Справа № 400/5701/20
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2020-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

14 грудня 2020 р. № 400/5701/20
м. Миколаїв

Суддя Миколаївського окружного адміністративного суду Брагар В. С., ознайомившись з

адміністративним позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Соборного відділу Державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, вул. Пісаржевського, 1-А, м. Дніпро, 49005

про:визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про:

- визнання дій державного виконавця відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Крайняк Максима Сергійовича щодо винесення постанови від 04.07.2019 року №59427809 про накладення арешту нерухомого майна та права оренди зеельної ділянки за кадастровим номером :01:000:0237 - протиправними;

- зобов`язання зняти арешт з земельної ділянки за кадастровим номером :01:000:0237, площею 6,13 га, що розташована в межах Новокостянтинівської сільської ради Братського району Миколаївської області, та яка належить ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 4 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Як встановлено статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справи адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати у зв`язку з чим виник спір та на захист яких прав особа звернулася до суду.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, суд зазначає, якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів характер, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначила, що після смерті її матері - ОСОБА_2 , вона звернулась до приватного нотаріуса Братського районного нотаріального округу Миколаївської області Малярчук Н.В., як спадкоємець першої черги за законом, з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку за кадастровим номером :01:000:0237, площею 6,13 га, що розташована в межах Новокостянтинівської сільської ради Братського району Миколаївської області. Проте, нотаріус повідомила позивачці, що державний виконавець спірною постановою наклав арешт на майнові права боржника-СТОВ "імені Мічуріна", зокрема, на право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0237.

Таким чином, наявність арешту на майно померлого перешкоджає позивачу як спадкоємцю померлого оформити спадкові права.

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII.

Питання арешту майна боржника врегульовано статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до частини першої статті 56 цього Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно з частиною першою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до правової позиції Великої палати Верховного суду викладеної у постанові від 22.08.2018 у справі 658/715/16-ц, Верховний Суд зазначив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства (пункт 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 № 5).

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (пункт 5 зазначеної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ).

Отже, з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 22.08.2018, суддя зазначає, що відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту.

Згідно із положеннями частини другої статті 30 Цивільного процесуального кодексу України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Враховуючи це, спір між сторонами фактично стосується зняття арешту з майна боржника та заявлений відповідно до положень частин першої і другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач не є боржником у даному випадку, а є спадкоємцем майна померлої ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Тобто, майно яке залишилося після смерті особи є спадковим майном, а його отримання носить приватно-правовий характер, а тому даний позов має цивільно-правову природу і підлягає захисту способами, визначеними Цивільним кодексом України та в свою чергу не може бути розглянуто за правилами КАС України.

З врахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що спір про зняття арешту з майна за викладених обставин має не публічний, а приватно - правовий характер (оскільки виникає спір про цивільне право), а відтак має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження у адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Керуючись статтями 170, 248, 256, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання зняти арешт з земельної ділянки.

2.Роз`яснити позивачу, щодо розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції загального місцевого суду за правилами цивільного судочинства.

3. Позовну заяву разом із усіма доданими до неї документами повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею в порядку ст. 256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний в порядку та строки передбачені ч. 6 ст. 283 КАС України, пп. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, з урахуванням п. 3 Прикінцевих положень КАС України.

Суддя В. С. Брагар