по 06.10.2010, оскільки відсутні дані по спецстажу в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування в індивідуальних відомостях про застраховану особу. За 2010 р. в системі персоніфікованого обліку відсутні дата та № наказу, яким затверджено результати проведення атестації робочих місць за умовами праці. Взяти до уваги довідки від 14.09.2015 № 02/138 та від 11.09.2015 № 02/326 неможливо, т.я. вони видані підприємством, яке знаходиться на тимчасово окупованій території.

Вирішено відмовити позивачу в призначенні пенсії за п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу 6 років (а.с. 31-36).

Спірним питанням даної справи є правомірність прийняття відповідачем рішення № 3794 від 06 липня 2020 року про відмову у призначенні пенсії та в частині незарахування періодів роботи машиністом підйомних машин: з 03.02.2003 року по 31.12.2007 року на підприємстві ДВАТ «Трест Донецькшахтопроходка» Шахтопрохідницьке будівельне управління № 3, з 01.08.2008 року по 03.08.2008 року та з 01.01.2010 року по 06.10.2010 року на підприємстві ШБУ № 3 ТОВ «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка», з 03.05.2011 року по 31.05.2020 року на ПАТ «Шахтоуправління «Покровське».

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ визначено призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058 (далі Закон №1058), який, згідно преамбули, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Отже, з 1 січня 2004 року Закон № 1058 є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

За змістом абзаців 1, 2 пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України № 1058 пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Пунктом 16 наведеного розділу Закону № 1058 встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

За положеннями статті 9 Закону № 1058 за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3)пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до положень Закону України "Про пенсійне забезпечення" може бути призначена пенсія за вислугу років.

Таким чином, з 01 січня 2004 року питання призначення пенсій за віком, у тому числі на пільгових умовах, визначається положеннями Закону №1058.

Статтею 114 Закону № 1058 врегульовано питання пенсій за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Зміст частини 1 статті 114 Закону № 1058 в редакції, чинній на момент звернення позивача до УПФУ, обумовлює, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

За приписами пункту 2 частини 2 цієї статті на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року.

Таким чином, необхідними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 є зайнятість особи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 2, які затверджені Кабінетом Міністрів України, така зайнятість повний робочий день, наявність атестації робочих місць та наявність відповідного страхового стажу, в тому числі на зазначених роботах.

Статтею 62 Закону № 1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 цього порядку передбачається, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 1 ст. 21 Закону № 1058-IV визначено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру; органів доходів і зборів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; компаній з управління активами; зберігачів; інших джерел, передбачених законодавством.

Частиною 2 ст. 21 Закону № 1058-IV занотовано, що на кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 21 Закону № 1058-IV персональна електронна облікова картка застрахованої особи повинна містити такі відомості: частина персональної електронної облікової картки, яка відображає страховий стаж, заробітну плату (дохід, грошове забезпечення), розмір сплачених страхових внесків та інші відомості, необхідні для обчислення та призначення страхових виплат:

код згідно з ЄДРПОУ або реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки та офіційно повідомили про це відповідний орган доходів і зборів і мають відмітку в паспорті) страхувальника (платника);

рік, за який внесено відомості;

розмір страхового внеску за відповідний місяць;

сума сплачених страхових внесків за відповідний місяць;

страховий стаж;

кількість відпрацьованих застрахованою особою календарних днів (годин) за відповідний місяць;

ознака особливих умов праці, що дають право на пільги в системі пенсійного забезпечення;

сума заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), з якої сплачено страхові внески за відповідний місяць.

Частиною 4 ст. 21 Закону № 1058-IV встановлено, що персоніфіковані відомості, внесені до персональної електронної облікової картки застрахованої особи, зберігаються в Пенсійному фонді протягом усього життя цієї особи, а після її смерті - протягом 75 років на паперових носіях та/або в електронній формі за наявності засобів, що гарантують ідентичність паперової та електронної форм документа.

Відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону № 1058-IV, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для: підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; обчислення страхових внесків; визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом; визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом; […].

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. […] (ч.1 ст. 4 Закону № 1058-IV).

За змістом ч. 2 ст. 26 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 100 Закону № 1788 визначено порядок призначення пільгових пенсій особам, які мали право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію цього Закону. Так, особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством.

Статтею 44 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що:

- заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (частина перша);

- заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку (частина друга);

- органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина третя).

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (ч. ст. 45 Закону № 1058-IV).

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 р. № 442 затверджено Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації). Мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

За унормуванням пункту 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до Списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18 листопада 2005 року № 383 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 року за № 1451/11731, встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

У пункті 4.2 зазначеного Порядку застосування списків йдеться про те, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації. Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Порядок проведення атестації робочих місць затверджений постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці» № 442 від 01.08.1992 року (далі Постанова № 442).

Атестація відповідно до п. 4 Постанови № 442 проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначається наказом по підприємству, організації в строки, передбачені колективним договором, але не частіше одного разу в 5 років. Таким чином перша атестація робочих місць повинна бути проведена не пізніше 21 серпня 1997 року, тобто 5-ти років з моменту вступу в силу Постанови № 442. Якщо ж атестація була вперше проведена після 21 серпня 1997 року, тоді до пільгового стажу зараховується час роботи до 21 серпня 1992 року. 5-ти літній період на підприємстві, передуючого даті надання наказу про результати проведення атестації в період впродовж 5-ти років.

Положеннями Порядку проведення атестації обов`язок по проведенню атестації робочих місць покладено на керівників підприємств, а тому непроведення такої атестації у визначені законодавством строки не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист, зокрема на пенсію за віком на пільгових умовах.

Така правова позиція сформована Верховним Судом України у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2014 р. у справі № 21-307а14.

В п. 10 наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383 передбачено наступне: для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

В тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, визначаючі право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 2, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що уточнююча довідка може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відсутні відповідні записи трудовій книжці та в тих випадках, коли такий пільговий стаж виник до 21.08.1992. Після 21.08.1992 основними документами, які підтверджують пільговий стаж - період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці.

При цьому, значення трудової книжки та результатів атестації як основних документів, що підтверджують пільговий стаж роботи, встановлено ст. 62 Закону № 1788-ХІІ, і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Дослідженням трудової книжки позивача серії БТ-I щодо спірних періодів роботи позивача встановлені наступні записи:

- № 15 03.02.2003 прийнята тимчасово на 2 місяця машиністом підйомних машин на підприємство Шахтопрохідницьке будівельне управління № 3 ДВАТ «Трест Донецькшахтопроходка»;

- № 16 03.04.2003 зарахована до штату управління постійно;

- № 18 31.07.2008 звільнена за власним бажанням;

- № 19 01.08.2008 прийнята машиністом підйомних машин 3 розряду на підприємство Шахтопрохідницьке будівельне управління № 3 ТОВ «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка» та 06.10.2010 року звільнена згідно п. 1 ст. 40 КЗоТ (а.с. 9-11);

- 03.05.2011 прийнята машиністом підйомних машин і станом на 24.07.202 продовжує працювати.

У спірному рішенні вказано, що до пільгового стажу позивача за Списком № 2 не враховано періоди роботи з 03.02.2003 по 31.12.2007, з 01.08.2008 по 03.08.2008 та з 01.01.2010 по 06.10.2010 так як відсутні дані по спецстажу в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування в індивідуальних відомостях про застраховану особу. За 2010 рік в системі персоніфікованого обліку відсутні дата та № наказу, яким затверджено результати проведення атестації робочих місць за умовами праці. Взяти до уваги довідки від 14.09.2015 року № 02/138 та від 11.09.2015 року № 02/326 неможливо, так як вони видані підприємством, яке знаходиться на тимчасово окупованій території.

Орган Пенсійного фонду України не заперечує, що посади, які займав позивач протягом спірних періодів, належать до Списку № 2.

Стосовно доводу відповідача, що підприємство, яке видавало довідки від 14.09.2015 року № 02/138 та від 11.09.2015 року № 02/326, розташовано та зареєстровано на території, яка непідконтрольна українській владі, тому врахувати їх при розгляді питання щодо призначення пенсії неможливо з посиланням на Закон України від 15.04.2014 № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», суд виходить з такого.

Частиною 1 ст. 3 Закону України від 15.04.2014 № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається:

1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій;

2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України;

3) надра під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями.

Тобто, норми даного закону не можуть бути застосовані до спірних правовідносин і суд першої інстанції правомірно відхилив цей довід.

До того ж, ці довідки оформлені у відповідності до Державної уніфікованої системи документації (прДСТУ 4163:20) (а.с. 19 - 22).

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У рішенні Європейського суду з прав людини Мозер проти Республіки Молдови та Росії від 23.02.2016 ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами....

Європейський суд з прав людини в рішенні від 18 грудня 1996 року у справі Лоізіду проти Туреччини дійшов такого висновку: «Суд відмічає, що за наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною Владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06.10.2015 у справі № 816/4505/14 і враховується судом при розгляді даної справи.

Таким чином, з урахуванням практики Європейського суду, Пенсійний фонд повинен взяти до уваги інформацію, зазначену у документах, аби у повному обсязі захистити права позивача, який звернувся до управління за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі Ковач проти України від 07.02.2008, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19.10.2004, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України від 13.01.2011, п.54 рішення у справі Швидка проти України від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Суд відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За ст. 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Суд звертає увагу на те, що за визначенням ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії та ч. 3 ст. 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Крім того, позивач набув трудовий стаж у період, коли населені пункти, на території яких підприємства здійснювали господарську діяльність, перебували під контролем української влади. На теперішній час на законодавчому рівні відсутня така обов`язкова умова як перереєстрація підприємств на територію підконтрольну українській владі.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи відповідача стосовно неврахування довідок від 14.09.2015 № 02/138 та від 11.09.2015 № 02/326 при призначенні позивачу пенсії.

Довідкою № 02/138 від 14.09.2015 року підтверджено, що позивач дійсно працювала повний робочий день в Шахтопрохідницькому будівельному управлінні № 3 ДВАТ «Трест «Донецькшахтопроходка» за період з 03.02.2003 року по 31.07.2008 року та виконувала роботи з важкими та шкідливими умовами праці повний робочий день на гірничій дільниці шахт Донецької області за професією машиніст підіймальної машини, що передбачена Списком № 2. Підставою для видачі є накази кадрової служби, особова картка форми Т-2, особові рахунки, атестація робочих місць підтверджена наказами № 22 від 29.05.2000 року та від 26.05.2005 року (а.с. 19).

З довідки № 02/326 від 11.09.2015 року ТОВ «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка» вбачається, що позивач працювала повний робочий день у ВП «Шахтопрохідницьке будівельне управління № 3» ТОВ «ШБК «Донецькшахтопроходка» з 1 серпня 2008 року по 6 жовтня 2010 року повний робочий день на поверхні на ПАТ «ШУ «Покровське» за професією машиніст підіймальної машини, що передбачена Списком № 2 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36. Накази про атестацію робочих місць № 17-к від 14.08.2008 року, № 146-к від 02.07.2010 року (а.с. 20).

Тобто, інформація, наявна в спірних довідках, підлягає урахуванню відповідачем при розгляді заяви позивача про призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішення відповідача № 3794 від 06.07.2020 року в частині щодо незарахування періоду роботи машиністом підйомних машин: з 03.02.2003 року по 31.12.2007 року на підприємстві ДВАТ «Трест Донецькшахтопроходвка» Шахтопрохідницьке будівельне управління № 3, з 01.08.2008 року по 03.08.2008 року та з 01.01.2010 року по 06.10.2010 року на підприємстві ШБУ № 3 ТОВ «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка», є неправомірним та підлягає скасуванню, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Крім того, положенням ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

За п. 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-IV, затвердженого постановою Правління ПФУ від 07.07.2014 р. № 13-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Проте, суд зазначає, що п. 1.7 Порядку № 22-1 окреслює: у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Тобто, відповідач мав можливість витребувати у позивача додаткові докази, що підтверджують пільговий характер робіт, однак суду не надано інформації щодо витребування таких доказів, чим, на думку суду, відповідач порушив права позивача на отримання пенсії.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення суду щодо зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу періодів роботи позивача є фактичним втручанням у дискреційні повноваження відповідача з огляду на наступне.

За частиною другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Дана правова позиція узгоджується з позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15.

У вказаному рішенні Верховний Суд України наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалось примусове виконання рішення.

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено: кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За унормуванням п. 7 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

За приписами ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що для повного та ефективного захисту порушених прав позивача необхідним є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 02.07.2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зарахуванням до її пільгового стажу за Списком № 2 періодів роботи машиністом підйомних машин: з 03.02.2003 року по 31.12.2007 року на підприємстві ДВАТ «Трест Донецькшахтопроходка» Шахтопрохідницьке будівельне управління № 3, з 01.08.2008 року по 03.08.2008 року та з 01.01.2010 року по 06.10.2010 року на підприємстві ШБУ № 3 ТОВ «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка».

Однак, спірним рішенням відмовлено у призначенні позивачу пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, проте нічого у резолютивній частині не вказано про незарахування чи навпаки зарахування періоду роботи з 03.05.2011 року по 31.05.2020 року в ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» та на яких підставах його не зараховано до пільгового стажу роботи.

Суд зауважує, що зазначений період безпосередньо впливає як на стаж, так і на розмір пенсії позивача, її призначення.

Разом з тим, рішення повинно містити чіткі і зрозумілі, а також з посиланням на правові норми, критерії оцінки трудової діяльності особи, що звернулась за призначенням пенсії. Цитування норм нормативно-правових актів без прив`язки до документів позивача і без їх оцінки є неправомірним в даному випадку.

Зміст спірного рішення пенсійного органу в зазначеній частині є таким, що унеможливлює надання йому правової оцінки.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 02.07.2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зарахуванням до її пільгового стажу за Списком № 2 періодів роботи з 03.05.2011 року по 31.05.2020 року на ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» є передчасними з огляду на відсутність належного оформлення рішення відповідача з цього питання, хоча до загального стажу цей період врахований.

Суд апеляційної інстанції вважає необхідним задовольнити позовні вимоги, а саме визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 3794 від 06 липня 2020 року про відмову в призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах; зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 02.07.2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах щодо визначення зарахування до пільгового стажу за Списком № 2 періоду роботи машиністом підйомних машин з 03.05.2011 року по теперішній час на ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», зарахувавши позивачеві до пільгового стажу за Списком № 2 періодів роботи машиністом підйомних машин: з 03.02.2003 року по 31.12.2007 року на підприємстві ДВАТ «Трест Донецькшахтопроходка» Шахтопрохідницьке будівельне управління № 3, з 01.08.2008 року по 03.08.2008 року та з 01.01.2010 року по 06.10.2010 року на підприємстві ШБУ № 3 ТОВ «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка».

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними і не впливають на правильне по суті рішення суду.

За визначенням положень ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: у даній справі невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Розподіл судових витрат здійснено з урахуванням вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 205, 308, 310, 313, 315, п. 4 ч. 1 ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року - задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року у справі № 200/7049/20-а - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 3794 від 06 липня 2020 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії.

Зобов`язати Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи машиністом підйомних машин: з 03.02.2003 року по 31.12.2007 року на підприємстві ДВАТ «Трест Донецькшахтопроходка» Шахтопрохідницьке будівельне управління № 3, з 01.08.2008 року по 03.08.2008 року та з 01.01.2010 року по 06.10.2010 року на підприємстві ШБУ № 3 ТОВ «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка».

Зобов`язати Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.07.2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 щодо визначення зарахування до пільгового стажу за Списком № 2 періоду роботи машиністом підйомних машин з 03.05.2011 року по теперішній час на ПАТ «Шахтоуправління «Покровське».

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , паспортні дані: НОМЕР_2 , виданий Красноармійським МВУМВС України в Донецькій області 9 серпня 2001 року) за рахунок бюджетних асигнувань Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (вул. Центральна, 13, м. Мирноград, Донецька обл., 85323, ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна грн.) 50 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 грудня 2020 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді А.А. Блохін

І.В. Геращенко