Справа № 420/5733/20
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2020-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5733/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вектор Ойл Трейд» до Головного управління ДПС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вектор Ойл Трейд» (далі ТОВ «Вектор Ойл Трейд») до Головного управління ДПС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень № згідно якого застосовано штрафні санкції у розмірі 60000 грн. та № згідно якого застосовані штрафні санкції з цього податку у розмірі 811942,8 грн. від 20.03.2020 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачем зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті протиправно та підлягають скасуванню, оскільки їх прийнято на підставі висновків акта перевірки №651/15-32-50-04/30542756 від 18.02.2020 року, які є безпідставними, адже як зазначає позивач відповідачем здійснено не вірні розрахунки кількості днів затримки щодо уточнюючих розрахунків, з огляду на, що застосовано не правильні відсотки розрахунку штрафних санкцій, більш того позивачем зазначено, що всі суми штрафних санкцій, які було розраховано податковим органом, ним у повному обсязі сплачено.

Представник Головного управління ДПС в Одеській області проти задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Вектор Ойл Трейд» заперечував з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов, та наполягав, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є законними, обґрунтованими, та винесеними у відповідності до вимог чинного законодавства.

Ухвалою суду від 07.07.2020 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 07.09.2020 року розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 12.10.2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті.

Представники позивача та відповідача до судового засідання не з`явились.

Представник позивача через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

В той же час, з 21 жовтня 2020 року в Одеському окружному адміністративному суді на період запровадження в Україні карантинних заходів припинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу, рівно як і обмежено допуску осіб до будівлі суду. Отже проведення судового засіданні за участі учасників справи наразі є об`єктивно неможливим.

Згідно із ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене положення Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку із відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, з урахуванням клопотання наданого позивачем, а також карантинних обмежень суд ухвалив рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами.

Відповідно до ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Так, суд вказує на те що суддя Іванов Е.А. з 30.11.2020 року перебував на лікарняному в зв`язку з чим справу розглянуто в перший день після виходу на роботу.

Дослідивши відзив ГУ ДПС в Одеській області, письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом у справі встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вектор Ойл Трейд» зареєстровано юридичною особою 13.08.1999 року про що 01.08.2005 року внесено запис №1556 167.

19.10.2017 ТОВ «Вектор Ойл Трейд» подало до податкового органу засобами телекомунікаційного зв`язку податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2017 рік, у якій задекларувало від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду у загальному розмірі 2 020 323 грн. (графа 19 розділу ІІІ) (а.с.131-140).

У зв`язку з самостійним виявленням допущених у декларації з податку на додану вартість за 2017 рік помилок, позивач 06.08.2018 року подало до податкового органу уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за вересень 2017 рік, у якій виправило показники суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, а саме з 2 020 323 грн. на 891 930 грн. (різниця -1 128 393) (а.с.123-130).

Разом з тим, ТОВ «Вектор Ойл Трейд» 20.11.2017 року подало до податкового органу засобами телекомунікаційного зв`язку податкову декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2017 рік, у якій зазначило усього податкового кредиту у розмірі 18 428 207 грн. (графа 17 розділ ІІ) (а.с.149-159).

При цьому позивачем самостійно виявлено допущені помилки у вищенаведеній податковій декларації та з цих підстав 06.08.2018 року подано уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за жовтень 2017 року у якій виправлено розмір податкового кредиту з суми 18 428 207 грн. на 14 880 871 (різниця - 3 547 336 грн.), а також вказано суму штрафу у зв`язку з виправленням у розмірі 104 096 грн. (а.с.141-148).

Надалі 18.02.2020 року Головним управлінням ДПС в Одеській області проведено камеральну перевірку ТОВ «Вектор Ойл Трейд» з питання своєчасності сплати податку на додану вартість за 2018-2019 роки результати якої оформлено відповідним актом №651/15-32-50-04/30542756 у висновках якого встановлено порушення позивачем терміну сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з податку на додану вартість протягом строків, визначених п. 57.1 ст.57 Податкового кодексу України (а.с.9-10).

Водночас, як вбачається з вищенаведеного акту камеральної перевірки, перевіряючими вказані вище порушення граничних строків встановлені відносно уточнюючих розрахунків податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок:

- №, поданий 06.08.2018 року, кількість днів затримки 45, штраф у розмірі 10%;

- №, поданий 06.08.2018 року, кількість днів затримки 45, штраф у розмірі 10%,

Та податкового повідомлення-рішення №44001415 від 09.10.2018 року.

