Справа № 240/130/20
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2020-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
17 грудня 2020 року м. Житомир справа № 240/130/20
категорія 111030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі: судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання незаконним та скасування наказу,
ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом та просить визнати незаконним та скасувати наказ ГУ ДФС у Житомирській області (правонаступником якого є ГУ ДПС в Житомирській області) № 1480 від 09.08.2019 "Про проведення документальної невиїзної перевірки громадянки ОСОБА_1 "
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що оспорюваний наказ не містить чітких підстав для призначення документальної позапланової невиїзної перевірки, та складання акта перевірки за результатом її проведення. Крім того в порушення вимог статті 78 Податкового кодексу, відповідач не звертався до позивача із запитом про надання будь-яких пояснень перед прийняттям оскаржуваного наказу, що є обов`язковою умовою при прийнятті рішення про проведення документальної невиїзної перевірки. Наведені обставини, на думку позивача, є підставою для скасування спірного наказу, тому звернулася до суду з вказаним позовом.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року дану справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження.
26 лютого 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить адміністративний позов залишити без задоволення. Вказує, що доводи зазначені в позовній заяві не можуть бути прийняті до уваги, оскільки викладені стосовно нормативних вимог щодо проведення податкових перевірок, натомість, зі змісту оскаржуваного наказу вбачається, що перевірка позивача проведена з питань державної митної справи з відповідним посиланням на норми Митного кодексу України.
15 червня 2020 року замінено первинного відповідача по справі - Головне управління ДФС у Житомирській області на Головне управління ДПС у Житомирській області.
06 липня 2020 року представником позивача подано відповідь на відзив у якому зазначено, що посилання на положення Митного кодексу України жодним чином не мають відношення до предмету заявленого адміністративного позову. Предметом адміністративного спору не є оскарження обов`язку платника податків зі сплати митних платежів, не є предметом оскарження й прав, якими наділений митний орган щодо здійсненні митного контролю шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок. Предметом цього адміністративного позову є визнання незаконним та, відповідно, скасування Наказу ГУ ДФС у Житомирській області № 1480 від 09.08.2019 «Про проведення документальної невиїзної перевірки громадянки ОСОБА_1 », у зв`язку з істотним порушенням норм права при його винесенні. На підставі вищевикладеного, вказано, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Після з`ясування позиції представників сторін та дослідження наявних у матеріалах справи доказів, судом без виходу до нарадчої кімнати було винесено протокольну ухвалу про перехід до подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, суд дійшов наступного висновку.
На підставі положень п. 2 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України відповідачем прийнято наказ № 1480 від 09.08.2019 про проведення документальної невиїзної перевірки громадянки ОСОБА_1 з питань достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні транспортного засобу, митне оформлення якого завершене, за митною декларацією від 11.12.2017 №UА101050/2017/0009596.
Вважаючи вказаний наказ протиправним, позивач звернулася до суду з позовом про його скасування.
Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (ч. 2 ст. 1 Митного кодексу України).
Згідно з п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.
Повноваження і функції контролюючих органів визначаються цим Кодексом, Митним кодексом України та законами України (п. 41.3 ст. 41 Податкового кодексу України).
Відповідно до ч. 7 ст. 336 Митного кодексу України митний контроль здійснюється посадовими особами органів доходів і зборів шляхом проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.
В розумінні положень ст. 345 Митного кодексу України документальна перевірка це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.
Предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств (п. 1 ч. 2 ст. 351 МК України).
Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:
1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;
2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності-резидентів України.
Документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу органу доходів і зборів.
Згідно з ч. 4 ст. 351 Митного кодексу України документальна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу доходів і зборів в приміщенні цього органу за умови направлення керівнику відповідного підприємства або відповідному громадянину рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення зазначеним особам чи уповноваженим ними представникам під розписку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки. Присутність уповноважених посадових осіб підприємства або громадянина, що перевіряється, під час проведення невиїзної документальної перевірки не обов`язкова.
Отже, законом передбачено лише надіслання або вручення особі повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки з питань державної митної справи. Водночас не встановлено обов`язку контролюючого органу попередньо надсилати платнику податків письмовий запит про надання пояснень та їх документального підтвердження, відповідь на який платник повинен надати протягом 15 робочих днів з дня отримання такого запиту.
Судом встановлено, що оскаржуваний наказ № 1480 від 09.08.2019 про проведення перевірки громадянки ОСОБА_1 прийнятий з підстав, передбачених у п. 2 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України. Про проведення перевірки позивача повідомлено шляхом надсилання наказу та письмового повідомлення за № 293/06-30-13-04 від 09.08.2019 із зазначенням підстав перевірки, дати її проведення. Таке повідомлення разом з копією вищезазначеного наказу отримано позивачем до початку проведення перевірки, що свідчить про виконання відповідачем вимог ч. 4 ст. 351 Митного кодексу України.
Водночас суд зауважує, що у спірних правовідносинах не підлягають застосуванню приписи ст. 78 ПК України, оскільки ці норми регламентують порядок проведення перевірок платників податків з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, передбачених Податковим кодексом України. У даному випадку предметом перевірки, призначеної щодо позивача, є дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, в тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів. Така перевірка є однією з форм митного контролю, а відтак порядок її проведення визначається нормами Митного кодексу України, зокрема статтями 351, 352, 353, 354 цього Кодексу.
Обґрунтовуючи свої вимоги про незаконність оскаржуваного наказу про призначення перевірки, позивач посилається на те, що відповідач не виконав вимог закону в частині попереднього направлення особі обов`язкового письмового запиту, як це передбачено у пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податковим кодексом України.
Проте суд зазначає, що такий письмовий запит про надання інформації надсилається контролюючим органом платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, якщо виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Натомість перевірка позивача була призначена саме з підстав, передбачених у п. 2 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України,
Із змісту наведених правових норм слідує, що підставами для проведення фактичної перевірки є наявність від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації, яка свідчить про можливі порушення законодавства України з питань державної митної справи.
При цьому, варто звернути увагу, що інформацію від уповноважених органів іноземних держав, до матеріалів справи не долучено, хоча нормою ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язок доказування правомірності свого рішення покладено саме на суб`єкта владних повноважень.
З урахуванням наведеного, відповідачем у справі, як суб`єктом владних повноважень, не виконано покладеного на нього обов`язку щодо доказування правомірності видання наказу контролюючим органом та не спростовано доводів позивача.
Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.
Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України. Так, згідно з вказаними нормами при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст.2,6,8,9,12,14,44,139,242-246 КАС України, суд,
Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Житомирській області № 1480 від 09.08.2019 "Про проведення документальної невиїзної перевірки громадянки ОСОБА_1 "
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова