Справа № 160/8749/20
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2020-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 листопада 2020 року Справа № 160/8749/20

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кальника В.В.
секретаря судового засідання Туренко К.М.
представників позивача Клєц Т.С., Кесь С.Г.
представника відповідача 1 Пономаренко О.О.
представника третьої особи Архипенка А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відповідача 1 Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, відповідача 2 Головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податків та зборів з фізичних осіб Лівобережного управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області Перехрестової Лариси Юріївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Дніпровська міська рада, про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
29.07.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача 1 Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, відповідача 2 Головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податків та зборів з фізичних осіб Лівобережного управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області Перехрестової Лариси Юріївни, в якому з урахуванням уточненого позову від 21.09.2020 року позивач просить суд:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.08.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.08.2020 року подальший розгляд справи № 160/8749/20 ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 року залучено до участі у справі № 160/8749/20 Дніпровську міську раду в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.
Відповідачем 1 02.09.2020 року подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що органом місцевого самоврядування (Дніпропетровською міською радою) в порядку, визначеному ст.288 Податкового кодексу України, не надавалась інформація про зміну чи розірвання договору. Зазначив, що користування будівлею (спорудою) неможливе без користування земельною ділянкою, на якій воно розміщено. Відповідно до п.289.1 ст.289 Податкового кодексу України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Вказав, що камеральна перевірка проведена в межах повноважень, визначених ст.ст. 75-76 Податкового кодексу України, нарахування штрафних санкцій здійснено у зв`язку з відсутністю своєчасної сплати грошового зобов`язання з орендної плати.
16.09.2020 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій вказано, що доводи відповідача не спростовують обґрунтування, наведені у позові, а також наведено доводи, аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві, та зазначено, що володіння нежитловими приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 не вказує на те, що позивач є користувачем земельної ділянки за вказаною адресою.
01.10.2020 року відповідачем 2 надано відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що акт перевірки не є правовим документом, який установлює відповідальність для позивача, та відповідно не є актом індивідуальної дії. Дії службової особи щодо складання такого акта та включення до нього певних висновків не породжують обов`язкових юридичних наслідків, та не зумовлює виникнення прав та обов`язків для позивача, а отже не підлягає окремому оскарженню.
16.10.2020 року третьою особою надано до суду письмові пояснення, в яких вказано, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Обов`язок із перерахування до бюджету, зокрема, орендної плати пов`язується саме з фактичним отриманням особою права користування земельною ділянкою. На підставі викладено просить у задоволенні позовних вимог відмовити.
Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив, просили позов задовольнити повністю.
Представник відповідача 1 проти позову заперечував, просив в задоволенні позову відмовити.
Представник третьої особи проти позову заперечував, просив в задоволенні позову відмовити.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що між Дніпропетровською міською радою, в особі першого заступника міського голови Крупського Анатолія Федоровича (орендодавець) та гр. ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки від 19.06.2003 року, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловою Н.Б., та зареєстрований в реєстрі за №2888.
Для продовження дії договору орендар зобов`язаний у місячний термін до закінчення строку оренди звернутись до орендодавця з відповідним клопотанням (п.2.3 договору).
Згідно п.5.1 договору, після закінчення строку дії договору в разі його не продовження орендар зобов`язаний повернути земельну ділянку орендодавцю у придатному для використання стані до 09.04.2018 року. При цьому стан фіксується двохсторонніми актами обстеження ділянки.
13.06.2018 року ОСОБА_1 та представником департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради в особі головного спеціаліста відділу підготовки розпорядчих актів управління земельних відносин ОСОБА_3 складено акт обстеження земельної ділянки № 3/14-0618.
Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області прийнято:
Також судом встановлено, що 25.09.2018 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області прийнято рішення про опис майна у податкову заставу № 103475-17/64.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним.
За підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів; землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Згідео пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
Статтею 1 Закону України Про оренду землі оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України Про оренду землі, орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 14 Закону України Про оренду землі).
Статтею 15 зазначеного Закону визначені істотні умови договору оренди, серед яких є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Вказаний договір укладено до 09.04.2018 р. (п. 2.1 договору).
Для продовження дії договору орендар зобов`язаний у місячний термін до закінчення строку оренди звернутись до орендодавця з відповідним клопотанням (п.2.3 договору).
Судом під час судового розгляду не встановлено, а також третьою стороною не було вказано про подання ОСОБА_1 відповідного клопотанням про намір продовжити дію договору.
Також згідно п.5.1 договору, після закінчення строку дії договору в разі його не продовження орендар зобов`язаний повернути земельну ділянку орендодавцю у придатному для використання стані до 09.04.2018 року. При цьому стан фіксується двохсторонніми актами обстеження ділянки.
Судом встановлено, що 13.06.2018 року ОСОБА_1 та представником департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради в особі головного спеціаліста відділу підготовки розпорядчих актів управління земельних відносин ОСОБА_3 було складено акт обстеження земельної ділянки № 3/14-0618.
Вказаний акт фіксує намір ОСОБА_1 не продовжувати дію договору оренди земельної ділянки від 19.06.2003 року та її повернення власнику територіальній громаді в особі Дніпропетровської міської ради.