На акт перевірки Товариством було подано заперечення, за результатом розгляду яких висновки акту перевірки були залишені без змін (а.с.39-43).

На підставі акту камеральної перевірки №651/15-32-50-04/30542756 від 18.02.2020 року податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 20.03.2020 року, а саме:

- № за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) за затримку 312, 117, 117, 80, 55, 55, 45, 45 календарних днів сплати грошового зобов`язання у розмірі 4 059 714 грн., зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 811 942,80 грн. (а.с.11,12);

- № за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) за затримку 27, 27 календарних днів сплати грошового зобов`язання у розмірі 600 000 грн., зобов`язано сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 60 000,00 грн. (а.с.13-14).

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України №2755-VI від 02 грудня 2010 року.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова (пункт 76.1 статті 76 Податкового кодексу України).

Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу (пункт 76.2 статті 76 Податкового кодексу України).

Згідно із пунктом 86.2 статті 86 Податкового кодексу України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Отже, камеральна перевірка є окремим самостійним видом перевірок і не належить ні до планових, ні до позапланових.

Відповідно до пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Зазначено норма зобов`язує платника податку надіслати до контролюючого органу уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою уточнюючого розрахунку, чинного на час подання, або виправити помилку шляхом відображення уточнюючих показників у складі поточної декларації за будь-який наступний податковий період.

Пунктом 50.2 статті 50 Податкового кодексу України визначено, що платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом.

Отже, пунктом 50.2 статті 50 Податкового кодексу України встановлено обмеження щодо подачі уточнення показників поданої звітності лише у разі проведення документальної планової або позапланової перевірки.

Підпунктами 16.1.1 -16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов`язаний стати на облік у контролюючих органах в порядку, встановленому законодавством України; вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів;. подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до пункту 49.1. статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків, а згідно пункту 49.2. статті 49 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Аналіз наведених вище норм дозволяє дійти висновків, зокрема, про те, що платник податку має право у разі виявлення помилок в оформленні податкових декларацій подати до неї уточнюючий розрахунок. Подання платником уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань у разі самостійного виявлення помилок у розрахунку податкових зобов`язань у податковій декларації за минулий податковий період, що виявилось у завищенні суми податкового зобов`язання, є правом платника податку, якому кореспондує обов`язок податкового органу прийняти поданий уточнюючий розрахунок при умові наявності та достовірності заповнення всіх обов`язкових реквізитів. Водночас законодавцем не обмежено характеру помилок, які можуть бути виправлені платником податків. Результатом помилки може бути не лише заниження податкового зобов`язання, що підлягає сплаті до бюджету, але й завищення попередньо задекларованого податкового зобов`язання, як такого, що підлягало сплаті до бюджету.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, на підставі якої відповідачем прийнято оскаржувані рішення, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Таким чином, обов`язковою умовою для застосування до платника податку штрафу на підставі пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України є сплата ним грошового зобов`язання або факт погашення податкового боргу.

Згідно підпункту 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Підпунктом 14.1.152. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Статтею 87 Податкового кодексу України передбачені джерела сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків.

Так, згідно пунктів 87.1, 87.2, 87.5 статті 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Сплату грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснено також: а) за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника); б) за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів з урахуванням особливостей, визначених у пункті 43.4 1 статті 43 цього Кодексу; в) за рахунок суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (на підставі відповідної заяви платника) до Державного бюджету України. Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами. У разі якщо здійснення заходів щодо погашення податкового боргу платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, не привело до повного погашення суми податкового боргу або у разі недостатності у платника коштів для погашення податкового боргу, контролюючий орган визначає дебіторську заборгованість платника податків, строк погашення якої настав, джерелом погашення податкового боргу такого платника податків.

Отже, з аналізу наведеного вбачається, що іншим джерелом погашення податкового боргу окрім власних коштів, майна платника податків та за рахунок надміру сплачених сум може бути лише дебіторська заборгованість платника податків, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на контролюючі органи. При цьому зазначена норма закону передбачає обов`язково зміни у майновому стані такого платника податків.

Відтак, подача уточнюючого розрахунку у зв`язку з виявленням допущених помилок не є джерелом сплати податкового боргу в розумінні статті 87 Податкового кодексу України. Законодавець пов`язує погашення грошових зобов`язань саме з фактичною їх сплатою або за рахунок грошових коштів, або за рахунок переплати, або за рахунок майна, але не із зменшенням самостійно визначеної платником податків суми податкових зобов`язань.

Враховуючи викладене, в даному випадку подання позивачем 06.08.2018 року уточнюючих розрахунків податкових зобов`язань з податку на додану вартість за вересень та жовтень 2017 року не є погашенням ним податкового боргу, а тому підстави для застосування до нього штрафу згідно пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України відсутні.

Зважаючи, що штраф нараховується лише на ті суми податкових зобов`язань, що підлягають сплаті до бюджету, то у випадку, коли позивач шляхом надання уточнюючого розрахунку зменшив суму податкового зобов`язання (грошового зобов`язання), задекларовану раніше, така сума (до зменшення) не підлягає сплаті в бюджет і, відповідно, на таку суму не нараховується штраф.

Подаючи уточнюючі розрахунки 06 серпня 2018 року позивачем не було погашено податковий борг (що мав місце бути на думку відповідача), а лише виправлено самостійно виявлені допущені помилки.

Як вбачається зі встановлених обставин справи, у позивача, по суті, був відсутній борг зі сплати податку на додану вартість у 2018 році. Позивач не зменшував уточнюючими розрахунками суму податкового боргу, адже такий борг взагалі не виникав. Фактично, в податкових деклараціях сума податкового зобов`язання платником податків була визначена неправильно, а тому відсутня протиправна поведінка платника податку і, як наслідок, відсутні підстави для притягнення позивача до відповідальності у вигляді штрафу згідно пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 03.09.2020 року у справі №805/1764/16-а, від 12.02.2019 року по справі №824/95/18-а.

Водночас, щодо податкового повідомлення-рішення №44001415 від 09.10.2018 року відносно якого, згідно акту камеральної перевірки №651/15-32-50-04/30542756 від 18.02.2020 року, перевіряючими також встановлено порушення граничних строків ТОВ «Вектор ойл Трейд», що згідно розрахунків штрафних санкцій податкового органу призвело до необхідності сплати позивачем штрафу у сумі 1 137 485 грн., то суд вказує на те, що позивачем надано до суду відповідні докази, з яких вбачається, що вказана сума штрафів ним була сплачена ще до проведення камеральної перевірки та прийнятих податкових повідомлень-рішень, що підтверджується матеріалами справи, а саме платіжними дорученнями (а.с.30-38).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення №4 та № від 20 березня 2020 року є незаконними.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено помилковість висновків відповідача про несвоєчасну сплату позивачем грошових зобов`язань з податку на додану вартість, визначених у податкових деклараціях за 2017 рік, та про наявність підстав для накладення штрафу згідно пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.

В ході судового розгляду справи відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність оскаржуваних рішень. Його доводи спростовуються наведеними вище висновками.

Таким чином, даний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Визначаючи спосіб захисту порушених прав позивача як платника податків, суд враховує наступне.

Повноваження суду при вирішенні справи передбачені статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої указаної статті при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Згідно пункту 2 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Водночас суд зазначає, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантовано, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відтак, враховуючи вищенаведені положення суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними та скасувати прийняті Головним управлінням ДПС в Одеській області податкові повідомлення-рішення від 20 березня 2020 року № та №.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до позовної додано платіжне доручення №309 від 22.06.2020 року про сплату судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 13 079,14 грн. (а.с.8).

З огляду на зазначене, та враховуючи наявність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Вектор Ойл Трейд», суд вважає за необхідне стягнути на його користь суму сплаченого ним судового збору у розмірі 13 079,14 грн. з Головного управління ДПС в Одеській області.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 180, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вектор Ойл Трейд» до Головного управління ДПС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управлінням ДПС в Одеській області податкове повідомлення-рішення від 20 березня 2020 року №, згідно якого застосовані штрафні санкції у розмірі 811 942,80 грн.

Визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управлінням ДПС в Одеській області податкове повідомлення-рішення від 20 березня 2020 року №, згідно якого застосовані штрафні санкції у розмірі 60 000,00 грн.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська 5 код 39398646) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вектор Ойл Трейд» (65012, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 26 кв. (офіс) 146, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 13 079,14 грн. сплачені за платіжним дорученням №309 від 22.06.2020 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іванов Е.А.

.