Справа № 440/4063/20
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2020-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 р.Справа № 440/4063/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Полтавської міської ради на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції М.В. Довгопол) від 31.08.2020 року (повний текст рішення складено 31.08.20 року) по справі № 440/4063/20

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Полтавської міської ради

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Роз`єднано в окремі провадження позовні вимоги ОСОБА_1 у справі №440/4003/20 шляхом виділення в окреме провадження з присвоєнням нового номера справи позовних вимог про:

1) визнання протиправною бездіяльності Виконавчого комітету Полтавської міської ради щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 від 18.06.2020, поданого через Урядовий контактний центр реєстраційний №ФИ-10808595;

2) визнання протиправною бездіяльності Виконавчого комітету Полтавської міської ради щодо невжиття відповідних заходів реагування по обставинам, викладеним у зверненні ОСОБА_1 від 18.06.2020, поданому через Урядовий контактний центр реєстраційний №ФИ-10808595;

3) визнання протиправною бездіяльності Виконавчого комітету Полтавської міської ради щодо не перенаправлення за належністю відповідному органу чи посадовій особі, звернення ОСОБА_1 реєстраційний №ФИ-10808595 від 18.06.2020 до повноважень якої входить вирішення викладених питань у зверненні - згідно з вимогами п.3.ст.7 Закону України "Про звернення громадян";

4) зобов`язання Виконавчого комітету Полтавської міської ради повторно розглянути звернення ОСОБА_1 реєстраційний №ФИ-10808595 від 18.06.2020, вжити заходів реагування з урахуванням обставин, встановлених судом, та подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 18.06.2020 направив через Урядовий контактний центр звернення до Виконавчого комітету Полтавської міської ради, в якому просив провести перевірку та вжити заходів по відновленню прав інвалідів війни щодо обмеження у часі користуватися громадським транспортом з притягненням винних осіб до відповідальності за порушення його прав та допущення порушення статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Також у зверненні просив надати копії матеріалів службових розслідувань та направити копію звернення до Генеральної прокуратури України для відповідно реагування. Позивач наголошував, що відповідачем проігноровані законні вимоги позивача по факту порушення його прав як інваліда війни щодо користування громадським транспортом безоплатно у будь-який час та необмеженій кількості та не враховані під час розгляду звернення норми Законів України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, Про автомобільний транспорт щодо пільг на безоплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, Закону України "Про звернення громадян" та практику Європейського суду з прав людини.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Полтавської міської ради щодо неналежного розгляду звернення позивача від 18.06.2020, поданого через Урядовий контактний центр, реєстраційний № ФИ-10808595.

Зобов`язано Виконавчий комітет Полтавської міської ради повторно розглянути звернення позивача, реєстраційний номер ФИ-10808595 від 18.06.2020 та надати повну і обґрунтовану відповідь по суті звернення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність протиправної бездіяльності відповідача щодо неналежного розгляду звернення позивача від 18.06.2020, поданого через Урядовий контактний центр, реєстраційний № ФИ-10808595. Зазначив, що запровадження обмежень щодо встановлення часу проїзду пільгових категорій громадян, які оскаржуються позивачем, було встановлено рішенням міської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій від 20.03.2020, яке було виконано відповідачем шляхом прийняття відповідного рішення. Станом на 20.03.2020 постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (з відповідними змінами) та рішення міської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій від 20.03.2020 №03-02/19 були чинними та підлягали обов`язковому виконанню як позивачем, так і відповідачем. Відповідач акцентував увагу на тому, що позивачем не надано рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання протиправними вищезазначених актів та рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради від 20.03.2020 №71 Про питання перевезення осіб пільгових категорій в міському пасажирському транспорті загального користування. Таким чином відповідач вважає, що ним розглянуто звернення з дотриманням вимог Закону України Про звернення громадян і не допущено протиправної бездіяльності.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, що позивач 18.06.2020 направив через Урядовий контактний центр звернення (реєстраційний номер ФИ-10808595 від 18.06.2020), адресоване секретарю Полтавської міської ради ОСОБА_2 /а.с. 15/, в якому зазначав, що йому стало відомо, що з 23 березня усі без винятку пільгові категорії громадян можуть безоплатно користуватися громадським транспортом лише з 11:00 до 15:00 і зважаючи на те, що вказаний факт грубо порушує його права та інтереси, як інваліда війни, і суперечить статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", статті 38-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів", просив провести перевірки та вжити заходів по відновленню прав інвалідів війни щодо обмеження у часі користуватися громадським транспортом з притягненням винних осіб до відповідальності за порушення його прав та допущення порушення ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Окремо позивач просив надати копії матеріалів службових розслідувань та направити копію звернення до Генеральної прокуратури України для відповідного реагування.

Листом Комунальної бюджетної установи "Обласний контактний центр" Полтавської обласної ради від 22.06.2020 № ФИ-10808595 скеровано звернення гр. ОСОБА_1 для розгляду до Виконавчого комітету Полтавської міської ради, яким отримано звернення 23.06.2020 вх. № Ф04.1-11/4681 /а.с. 32/.