Отже, фактично за спливом терміну дії вказаного договору оренди земельної ділянки від 19.06.2003 року його дія не була продовжена, як наслідок, такий договір закінчив свою дію.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Так, зокрема принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України що є одночасно і орієнтиром при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов`язку суд витребовує названі документи та матеріали, а якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (частина 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно пункту 76.1 статті 76 Податкового кодексу України, камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.
Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.
Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.
Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу(пункт 76.2 статті 76 Податкового кодексу України).
За приписами пункту 86.2 статті 86.2 статті 86 Податкового кодексу України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
При цьому, суд вказує, що акт перевірки - документ, який фіксує факт проведення камеральних, документальних (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичних перевірок і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог, зокрема податкового законодавства та його дотримання.
Аналіз змісту спірних правовідносин дає підстави для висновку, що акт перевірки не є правовим документом, який установлює відповідальність для позивача, та відповідно не є актом індивідуальної дії у розумінні частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України. При цьому дії службової особи щодо складання такого акта та включення до нього певних висновків не породжують обов`язкових юридичних наслідків, що не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача.
Отже, оскаржувані позивачем дії інспектора та акт перевірки на момент звернення з цим позовом до суду не порушують прав, свобод або інтересів позивача, що на підставі наведених вище положень частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України унеможливлює розгляд таких вимог у порядку адміністративного судочинства.
При цьому суд вказує на те, що оцінка доводам позивача щодо помилковості (необ`єктивності) висновків, що містяться в такому акті, перевірена судом в рамках розгляду вимоги про визнання протиправним і скасування рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, яким порушено права, свободи та законні інтереси позивача, прийнятого за результатами проведеної перевірки.
Згідно пунку 89.1 статті 89 Податкового кодексу України, право податкової застави виникає, зокрема у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.
Вказана вимога направлена на адресу відповідача, доказів оскарження податкової вимоги форми Ф № 103475-17 від 25.09.2018 року матеріали справи не містять.
Разом з тим, судом скасовано податкове повідомлення-рішення, несплата за яким зумовила виникнення податкового боргу та формування податкової вимоги форми Ф № 103475-17 від 25.09.2018 року.
Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань визначені у статті 43 Податкового кодексу України, згідно якої помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.
За пунктом 3 наведеної статті обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.
Відповідно до пункту 43.4 статті 43 Податкового кодексу України платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку. У разі повернення надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на додану вартість такі кошти підлягають поверненню виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.
За правилами пункту 43.5 статті 43 Податкового кодексу України контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.
На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Аналізуючи положення наведеної статті, оскільки бюджетне відшкодування - перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку здійснюється органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у певному порядку та в певний строк, в даному випадку - на підставі заяви платника податків з дня отримання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету, суд доходить висновку про те, що заявлені вимоги є передчасними та задоволенню не підлягають.
Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За сукупності викладених обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, що є підставою для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено що, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З огляду на часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позову до суду в сумі 907,00 грн. підлягає стягненню з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Згідно з частинами 1-3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Положеннями частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Предметом договору визначено: зобов`язання надавати правову (юридичну) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а саме: здійснювати захист інтересів гр.. ОСОБА_1 в усіх правоохоронних, державних і судових установах.
У розділі 4 договору «Порядок оплати послуг виконавця» розмір гонорару не визначено.
Відповідно до частини 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Під час визначення суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у додатковій постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказам і доводам, що наводяться сторонами у справі. Тобто суд не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам судочинства. Таким чином, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони. Саме інша сторона зобов`язана довести неспівмірність заявлених опонентом витрат.
Суд вказує, що ціна позову в частині заявлених майнових вимог становить 178457,54 грн., що є неспівмірним із заявленою вартістю витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Також судом враховано, що із заявлених п`яти вимог задоволенню підлягає одна.
Отже, на думку суду, заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи, а тому, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката у цьому випадку має бути зменшений та повинен складати 3000,00 грн.
Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача 3000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача 1 Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, відповідача 2 Головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податків та зборів з фізичних осіб Лівобережного управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області Перехрестової Лариси Юріївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Дніпровська міська рада, про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 12.11.2020 року.

Суддя (підпис) В.В. Кальник

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя В.В. Кальник

12.11.2020

Рішення не набрало законної сили 12 листопада 2020 р.

Суддя В.В. кальник