Справа № 520/9308/2020
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2020-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 р. Справа № 520/9308/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 07.09.20 року по справі № 520/9308/2020

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 )

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив суд:

- визнати бездіяльність відповідача Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби встановленої ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" протиправною.

- зобов`язати відповідача Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, яка передбачена ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що його звільнено з військової служби в запас по закінченню контракту за ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». На момент звільнення позивача з військової служби, загальна вислуга років становила 10 років 07 місяців 22 дні, з яких календарна 08 років 6 місяців 26 день, пільгова 2 роки 00 місяців 26 днів, проте відповідач протиправно не виплатив йому одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби встановленої ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", посилаючись на відсутність достатньої для такої виплати вислуги у календарному обчисленні. Позивач зазначив, що має достатню вислугу для вказаної виплати, у зв`язку з чим просить задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачем зазначено, що станом на 01.03.2020 вислуга років позивача становила 10 років 07 місяців 22 дня, однак при звільненні, всупереч ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не була нарахована та виплачена одноразова грошова допомога. Проте наявність більше 10 років вислуги є підставою для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України. Таким чином, не здійснення відповідачем виплатити позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні всупереч положенням чинного законодавства.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 відповідно до наказу начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України №52-ОС від 29.01.2020 звільнено з військової служби у запас (у зв`язку із закінченням строку контракту) за п.п. «а» п.2 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

На підставі вищевказаного наказу, наказом начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 131-ОС від 28.02.2020 позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Із вказаного наказу судом встановлено, що на момент звільнення позивача вислуга років становила 09 років 01 місяць 28 днів, з яких календарна 08 років 06 місяців 26 днів, пільгова 00 років 07 місяців 02 дні.

12.03.2020 позивачем сформовано звернення на Контактний центр Державної прикордонної служби України з проханням здійснити перерахунок пільгової вислуги років.

Відповідно до відповіді Східного регіонального управління вих.№12/Д-86/2518 від 01.04.2020, а також доповнення за вих. № 12/Д-86/4717 від 12.06.2020, у яких позивача повідомлено, що відповідно до наказу Адміністрації Державної прикордонної служби від 08.05.3030 № 425-ОС, позивачу здійснено перерахунок вислуги років військової служби, та внесені відповідні зміни до наказу начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 28.02.2020 № 131-ОС. Станом на 01.03.2020 вислуга років військової служби складає у календарному обчисленні 08 років 6 місяців 26 днів, пільгова 02 роки 00 місяці 26 днів, всього 10 років 07 місяців 22 дні.

15.06.2020 позивач направив звернення до Східного регіонального управління, в якому просив здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби встановленої ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

На вказане звернення позивачем отримано відповідь від 25.06.2020 № 11/Д-197/5124, в якій зазначено про неможливість вказаної виплати у зв`язку з тим, що відповідно до п. 1 глави 9 розділу V наказу МВС України від 25.06.2018 № 588 «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», виплата одноразової грошової допомоги при звільненні виплачується за умови наявності у військовослужбовця 10 років календарної служби.

Не погодившись з протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби, встановленої ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", позивач звернувся до суду з адміністративним позовом для захисту своїх законних прав.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Відповідно до ст. 27 Закону України від 03.04.2003 №661-IV «Про Державну прикордонну службу України» (надалі - Закон №661-IV), фінансування діяльності Державної прикордонної служби України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, передбачених законодавством. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом, надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

Згідно з ст. 16 Закону №661-IV, умови грошового забезпечення військовослужбовців та оплати праці працівників Державної прикордонної служби України визначаються законодавством.

Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» визначено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ. Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Відповідно до вимог п.п. 1, 2 Положення про Адміністрацію Державної прикордонної служби України, яке затверджено ПКМУ від 16.10.2014 року №533, Адміністрація Державної прикордонної служби України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні. Адміністрація Держприкордонслужби у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

На виконання вищезазначених приписів законів видано Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Держприкордонслужби України (далі-Інструкція) затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 року №558, зареєстрована у Міністерстві юстиції України 23.07.2018 року за №854/32306.

Пунктом 1 Інструкції установлено, що цю Інструкцію розроблено відповідно до Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про Державну прикордонну службу України», постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, які визначають види та розміри надбавок для виплат військовослужбовцям.

Згідно з пп. 1 п. 9 розділу V Інструкції, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу жінкою-військовослужбовцем, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше (у ньому та інших пунктах цієї глави мається на увазі наявність календарної вислуги років).

Враховуючи вказане вище, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що на момент звільнення до позивача не могли застосовуватись положення п. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", оскільки пп.1 п.9 розділу V Інструкції визначено, що грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності календарної вислуги 10 років і більше, оскільки позивач на момент звільнення мав вислугу 08 років 06 місяців 26 день.

Положення Інструкції в цій частині не суперечить змісту п. 2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки дана норма закону для розрахунку періоду виплати вказаної допомоги використовує саме календарні роки служби, а не загальну вислугу, яка може включати в себе також і пільгові періоди служби. Тому на день звільнення позивача загальна вислуга років складала 10 років 07 місяців 22 дня, а календарна - 08 років 06 місяців 26 днів, відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 по справі №520/9308/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.С. Рєзнікова
Судді Л.В. Мельнікова А.О. Бегунц