За результатами розгляду звернення, Виконавчий комітет Полтавської міської ради надіслав на адресу заявника лист № Ф04.1-11/4681-193 від 07.07.2020, в якому повідомив, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 (зі змінами та доповненнями) на усій території України з 12.03.2020 установлено карантин. Згідно з протоколом міської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій 03-02/19 від 20.03.2020 №8/2020 вирішено запровадити з 23.03.2020 на період карантину на території міста Полтава та визначити години перевезення осіб пільгових категорій з 11 години 00 хвилин до 15 години 00 хвилин щоденно в міському пасажирському транспорті загального користування, окрім осіб, які задіяні в проведенні заходів із запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради від 20.03.2020 №71 Про питання перевезення осіб пільгових категорій в міському пасажирському транспорті загального користування вирішено запровадити з 23.03.2020 на період карантину на території міста Полтава та визначити години перевезення осіб пільгових категорій з 11 години 00 хвилин до 15 години 00 хвилин щоденно в міському пасажирському транспорті загального користування, окрім осіб, які задіяні в проведенні заходів із запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Після цитування статтей 55, 124 Конституції України, статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем у листі зазначено, що оцінка вказаного рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради може бути надана у судовому порядку. Зауважено, що рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради від 20.03.2020 №71 Про питання перевезення осіб пільгових категорій в міському пасажирському транспорті загального користування прийнято з огляду на установлення Кабінетом Міністрів України карантину та відповідно до рішення міської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій. Також, у листі наголошено, що, враховуючи прийняття рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради від 20.03.2020 №71 Про питання перевезення осіб пільгових категорій в міському пасажирському транспорті загального користування у відповідності до вимог чинного законодавства, відсутні правові підстави для направлення звернення до органів прокуратури відповідно до положень частини 3 статті 7 Закону України Про звернення громадян /а.с. 37 - 38/.

Вважаючи, що відповідачем неналежно здійснено розгляд звернення, не вжито необхідних заходів реагування по обставинам, викладеним у зверненні, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність протиправної бездіяльності Виконавчого комітету Полтавської міської ради щодо неналежного розгляду звернення позивача, оскільки звернення розглянуто неналежним чином - не всебічно, не повно, без надання відповідей на усі поставлені питання. В зв`язку з чим, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення позивача та надати повну і обґрунтовану відповідь по суті звернення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 3 ст. 308 КАС України).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно ст. 5 Закону України "Про інформацію", кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення визначені Законом України "Про звернення громадян".

Згідно ч. 1 ст. 1 вищенаведеного Закону, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Заборона відмови в прийнятті та розгляді звернення закріплені статтею 7 Закону України "Про звернення громадян", відповідно до якої, звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно статті 19 Закону України "Про звернення громадян", органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Термін розгляду звернень громадян визначено статтею 20 Закону України «Про звернення громадян», за приписами якої, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому, загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Виходячи із вказаних положень Закону, органи, до яких направлено звернення, зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв.

Як встановлено під час розгляду справи, у зверненні позивач зазначав, що встановлене з 23 березня обмеження, за яким усі без винятку пільгові категорії громадян можуть безоплатно користуватися громадським транспортом лише з 11:00 до 15:00 грубо порушує його права та інтереси, як інваліда війни, і суперечить статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", статті 38-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів", просив провести перевірки та вжити заходів по відновленню прав інвалідів війни щодо обмеження у часі користуватися громадським транспортом з притягненням винних осіб до відповідальності за порушення його прав та допущення порушення ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Окремо позивач просив надати копії матеріалів службових розслідувань та направити копію звернення до Генеральної прокуратури України для відповідного реагування.

Разом з тим, з листа виконавчого комітету Полтавської міської ради №Ф04.1-11/4681-193 від 07.07.2020 вбачається, що відповідач під час розгляду звернення ОСОБА_1 від 18.06.2020 не надав оцінку аргументам заявника щодо невідповідності встановленого обмеження користування громадським транспортом вимогам законодавства України, порушення прав та законних інтересів позивача, натомість зазначив, що оцінка рішення Виконавчого комітету Полтавської міської ради від 20.03.2020 року № 71 може бути надана у судовому порядку.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки відповідачем у листі за результатами розгляду звернення позивача не зазначено щодо проведення перевірки за фактами, викладеними у зверненні позивача, не наведено мотивів відхилення або прийняття аргументів позивача щодо порушення вимог законодавства та прав позивача запровадженими виконавчим комітетом Полтавської міської ради обмеженнями, не викладено обставин щодо неможливості вжиття заходів реагування безпосередньо відповідачем, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем розглянуто звернення позивача неналежним чином - не всебічно, не повно, без надання відповідей на усі поставлені питання.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Оскільки відповідач, маючи відповідний обов`язок щодо всебічного, повного розгляду звернення позивача та надання на його наслідками відповіді на усі поставлені питання, не зробив вказаних дій, колегія суддів дійшла висновку, що ним було допущено протиправну бездіяльність.

Відповідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності власних дій, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не довів належними та допустимими доказами правомірність власних дій (бездіяльності), які є предметом оскарження позивачем.

Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Також, як наголошується ЄСПЛ у рішенні по справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з метою повного захисту порушених прав та інтересів особи, необхідним є зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення позивача та надати повну і обґрунтовану відповідь по суті звернення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

При цьому, з урахуванням положень ст. 308 КАС України, рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог не підлягає апеляційному перегляду, оскільки не оскаржується жодною із сторін.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

З урахуванням того, що відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію, ця справа відноситься до справ незначної складності і відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Полтавської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 року по справі №440/4063/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складено 17.12.2020 року