Справа № 640/15754/20
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2020 року м. Київ № 640/15754/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо визначення недоотримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - ОСОБА_1 за період з 12 грудня 2018 року по 21 листопада 2019 року у сумі 454758 гривень як такого, виплата за яким має здійснюватися згідно Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649,

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 нараховану суму щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 12 грудня 2018 року по 21 листопада 2019 року у сумі 454758 гривень без застосування положень постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем протиправно не виплачується заборгованість з виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за рішенням суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 серпня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

28 серпня 2020 року від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив, з якого вбачається, що відповідач не погоджується з заявленими позовними вимогами, оскільки пенсійний орган дотримувався процедури, що визначена законодавством, в тому числі постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649, яка була чинна на момент звернення позивача з даним позовом.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

12 грудня 2018 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI.

ОСОБА_1 є суддею у відставці, перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та з 12.12.2018 отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI.

Між позивачем та органами Пенсійного фонду України мала місце низка судових спорів стосовно перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 липня 2019 року у праві № 640/7007/19 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задоволено, визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо призначення, нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру грошового утримання судді, який пройшов кваліфікаційне оцінювання, на підставі довідки про суддівську винагороду від 11 грудня 2018 року №02.7-34/4 у розмірі 58% грошового утримання відповідного судді та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до статей 137, 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII у розмірі 58% грошового утримання відповідного судді з 12 грудня 2018 року, виходячи з розміру грошового утримання судді 99112,50 грн. та з 01 лютого 2019 року, виходячи з розміру грошового утримання судді 144075 грн. без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням раніше виплачених сум.

Вказане рішення суду залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року, а отже набрало законної сили.

На виконання зазначеного рішення суду Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві направило позивачу лист від 09 січня 2020 року № 4040/04, в якому повідомляє, що заборгованість з 13 листопада 2019 року по 30 листопада 2019 року в сумі 26745,71 гривень виплачена в грудні 2019 року. Кошти за період з 12 грудня 2018 року по 21 листопада 2019 року в сумі 454758,08 гривень нараховані та будуть виплачені відповідно до положень Порядку № 649. На даний час виплата заборгованості здійснюється за судовими рішеннями, що надійшли до органів Пенсійного фонду України в 2015 році.

Вважаючи протиправною відмову, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави, невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Крім того, у рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них.

Аналогічні положення містяться в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до підпунктів 4, 5 пункту 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне та в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються коштом Фонду та з інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Таким чином, виплати здійснює Головне управління Пенсійного фонду України винятково коштом Фонду та з інших джерел, визначених законодавством.

Відповідно до частини п`ятої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України коштом Державного бюджету України.

Згідно зі статтями 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 649 цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, коштами, передбаченими в державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 649 боржник веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (далі - реєстр), відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України.

Пунктами 4, 5 Порядку № 649 передбачено, що черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника.

Для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України:

документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника;

копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа;

розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 649 виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету у спосіб перерахування коштів боржнику.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що виплата нарахованих (перерахованих) сум пенсій та довічного грошового утримання судді у відставці за рішенням суду здійснюється, зокрема, коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Черговість виконання судових рішень визначається датою їх надходження.

Матеріалами справи підтверджується, що Головне управління Пенсійного фонду в м. Києві здійснило ОСОБА_1 перерахунок довічного грошового забезпечення судді у відставці відповідно до рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 липня 2019 року у справі № 640/7007/19.

Позивача було повідомлено, що рішення суду було включено до Реєстру судових рішень, виконання яких буде проведено у порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649.

Таким чином, відповідач вжив конкретні заходи з метою виконання рішення суду, тоді як фактична невиплата нарахованих коштів зумовлена тим, що виділені бюджетні кошти на виконання судових рішень, боржником в яких є Пенсійний фонд України, спрямовуються на безумовне виконання таких рішень у порядку черговості прийняття.

Аналогічна позиція щодо порядку виплати заборгованості по виплаті щомісячного грошового утримання судді у відставці за рішенням суду висловлена Верховним Судом у постанові від 23 квітня 2020 року № 560/523/19.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо виплати заборгованості без врахування положень Постанови № 649, оскільки як на момент звернення позивача до пенсійного органу з відповідною заявою, так і на момент звернення позивача до суду з даним позовом, Постанова № 649 була чинною, а отже виплата заборгованості пенсійним органом всупереч процедури, що визначена зазначеною постановою, означало б вихід відповідача за межі повноважень, що є недопустимим з огляду на положення частини другої статті 19 Конституції України.

Разом з тим, суд не може не взяти до уваги, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2020 року у справі № 640/5248/19 визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649.

Частиною другою статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Відповідно, вказаний нормативно-правовий акти втратив чинність з 05.03.2019 та не може застосуватися відповідачем для виплати заборгованості за рішенням суду, в тому числі і у спірних правовідносинах.

Водночас, чинним законодавством не визначено наслідків визнання нормативно-правового акту протиправним щодо правовідносин, які мали місце під час його чинності, і для визначення цих наслідків суд керується статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права також з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні від 26.06.2014 по справі «Суханов та Ільченко проти України» судом зроблено висновок, що стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте, якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату в якості права на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам.

Щодо підстав втручання у право власності на визначені соціальні виплати з огляду на їх розмір суд виклав свою позицію у пунктах 52, 53 вказаного рішення, згідно яких, зокрема, суд зазначає, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Оскільки нормативно-правові акти, на підставі яких позивачу зроблено розрахунок розміру пенсії, визнані в судовому порядку протиправними, втручання у право власності позивача є таким, що суперечить чинному законодавству.

Суд також зазначає, що хоча відповідач як суб`єкт владних повноважень, керувався чинними нормативно-правовими актами для виплати заборгованості по виплаті щомісячного довічного утримання судді за рішенням суду, проте, з огляду на наступне визнання їх протиправними позивачу має бути проведено виплату пенсії без врахування положень Порядку № 649.

Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 02 січня 2020 року № б/н за період з 12 грудня 2018 року по 31 грудня 2019 року пенсійний орган має заборгованість з виплати щомісячного довічного утримання судді ОСОБА_1 у розмірі 454758,07 гривень.

Зазначені обставини підтверджуються відповідачем у листі Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 09 січня 2020 року № 4040/04, а також у відзиві на позовну заяву.

Таким чином, сума заборгованості у розмірі 454758,07 гривень визнається відповідачем та не є спірною.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що позивач повторно звернулась до суду через невиконання позивачем у законному порядку рішення суду, яке набрало законної сили, з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача, суд відповідно до статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, задовольняє позовні вимоги шляхом стягнення з відповідача заборгованості по виплаті щомісячного довічного утримання судді.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві нараховану суму щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 12 грудня 2018 року по 21 листопада 2019 року у сумі 454758 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі сімсот п`ятдесят вісім) гривень 07 копійок без застосування положень постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649.

3. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ).

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова